title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/33/EU av den 21 november 2012 om ändring av rådets direktiv 1999/32/EG vad gäller svavelhalten i marina bränslen

text:
               27.11.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 327/1

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2012/33/EU
   av den 21 november 2012
   om ändring av rådets direktiv 1999/32/EG vad gäller svavelhalten i marina bränslen
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 192.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Unionens miljöpolitik, såsom den fastställts i handlingsprogrammen för miljön och i synnerhet det sjätte miljöhandlingsprogrammet, som antogs genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1600/2002/EG (3), syftar bland annat till att uppnå luftkvalitetsnivåer som inte leder till betydande negativ inverkan på, eller risker för, människors hälsa eller miljön.

               (2)

               I artikel 191.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) föreskrivs att unionens miljöpolitik ska syfta till en hög skyddsnivå med beaktande av de olikartade förhållandena inom unionens olika regioner.

               (3)

               I rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen (4) fastställs den maximala svavelhalten i tung eldningsolja, dieselbrännolja, marin dieselbrännolja och marin dieselolja som används i unionen.

               (4)

               Utsläpp från sjöfarten till följd av förbränning av marina bränslen med hög svavelhalt bidrar till luftföroreningar i form av svaveldioxid och partiklar, vilka skadar människors hälsa och miljön och bidrar till surt nedfall. Utan de åtgärder som fastställs i detta direktiv skulle utsläppen från sjöfart snart bli högre än utsläppen från samtliga landbaserade källor.

               (5)

               Luftföroreningar som orsakas av fartyg som ligger vid kaj är ett stort bekymmer för många hamnstäder när det gäller deras ansträngningar att uppfylla unionens gränsvärden för luftkvalitet.

               (6)

               Medlemsstaterna bör stödja användning av el som genereras på land, eftersom dagens fartyg brukar få el från sina hjälpmotorer.

               (7)

               Enligt direktiv 1999/32/EG ska kommissionen rapportera till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av det direktivet och får i samband med sin rapport lägga fram förslag till ändringar av direktivet, särskilt när det gäller sänkningar av gränsvärdena för svavel för marina bränslen i svavelkontrollområdena, i enlighet med det arbete som utförs inom Internationella sjöfartsorganisationen (IMO).

               (8)

               2008 antog IMO en resolution om ändring av bilaga VI till 1997 års protokoll om ändring av den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg (1973) i dess lydelse enligt det dithörande protokollet från 1978 (Marpol), med bestämmelser om förhindrande av luftförorening från fartyg. Den ändrade bilaga VI till Marpol trädde i kraft den 1 juli 2010.

               (9)

               Genom den ändrade bilaga VI till Marpol införs bland annat strängare gränsvärden för svavel för marina bränslen i svavelkontrollområdena (1,00 % från och med den 1 juli 2010 och 0,10 % från och med den 1 januari 2015), liksom i havsområden utanför svavelkontrollområdena (3,50 % från och med den 1 januari 2012 och, i princip, 0,50 % från och med den 1 januari 2020). De flesta medlemsstaterna är till följd av sina internationella åtaganden skyldiga att kräva att fartyg från och med den 1 juli 2010 använder bränsle med maximalt 1,00 % svavel i svavelkontrollområdena. För att säkerställa förenligheten med internationell rätt och säkerställa en korrekt tillämpning av de nya internationellt fastställda gränsvärdena för svavel i unionen, bör direktiv 1999/32/EG anpassas till den ändrade bilaga VI till Marpol. För att säkerställa en viss minimikvalitet på det bränsle som fartyg använder för bränsle- eller teknikbaserad efterlevnad bör inte marina bränslen vars svavelhalt överstiger den allmänna nivån på 3,50 viktprocent få användas i unionen, med undantag för bränslen som levereras till fartyg som använder utsläppsminskningsmetoder med slutna system.

               (10)

               Ändringar av bilaga VI till Marpol med avseende på svavelkontrollområdena är möjliga enligt IMO-förfaranden. För den händelse ytterligare ändringar, inbegripet undantag, införs med avseende på tillämpningen av de gränser beträffande svavelkontrollområden som anges i bilaga VI till Marpol bör kommissionen beakta alla sådana ändringar och, i tillämpliga fall, omgående och i enlighet med EUF-fördraget lägga fram det förslag som krävs för att direktiv 1999/32/EG ska överensstämma till fullo med IMO-bestämmelserna för svavelkontrollområdena.

               (11)

               Inrättandet av eventuella nya utsläppskontrollområden bör ske med stöd av IMO:s förfarande enligt bilaga VI till Marpol och stödjas med väl underbyggda argument baserade på skäl som sammanhänger med miljön och ekonomin samt styrkta med vetenskapliga data.

               (12)

               Medlemsstaterna bör i enlighet med bestämmelse 18 i den ändrade bilaga VI till Marpol sträva efter att säkerställa tillgång till marina bränslen som uppfyller kraven enligt detta direktiv.

               (13)

               Miljöpolitik och sjöfartens utsläpp är en global fråga, och därför bör ambitiösa utsläppsstandarder fastställas på internationell nivå.

               (14)

               Passagerarfartyg befinner sig för det mesta i hamnar eller nära kusten och deras inverkan på människors hälsa och miljön är betydande. För att förbättra luftkvaliteten runt hamnar och i kustområden måste dessa fartyg använda marina bränslen med en maximal svavelhalt på 1,50 % tills strängare svavelkrav gäller för samtliga fartyg i medlemsstaternas territorialhav, exklusiva ekonomiska zoner och utsläppskontrollområden.

               (15)

               I enlighet med artikel 193 i EUF-fördraget bör detta direktiv inte hindra någon medlemsstat från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder i syfte att uppmuntra tidigt genomförande avseende den maximala svavelhalten i marina bränslen, exempelvis genom att använda utsläppsminskningsmetoder utanför svavelkontrollområdena.

               (16)

               För att underlätta övergången till ny maskinteknik som kan leda till avsevärda ytterligare utsläppsminskningar inom sjöfarten, bör kommissionen ytterligare utreda möjligheterna att få till stånd och uppmuntra till användning av gasdrivna motorer i fartyg.

               (17)

               Det är nödvändigt att se till att skyldigheterna när det gäller svavelhalten i marina bränslen fullgörs för att uppnå målen i direktiv 1999/32/EG. Erfarenheterna från genomförandet av direktiv 1999/32/EG har visat att det behövs ett bättre system för övervakning och verkställighet så att man kan säkerställa att det direktivet genomförs korrekt. Det är därför nödvändigt att medlemsstaterna ser till att provtagning av marina bränslen som släppts ut på marknaden eller som används ombord på fartyg sker tillräckligt ofta och med lämpliga metoder och att de regelbundet kontrollerar fartygens loggböcker och leveranssedlar för bunkerbränsle. Det är också nödvändigt att medlemsstaterna inrättar ett system med effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner vid bristande efterlevnad av bestämmelserna i direktiv 1999/32/EG. För att öka öppenheten i fråga om information är det också lämpligt att föreskriva att register över lokala leverantörer av marina bränslen ska göras offentligt tillgängliga.

               (18)

               Medlemsstaternas rapportering enligt direktiv 1999/32/EG har visat sig vara otillräcklig för att kontrollera efterlevnaden av det direktivet på grund av att det saknas harmoniserade och tillräckligt tydliga bestämmelser om rapporternas innehåll och format. För att säkerställa en mer harmoniserad rapportering krävs det därför mer ingående anvisningar om rapporternas innehåll och format.

               (19)

               Till följd av antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU av den 24 november 2010 om industriutsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) (5), som innebär en omarbetning av unionslagstiftningen om industriutsläpp, är det nödvändigt att ändra bestämmelserna i direktiv 1999/32/EG när det gäller maximal svavelhalt i tung eldningsolja.

               (20)

               Ett uppfyllande av de låga gränsvärdena för svavel i marina bränslen, särskilt i svavelkontrollområdena, kan leda till betydande prisökningar på sådana bränslen, åtminstone på kort sikt, och få negativa effekter för konkurrenskraften både hos närsjöfarten (jämfört med andra transportsätt) och hos industrin i de länder som gränsar till svavelkontrollområdena. Det krävs lämpliga lösningar för att minska berörda industriers kostnader för att uppfylla bestämmelserna, t.ex. i form av alternativa metoder som är kostnadseffektivare än bränslebaserade lösningar och genom att tillhandahålla stöd när så är nödvändigt. Kommissionen kommer, bland annat utifrån medlemsstaternas rapporter, att noga följa effekterna av sjöfartssektorns anpassning till de nya bränslekraven, särskilt när det gäller eventuella trafikomställningar från sjö- till landtransport och kommer, i tillämpliga fall, att föreslå lämpliga åtgärder för att motverka denna tendens.

               (21)

               Att begränsa trafikomställningar från sjö- till landtransport är särskilt viktigt eftersom det ofta skulle gå stick i stäv med unionens klimatförändringsmål och öka trafikstockningarna om vägtransporternas andel ökade.

               (22)

               Kostnaderna för de nya kraven på minskade svaveldioxidutsläpp skulle kunna leda till trafikomställningar från sjö- till landtransport och påverka företagens konkurrenskraft negativt. Kommissionen bör utnyttja instrument såsom Marco Polo-programmet och det transeuropeiska transportnätet fullt ut för att ge riktat stöd och på så sätt minimera risken för dessa trafikomställningar. Medlemsstaterna kan anse det nödvändigt att stödja operatörer som påverkas av detta direktiv i enlighet med de tillämpliga bestämmelserna om statligt stöd.

               (23)

               Medlemsstaterna får, i enlighet med de gällande riktlinjerna om statligt stöd för miljöskydd och utan att det påverkar framtida ändringar av dessa, ge statligt stöd till förmån för operatörer som påverkas av detta direktiv, inbegripet stöd för eftermontering i befintliga fartyg, om sådana stödåtgärder bedöms vara förenliga med den inre marknaden i enlighet med artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget, särskilt mot bakgrund av de gällande riktlinjerna om statligt stöd för miljöskydd. I detta sammanhang får kommissionen beakta att användning av vissa utsläppsminskningsmetoder sträcker sig utöver kraven i detta direktiv och inte enbart minskar svavelutsläppen utan också andra utsläpp.

               (24)

               Tillgängligheten till utsläppsminskningsmetoder bör underlättas. Dessa metoder kan leda till utsläppsminskningar som motsvarar, eller till och med överstiger, dem som kan uppnås genom användning av lågsvavligt bränsle, under förutsättning att de inte har några betydande negativa effekter på miljön, t.ex. de marina ekosystemen, och att de tas fram i enlighet med lämpliga godkännande- och kontrollkrav. De alternativa metoder som redan är kända, t.ex. användning av avgasreningssystem ombord, blandning av bränsle med flytande naturgas (LNG) eller användning av biodrivmedel bör erkännas i unionen. Det är viktigt att främja testning och utveckling av nya utsläppsminskningsmetoder, bland annat för att begränsa trafikomställningar från sjö- till landtransporter.

               (25)

               Med hjälp av utsläppsminskningsmetoder kan utsläppen minskas avsevärt. Kommissionen bör därför främja testning och utveckling av denna teknik, bland annat genom att överväga att inrätta ett samfinansierat gemensamt program tillsammans med näringslivet, baserat på principer från liknande program, exempelvis Clean Sky-programmet.

               (26)

               Kommissionen bör i samarbete med medlemsstaterna och berörda parter ytterligare utveckla de åtgärder som fastställts i kommissionens arbetsdokument av den 16 september 2011 med titeln Pollutant emission reduction from maritime transport and the sustainable waterborne transport toolbox.

               (27)

               Alternativa utsläppsminskningsmetoder, såsom vissa typer av skrubbrar, kan ge upphov till avfall som bör hanteras på rätt sätt och inte släppas ut i havet. Medlemsstaterna bör, i avvaktan på en översyn av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/59/EG av den 27 november 2000 om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (6), i enlighet med sina internationella åtaganden se till att adekvata mottagningsanordningar i hamn finns tillgängliga för att tillgodose behoven hos fartyg med avgasreningssystem. Kommissionen bör vid översynen av direktiv 2000/59/EG överväga att ta med avfall från avgasreningssystem i den princip om inga särskilda avgifter, som gäller för hamnavgifter för fartygsgenererat avfall som fastställts i det direktivet.

               (28)

               Kommissionen bör, som en del av sin översyn av luftkvalitetspolitiken under 2013, överväga möjligheterna att minska luftföroreningarna, inbegripet i medlemsstaternas territorialhav.

               (29)

               Effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner är viktiga för genomförandet av direktiv 1999/32/EG. Medlemsstaterna bör i dessa sanktioner inkludera böter som beräknas på ett sådant sätt att det säkerställs att de åtminstone berövar de ansvariga det ekonomiska utbytet av den överträdelse de begått, och att böterna ökar gradvis vid upprepade överträdelser. Medlemsstaterna bör anmäla sina bestämmelser om sanktioner till kommissionen.

               (30)

               Befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget bör delegeras till kommissionen med avseende på ändring av de ekvivalenta utsläppsvärdena för och kriterierna för användning av utsläppsminskningsmetoder i syfte att anpassa bestämmelserna i direktiv 1999/32/EG till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen på ett sådant sätt att strikt överensstämmelse med IMO:s instrument säkerställs, och med avseende på ändringar till artikel 2.1, 2.2, 2.3, 2.3a, 2.3b och 2.4, artikel 6.1a b och 6.2 i direktiv 1999/32/EG i syfte att anpassa det direktivets bestämmelser till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.

               (31)

               För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av direktiv 1999/32/EG bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (7).

               (32)

               Kommittén för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 av den 5 november 2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (Coss) (8) bör bistå kommissionen vid godkännandet av utsläppsminskningsmetoder som inte omfattas av rådets direktiv 96/98/EG av den 20 december 1996 om marin utrustning (9).

               (33)

               I enlighet med den gemensamma politiska förklaringen av den 28 september 2011 från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument (10) har medlemsstaterna åtagit sig att, i de fall detta är berättigat, låta anmälan av införlivandeåtgärder åtföljas av ett eller flera dokument som förklarar förhållandet mellan de olika delarna i ett direktiv och motsvarande delar i nationella instrument för införlivande. Med avseende på detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana dokument är berättigat.

               (34)

               Direktiv 1999/32/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Ändringar av direktiv 1999/32/EG
   Direktiv 1999/32/EG ska ändras på följande sätt:

               1.

               I artikel 1.2 ska led h ersättas med följande:

                           ”h)

                           Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 3a, bränslen som används ombord på fartyg som använder sig av utsläppsminskningsmetoder i enlighet med artiklarna 4c och 4e.”

               2.

               Artikel 2 ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Punkterna 1 och 2 ska ersättas med följande:
                           ”1.   Tung eldningsolja:

                                       —

                                       alla petroleumbaserade flytande bränslen, exklusive marina bränslen, som omfattas av KN-nummer 2710 19 51–2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35, 2710 20 39, eller

                                       —

                                       alla petroleumbaserade flytande bränslen andra än dieselbrännolja enligt definitionen i punkterna 2 och 3, som på grund av sina destillationsgränser tillhör kategorin tunga oljor avsedda för användning som bränsle och som till mindre än 65 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 250 °C enligt ASTM D86-metoden. Om destillationen inte kan fastställas med ASTM D86-metoden klassas petroleumprodukten likaledes som tung eldningsolja.

                                 2.   Dieselbrännolja:

                                       —

                                       alla petroleumbaserade flytande bränslen, exklusive marina bränslen, som omfattas av KN-nummer 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 eller 2710 20 19, eller

                                       —

                                       alla petroleumbaserade flytande bränslen, exklusive marina bränslen, som till mindre än 65 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 250 °C och som till minst 85 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 350 °C enligt ASTM D86-metoden.

                                 Dieselbränslen enligt definitionen i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG av den 13 oktober 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen (11) är undantagna från denna definition. Bränslen som används i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg och jordbrukstraktorer ska också undantas från denna definition.

                           b)

                           Punkterna 3a och 3b ska ersättas med följande:
                           ”3a.   Marin dieselolja: alla marina bränslen av DMB-kvalitet i tabell I i ISO 8217, bortsett från hänvisningen till svavelhalt.
                           3b.   Marin dieselbrännolja: alla marina bränslen av DMX-, DMA- och DMZ-kvalitet i tabell I i ISO 8217, bortsett från hänvisningen till svavelhalt.”

                           c)

                           Punkt 3m ska ersättas med följande:
                           ”3m.   Utsläppsminskningsmetod: varje typ av utrustning, material, anordning eller apparat som ansluts i ett fartyg, eller annat förfarande, alternativt bränsle eller metod för att uppfylla bestämmelserna, som används som ett alternativ till lågsvavligt marint bränsle som uppfyller kraven i detta direktiv, och som är verifierbar, kvantifierbar och genomförbar.”

               3.

               Artikel 3 ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Punkterna 1 och 2 ska ersättas med följande:
                           ”1.   Medlemsstaterna ska se till att tunga eldningsoljor med en svavelhalt som överstiger 1 viktprocent inte används inom deras territorier.
                           2.   Under förutsättning att de behöriga myndigheterna övervakar utsläppen ska punkt 1 inte tillämpas före den 31 december 2015 på tunga eldningsoljor som används

                                       a)

                                       i förbränningsanläggningar som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/80/EG av den 23 oktober 2001 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar (12) och som omfattas av artikel 4.1, 4.2 eller 4.3 a i det direktivet och som uppfyller de utsläppsgränsvärden för svaveldioxid för sådana anläggningar som anges i det direktivet,

                                       b)

                                       i förbränningsanläggningar som omfattas av direktiv 2001/80/EG och som omfattas av artikel 4.3 b och 4.6 i det direktivet och vars genomsnittliga utsläpp av svaveldioxid per månad inte överstiger 1 700 mg/Nm3 vid en syrehalt i rökgaserna på 3 volymprocent på torr bas,

                                       c)

                                       i förbränningsanläggningar som inte omfattas av led a eller b och vars genomsnittliga utsläpp av svaveldioxid per månad inte överstiger 1 700 mg/Nm3 vid en syrehalt i rökgaserna på 3 volymprocent på torr bas,

                                       d)

                                       för förbränning i raffinaderier, där de genomsnittliga utsläppen av svaveldioxid per månad för samtliga förbränningsanläggningar i ett enskilt raffinaderi, oberoende av vilket bränsle eller kombination av bränslen som används, utom anläggningar som omfattas av leden a och b, gasturbiner och gasmotorer, inte överstiger 1 700 mg/Nm3 vid en syrehalt i rökgaserna på 3 volymprocent på torr bas.

                                 3.   Under förutsättning att de behöriga myndigheterna övervakar utsläppen ska punkt 1 inte längre tillämpas från och med den 1 januari 2016 på tunga eldningsoljor som används

                                       a)

                                       i förbränningsanläggningar som omfattas av kapitel III i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU (13) och som uppfyller de utsläppsgränsvärden för svaveldioxid för sådana anläggningar som anges i bilaga V till det direktivet eller, om dessa utsläppsgränsvärden inte är tillämpliga enligt det direktivet, för vilka de genomsnittliga utsläppen av svaveldioxid per månad inte överstiger 1 700 mg/Nm3 vid en syrehalt i rökgaserna på 3 volymprocent på torr bas,

                                       b)

                                       i förbränningsanläggningar som inte omfattas av led a och vars genomsnittliga utsläpp av svaveldioxid per månad inte överstiger 1 700 mg/Nm3 vid en syrehalt i rökgaserna på 3 volymprocent på torr bas,

                                       c)

                                       för förbränning i raffinaderier, där de genomsnittliga utsläppen av svaveldioxid per månad för samtliga förbränningsanläggningar i ett enskilt raffinaderi, oberoende av vilket bränsle eller kombination av bränslen som används, utom anläggningar som omfattas av led a, gasturbiner och gasmotorer, inte överstiger 1 700 mg/Nm3 vid en syrehalt i rökgaserna på 3 volymprocent på torr bas.

                                 Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att ingen förbränningsanläggning som använder tung eldningsolja med en svavelhalt som överstiger den som anges i punkt 1 drivs utan tillstånd utfärdat av en behörig myndighet som specificerar utsläppsgränsvärdena.

                           b)

                           Punkt 3 ska utgå.

               4.

               Följande artikel ska införas:
               ”Artikel 3a
               Maximal svavelhalt i marina bränslen
               Medlemsstaterna ska se till att marina bränslen inte används inom deras territorier om svavelhalten överstiger 3,50 viktprocent, med undantag för bränslen som levereras till fartyg som använder sådana utsläppsminskningsmetoder med slutna system som avses i artikel 4c.”

               5.

               Artikel 4.1 ska ersättas med följande:
               ”1.   Medlemsstaterna ska se till att dieselbrännoljor inte används inom deras territorier om svavelhalten överstiger 0,10 viktprocent.”

               6.

               Artikel 4a ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Rubriken ska ersättas med följande:

                              ”Maximal svavelhalt i marina bränslen som används i territorialhav, i exklusiva ekonomiska zoner och i medlemsstaternas utsläppskontrollområden, inklusive svavelkontrollområden, och av passagerarfartyg som används i reguljär trafik till eller från unionens hamnar.”

                           b)

                           Punkt 1 ska ersättas med följande:
                           ”1.   Medlemsstaterna ska vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att marina bränslen inte används i deras territorialhav, i deras exklusiva ekonomiska zoner eller i de utsläppskontrollområden som ingår i svavelkontrollområden, om dessa bränslen har en svavelhalt som överstiger:

                                       a)

                                       1,00 viktprocent till och med den 31 december 2014.

                                       b)

                                       0,10 viktprocent från och med den 1 januari 2015.

                                 Denna punkt ska gälla alla fartyg oavsett flagg, även fartyg som påbörjat sin resa utanför unionen. Kommissionen ska ta vederbörlig hänsyn till alla framtida ändringar av kraven enligt bilaga VI till Marpol som är tillämpliga inom svavelkontrollområden och, där så är lämpligt, utan onödigt dröjsmål lägga fram eventuella förslag i syfte att ändra detta direktiv i enlighet därmed.”

                           c)

                           Följande punkt ska införas:
                           ”1a.   Medlemsstaterna ska vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att marina bränslen inte används i deras territorialhav, i deras exklusiva ekonomiska zoner eller i utsläppskontrollområdena, om dessa bränslen har en svavelhalt som överstiger:

                                       a)

                                       3,50 viktprocent från och med den 18 juni 2014.

                                       b)

                                       0,50 viktprocent från och med den 1 januari 2020.

                                 Denna punkt ska tillämpas på alla fartyg oavsett flagg, inklusive fartyg vars resa påbörjades utanför unionen, utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 1 och 4 i denna artikel och artikel 4b.”

                           d)

                           Punkterna 4, 5, 6 och 7 ska ersättas med följande:
                           ”4.   Medlemsstaterna ska vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att marina bränslen inte används i deras territorialhav, i deras exklusiva ekonomiska zoner eller i de utsläppskontrollområden som inte ingår i svavelkontrollområden, av passagerarfartyg i reguljär trafik till eller från någon hamn i unionen, om dessa bränslen har en svavelhalt som överstiger 1,50 viktprocent till och med den 1 januari 2020.
                           Medlemsstaterna ska ansvara för kontrollen av efterlevnaden av detta krav, åtminstone när det gäller fartyg som för deras flagg och fartyg oavsett flagg medan de ligger i deras hamnar.
                           5.   Medlemsstaterna ska kräva att fartygens loggböcker förs korrekt, inklusive åtgärder för omkoppling mellan bränsletyper.
                           5a.   Medlemsstaterna ska sträva efter att säkerställa tillgång till marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv och underrätta kommissionen om tillgången till sådana marina bränslen i sina hamnar och terminaler.
                           5b.   Om en medlemsstat finner att ett fartyg inte uppfyller de standarder för marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv har den behöriga myndigheten i den medlemsstaten rätt att kräva att fartyget

                                       a)

                                       visar upp en förteckning över vilka åtgärder som vidtagits för att uppfylla bestämmelserna, och

                                       b)

                                       tillhandahåller bevis för att det har försökt köpa marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv längs sin resrutt och, om sådana bränslen inte fanns att tillgå på avsedd plats, att försök har gjorts för att hitta alternativa källor för sådana marina bränslen, och att inga marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv fanns att köpa trots alla försök att få tag på sådana marina bränslen.

                                 Fartyget ska inte åläggas avvika från sin fastlagda rutt eller åsamkas oskälig försening för att uppfylla kraven.
                           Om ett fartyg tillhandahåller den information som avses i första stycket ska de berörda medlemsstaterna beakta alla relevanta omständigheter och de framlagda bevisen för att avgöra vilka åtgärder som ska vidtas, inbegripet alternativet att inte vidta kontrollåtgärder.
                           Ett fartyg ska meddela sin flaggstat och behörig myndighet i den berörda destinationshamnen när det inte kan köpa marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv.
                           Hamnstaten ska underrätta kommissionen när ett fartyg har lagt fram bevis för att marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv inte gick att få tag på.
                           6.   Medlemsstaterna ska, i enlighet med bestämmelse nr 18 i bilaga VI till Marpol

                                       a)

                                       upprätthålla ett offentligt register över lokala leverantörer av marint bränsle,

                                       b)

                                       se till att svavelhalten i alla marina bränslen som säljs på deras territorium dokumenteras av leverantören på en bunkerspecifikation, kompletterad med ett förseglat prov som undertecknats av företrädaren för det mottagande fartyget,

                                       c)

                                       vidta åtgärder mot leverantörer av marint bränsle som upptäcks ha levererat bränsle som inte överensstämmer med uppgifterna på bunkerspecifikationen,

                                       d)

                                       se till att avhjälpande åtgärder vidtas så att allt marint bränsle som visar sig inte följa kraven bringas i överensstämmelse med dessa.

                                 7.   Medlemsstaterna ska se till att marin dieselolja med en svavelhalt som överstiger 1,50 viktprocent inte släpps ut på marknaden på deras territorier.”

                           e)

                           Punkt 8 ska utgå.

               7.

               Artiklarna 4b och 4c ska ersättas med följande:
               ”Artikel 4b
               Maximal svavelhalt i marina bränslen som används av fartyg vid kaj i unionens hamnar
               1.   Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att fartyg vid kaj i unionens hamnar inte använder marina bränslen med en svavelhalt som överstiger 0,10 viktprocent, varvid besättningen ska ges tillräcklig tid att genomföra all nödvändig omkoppling mellan bränsletyper så snart som möjligt efter ankomsten till kaj och så sent som möjligt före avresan.
               Medlemsstaterna ska kräva att tidpunkten för omkoppling mellan bränsletyper förs in i fartygets loggbok.
               2.   Punkt 1 ska inte gälla

                           a)

                           när ett fartyg enligt en offentliggjord tidtabell ska ligga vid kaj i mindre än två timmar,

                           b)

                           för fartyg som stänger av alla motorer och utnyttjar el som genereras på land när de ligger vid kaj i hamn.

                     3.   Medlemsstaterna ska se till att marin dieselbrännolja med en svavelhalt som överstiger 0,10 viktprocent inte släpps ut på marknaden på deras territorier.
               Artikel 4c
               Utsläppsminskningsmetoder
               1.   Medlemsstaterna ska tillåta att fartyg, oavsett flagg, använder sig av utsläppsminskningsmetoder i de hamnar, territorialhav, exklusiva ekonomiska zoner och utsläppskontrollområden som hör till respektive medlemsstat, som ett alternativ till användning av marina bränslen som uppfyller kraven i artiklarna 4a och 4b, förutsatt att punkterna 2 och 3 i den här artikeln efterlevs.
               2.   Fartyg som använder sig av de utsläppsminskningsmetoder som avses i punkt 1 ska kontinuerligt uppnå minskningar av svaveldioxidutsläppen som minst motsvarar de minskningar som hade uppnåtts om de använt marina bränslen som uppfyller kraven i artiklarna 4a och 4b. Ekvivalenta utsläppsvärden ska bestämmas i enlighet med bilaga I.
               2a.   Medlemsstaterna ska som en alternativ utsläppsminskningsmetod uppmuntra fartyg som ligger vid kaj att använda el som genereras på land.
               3.   De utsläppsminskningsmetoder som avses i punkt 1 ska uppfylla kraven i de instrument som avses i bilaga II.
               4.   Då det är motiverat mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen i fråga om alternativa utsläppsminskningsmetoder, och på ett sådant sätt som säkerställer strikt överensstämmelse med relevanta instrument och normer som antagits av IMO, ska kommissionen

                           a)

                           ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 9a när det gäller ändring av bilagorna I och II,

                           b)

                           anta genomförandeakter med detaljerade krav för övervakning av utsläpp, när så är lämpligt. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 9.2.”

               8.

               Följande artiklar ska införas:
               ”Artikel 4d
               Godkännande av utsläppsminskningsmetoder som ska användas ombord på fartyg som för en medlemsstats flagg
               1.   Utsläppsminskningsmetoder som omfattas av rådets direktiv 96/98/EG (14) ska godkännas i enlighet med det direktivet.
               2.   Utsläppsminskningsmetoder som inte omfattas av punkt 1 i den här artikeln ska godkännas i enlighet med det förfarande som avses i artikel 3.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 av den 5 november 2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (Coss) (15), varvid hänsyn ska tas till

                           a)

                           de riktlinjer som utarbetats av IMO,

                           b)

                           resultaten av de försök som genomförs enligt artikel 4e,

                           c)

                           miljöeffekter, däribland utsläppsminskningar som kan uppnås, och inverkan på ekosystemen i skyddade hamnar, vid anläggningsplatser och i flodmynningar, och

                           d)

                           möjlighet att genomföra övervakning och kontroll.

                     Artikel 4e
               Försök med nya utsläppsminskningsmetoder
               Medlemsstaterna får, i samarbete med andra medlemsstater, alltefter omständigheterna, godkänna försök med utsläppsminskningsmetoder på fartyg som för deras flagg, eller i havsområden inom deras jurisdiktion. Under dessa försök ska användning av marina bränslen som uppfyller kraven i artiklarna 4a och 4b inte vara obligatorisk, under förutsättning att samtliga följande villkor är uppfyllda:

                           a)

                           Kommissionen och alla berörda hamnstater ska underrättas skriftligen om försöken minst sex månader innan de inleds.

                           b)

                           Tillstånd för försök får inte ges för längre tid än 18 månader.

                           c)

                           Alla berörda fartyg ska installera manipulationssäker utrustning för kontinuerlig övervakning av skorstensutsläpp och använda den under hela försöksperioden.

                           d)

                           Alla berörda fartyg ska uppnå utsläppsminskningar som minst motsvarar dem som skulle ha uppnåtts genom de gränsvärden för svavel i bränsle som anges i detta direktiv.

                           e)

                           Det ska under hela försöksperioden finnas lämpliga system för hantering av det avfall som orsakas av utsläppsminskningsmetoderna.

                           f)

                           Inverkan på den marina miljön, särskilt på ekosystemen i skyddade hamnar, vid anläggningsplatser och i flodmynningar, ska utvärderas under hela försöksperioden.

                           g)

                           Fullständiga resultat ska lämnas till kommissionen och göras offentligt tillgängliga inom sex månader efter det att försöken avslutats.

                     Artikel 4f
               Finansiella åtgärder
               Medlemsstaterna får anta finansiella åtgärder till förmån för de aktörer som berörs av detta direktiv, om dessa finansiella åtgärder överensstämmer med de regler för statligt stöd som redan gäller och som kommer att antas på detta område.

               9.

               Artikel 6 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 6
               Provtagning och analys
               1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att genom stickprov kontrollera att svavelhalten i de bränslen som används uppfyller kraven i artiklarna 3, 3a, 4, 4a och 4b. Stickprovskontrollen ska börja den dag det tillämpliga gränsvärdet för maximal svavelhalt i bränslet träder i kraft. Den ska utföras regelbundet, tillräckligt ofta och i tillräcklig omfattning och på ett sådant sätt att proven är representativa för det undersökta bränslet och, när det gäller marint bränsle, för det bränsle som används av fartyg när de befinner sig i berörda havsområden och hamnar. Stickproven ska analyseras utan onödigt dröjsmål.
               1a.   Följande metoder för provtagning, analys och kontroll av marina bränslen ska användas:

                           a)

                           Kontroll av fartygs loggböcker och bunkerspecifikationer,
                           samt vid behov följande metoder för provtagning och analys:

                           b)

                           Provtagning av marina bränslen för förbränning ombord när de levereras till fartyg, i enlighet med riktlinjerna för provtagning av eldningsolja i syfte att fastställa om den uppfyller kraven i den ändrade bilaga VI till Marpol som antogs den 17 juli 2009 genom resolution 182(59) av IMO:s kommitté för skydd av den marina miljön (MEPC), och bestämning av svavelhalten, eller

                           c)

                           provtagning och bestämning av svavelhalten i marina bränslen för förbränning ombord som förvaras i tankar, där det är tekniskt och ekonomiskt genomförbart, och förseglade bunkerutrymmen ombord på fartyg.

                     1b.   Kommissionen ska ges befogenhet att anta genomförandeakter när det gäller

                           a)

                           provtagningsfrekvens,

                           b)

                           provtagningsmetoder,

                           c)

                           definitionen av ett stickprov som är representativt för det bränsle som undersöks.

                     Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 9.2.
               2.   Referensmetoden för att bestämma svavelhalten ska vara ISO 8754 (2003) eller PrEN ISO 14596 (2007).
               För att fastställa om marina bränslen som levereras till och används ombord på fartyg uppfyller gränsvärdena för svavel enligt artiklarna 3a, 4, 4a och 4b ska det förfarande för verifiering av bränslen som fastställs i tillägg VI till bilaga VI till Marpol användas.”

               10.

               Artikel 7 ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Punkt 1 ska ersättas med följande:
                           ”1.   Medlemsstaterna ska senast den 30 juni varje år och på grundval av resultaten av den provtagning, analys och kontroll som utförs i enlighet med artikel 6, lämna en rapport till kommissionen om uppfyllandet av kraven för svavel enligt detta direktiv under föregående år.
                           På grundval av de rapporter som mottagits i enlighet med första stycket i denna punkt och de underrättelser om att marina bränslen som uppfyller kraven i detta direktiv inte fanns att tillgå som medlemsstaterna lämnat i enlighet med artikel 4a.5b femte stycket, ska kommissionen, inom 12 månader från det datum som anges i första stycket i denna punkt, utarbeta och offentliggöra en rapport om genomförandet av detta direktiv. Kommissionen ska utvärdera huruvida de relevanta bestämmelserna i detta direktiv behöver stärkas ytterligare och lägga fram eventuella lämpliga lagstiftningsförslag i detta syfte.”

                           b)

                           Följande punkt ska införas:
                           ”1a.   Kommissionen får anta genomförandeakter beträffande de uppgifter som ska anges i rapporten samt fastställa formatet för rapporten. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 9.2.”

                           c)

                           Punkterna 2 och 3 ska ersättas med följande:
                           ”2.   Kommissionens ska senast den 31 december 2013 överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet, vilken vid behov ska åtföljas av lagstiftningsförslag. Kommissionen ska i sin rapport behandla potentialen för att minska luftföroreningar och därvid bland annat beakta årsrapporter som lämnats in i enlighet med punkterna 1 och 1a, observerad luftkvalitet och försurning, bränslekostnader, potentiella ekonomiska effekter, konstaterade trafikomställningar och framsteg med att minska utsläpp från fartyg.
                           3.   Kommissionen ska i samarbete med medlemsstaterna och berörda parter senast den 31 december 2012 utarbeta lämpliga åtgärder, inbegripet de som anges i kommissionens arbetsdokument av den 16 september 2011 med titeln Pollutant emission reduction from maritime transport and the sustainable waterborne transport toolbox och som ska främja efterlevnad av miljökraven i detta direktiv och minska eventuella negativa effekter.”

                           d)

                           Punkt 4 ska ersättas med följande:
                           ”4.   Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 9a om anpassningar av artikel 2.1, 2.2, 2.3, 2.3a, 2.3b och 2.4 och artikel 6.1a b och 6.2 till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Sådana anpassningar får inte leda till några direkta ändringar av tillämpningsområdet för detta direktiv eller de gränsvärden för svavel i bränsle som anges i detta direktiv.”

               11.

               Artikel 8 ska utgå.

               12.

               Artikel 9 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 9
               Kommittéförfarande
               1.   Kommissionen ska biträdas av en kommitté. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (16).
               2.   När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
               Om kommittén inte avger något yttrande ska kommissionen inte anta utkastet till genomförandeakt och artikel 5.4 tredje stycket i förordning (EU) nr 182/2011 ska gälla.

               13.

               Följande artikel ska införas:
               ”Artikel 9a
               Utövande av delegering
               1.   Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
               2.   Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artiklarna 4c.4 och 7.4 ska ges till kommissionen för en period av fem år från och med den 17 december 2012. Kommissionen ska utarbeta en rapport om delegeringen av befogenhet senast nio månader före utgången av perioden av fem år. Delegeringen av befogenhet ska genom tyst medgivande förlängas med perioder av samma längd, såvida inte Europaparlamentet eller rådet motsätter sig en sådan förlängning senast tre månader före utgången av perioden i fråga.
               3.   Den delegering av befogenhet som avses i artiklarna 4c.4 och 7.4 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Beslutet påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
               4.   Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
               5.   En delegerad akt som antas enligt artiklarna 4c.4 och 7.4 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av tre månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med tre månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.”

               14.

               Artikel 11 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 11
               Sanktioner
               1.   Medlemsstaterna ska fastställa sanktioner för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas enligt detta direktiv.
               2.   De fastställda sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande och får omfatta böter som beräknas på ett sådant sätt att det säkerställs att de åtminstone berövar de ansvariga det ekonomiska utbytet av den överträdelse de begått, och att böterna ökar gradvis vid upprepade överträdelser.”

               15.

               Bilagan till direktiv 1999/32/EG ska ersättas med bilagan till det här direktivet.

         Artikel 2
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 18 juni 2014 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 21 november 2012.

            På Europaparlamentets vägnar

         M. SCHULZ

            Ordförande

            På rådets vägnar

         A. D. MAVROYIANNIS

            Ordförande

      (1)  EUT C 68, 6.3.2012, s. 70.

      (2)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 11 september 2012 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 29 oktober 2012.

      (3)  EGT L 242, 10.9.2002, s. 1.

      (4)  EGT L 121, 11.5.1999, s. 13.

      (5)  EUT L 334, 17.12.2010, s. 17.

      (6)  EGT L 332, 28.12.2000, s. 81.

      (7)  EUT L 55, 28.2.2011, s. 13.

      (8)  EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.

      (9)  EGT L 46, 17.2.1997, s. 25.

      (10)  EUT C 369, 17.12.2011, s. 14.

      (11)  EGT L 350, 28.12.1998, s. 58.”

      (12)  EGT L 309, 27.11.2001, s. 1.

      (13)  EUT L 334, 17.12.2010, s. 17.”

      (14)  EGT L 46, 17.2.1997, s. 25.

      (15)  EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.”

      (16)  EUT L 55, 28.2.2011, s. 13.”

      BILAGA
      ”
            BILAGA 1

               EKVIVALENTA UTSLÄPPSVÄRDEN FÖR DE UTSLÄPPSMINSKNINGSMETODER SOM AVSES I ARTIKEL 4c.2

            Gränsvärden för svavel i marina bränslen som avses i artiklarna 4a och 4b och i bestämmelserna nr 14.1 och 14.4 i bilaga VI till Marpol samt motsvarande utsläppsvärden som avses i artikel 4c.2

                        Det marina bränslets svavelhalt (% m/m)

                        Utsläppskvot SO2 (ppm)/CO2 (% v/v)

                        3,50

                        151,7

                        1,50

                        65,0

                        1,00

                        43,3

                        0,50

                        21,7

                        0,10

                        4,3

                  Anmärkningar:

                        —

                        Användningen av gränsvärden för utsläppskvoter är bara tillämplig för petroleumbaserade destillat och tjock eldningsolja.

                        —

                        I motiverade fall när koldioxidkoncentrationen reduceras av avgasreningsenheten får koldioxidkoncentrationen mätas vid avgasreningsenhetens intag, under förutsättning att det klart kan visas att denna metod är korrekt.

            BILAGA II

               KRAV FÖR ANVÄNDNING AV DE UTSLÄPPSMINSKNINGSMETODER SOM AVSES I ARTIKEL 4c.3

            De utsläppsminskningsmetoder som avses i artikel 4c ska uppfylla minst de krav som anges i följande instrument, beroende på vad som gäller:

                        Utsläppsminskningsmetod

                        Kriterier för användning

                        Blandning av marint bränsle och avkokningsgas

                        Kommissionens beslut 2010/769/EU av den 13 december 2010 om inrättandet av kriterier för LNG-fartygs användning av tekniska metoder som alternativ till användning av lågsvavliga marina bränslen som uppfyller kraven i artikel 4b i rådets direktiv 1999/32/EG om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/33/EG om svavelhalten i marina bränslen (1).

                        Avgasreningssystem

                        Resolution MEPC.184(59) antagen den 17 juli 2009
                        ”Tvättvatten från avgasreningssystem som använder kemikalier, tillsatser, beredningar och relevanta kemikalier som skapas på plats”, såsom avses i punkt 10.1.6.1 i resolution MEPC.184(59), får ej släppas ut i havet, inbegripet skyddade hamnar, anläggningsplatser och flodmynningar, om inte fartygsoperatören kan visa att detta tvättvatten inte har några betydande effekter på och inte utgör någon risk för människors hälsa och miljön. Om den kemikalie som används är kaustiksoda räcker det att tvättvattnet uppfyller de kriterier som anges i resolution MEPC.184(59) och att pH-värdet inte överstiget 8,0.

                        Biobränslen

                        Användning av biodrivmedel enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor (2) som överensstämmer med de relevanta CEN- och ISO-standarderna.
                        Blandningar av biodrivmedel och marina bränslen ska överensstämma med de bestämmelser avseende svavelhalt som anges i artiklarna 3a, 4a.1, 4a.1a, 4a.4 och 4b i detta direktiv.

                  ”

         (1)  EUT L 328, 14.12.2010, s. 15.

         (2)  EUT L 140, 5.6.2009, s. 16.