Avis juridique important

|

31980L0155

Rådets direktiv 80/155/EEG av den 21 januari 1980 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om rätten att påbörja och utöva verksamhet som barnmorska

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 033 , 11/02/1980 s. 0008 - 0012 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 2 s. 0051  "Grekisk specialutgåva" Område 06 Volym 2 s. 0081  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 2 s. 0051  Spansk specialutgåva: Område 06 Volym 2 s. 0095  Portugisisk specialutgåva: Område 06 Volym 2 s. 0095

RÅDETS DIREKTIV av den 21 januari 1980 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om rätten att påbörja och utöva verksamhet som barnmorska (80/155/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 49, 57 och 66 i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 57 i fördraget måste bestämmelserna i lagar och andra författningar om rätten att påbörja och utöva verksamhet som barnmorska samordnas; med hänsyn till detta är det nödvändigt att inom gemenskapen sträva efter en allmän definition av yrkesutövarnas verksamhetsfält och av deras utbildning; det har inte ansetts vara önskvärt att för det ändamålet ålägga medlemsstaterna ett enhetligt utbildningsprogram; de bör tvärtom ges största möjliga frihet att organisera utbildningen; den bästa lösningen är därför att fastställa vissa minimistandarder.Samordningen av den verksamhet som framgår av detta direktiv utesluter inte samordning vid en senare tidpunkt.När det gäller utbildningen gör flertalet medlemsstater för närvarande inte någon skillnad mellan barnmorskor som utövar sin verksamhet som anställda och dem som är självständigt verksamma yrkesutövare; av det skälet förefaller det vara nödvändigt att utsträcka tillämpningen av detta direktiv till att även omfatta anställda barnmorskor.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Medlemsstaterna skall av de personer som vill påbörja och utöva verksamhet som barnmorska under de yrkestitlar som anges i artikel 1 i direktiv 80/154/EEG (4) kräva att de innehar något av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för barnmorskor som avses i artikel 3 i det direktivet, som innebär en garanti för att personen i fråga under den samlade utbildningstiden har förvärvata) nöjaktiga kunskaper om de vetenskaper som barnmorskeverksamheten bygger på, särskilt obstetrik och gynekologi som rör yrket,b) nöjaktiga kunskaper om yrkesetik och lagstiftning som rör yrket,c) ingående kunskaper om biologiska funktioner, obstetrisk och neonatal anatomi och fysiologi samt kunskaper om sambandet mellan människans hälsotillstånd, hennes fysiska och sociala miljö och hennes beteende,d) nöjaktig klinisk erfarenhet som förvärvats på godkända institutioner under handledning av personal med behörighet inom förlossningsvårdens och obstetrikens område,e) nöjaktig insikt i utbildning av hälso- och sjukvårdspersonal och erfarenhet av samarbete med sådan personal.2. Den utbildning som avses i punkt 1 skall omfatta- antingen en utbildning till barnmorska på heltid som omfattar minst tre års praktiska och teoretiska studier; minst tio års allmän skolgång skall krävas för att bli antagen till denna utbildning,- eller en utbildning till barnmorska på heltid som varar minst 18 månader, för vilken det krävs innehav av något av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård som avses i artikel 3 i direktiv 77/452/EEG (5).3. Den utbildning till barnmorska som föreskrivs i första strecksatsen i punkt 2 skall omfatta minst de ämnen som finns uppräknade i utbildningsplanen i bilagan.Den utbildning som föreskrivs i punkt 2 andra strecksatsen skall omfatta minst de ämnen som anges i utbildningsplanen i bilagan och som inte utgjort del av likvärdig undervisning inom sjuksköterskeutbildningen.4. Medlemsstaterna skall se till att den institution som utbildar barnmorskor är ansvarig för samordningen av teori och praktik under den samlade utbildningen.Den teoretiska och praktiska utbildning som nämns i del A i bilagan skall avpassas till och samordnas med den kliniska barnmorskeutbildning som nämns i del B i samma bilaga, så att de kunskaper och erfarenheter som finns uppräknade i punkt 1 kan förvärvas på lämpligt sätt.Den kliniska barnmorskeundervisningen skall ha formen av handledd praktik på sjukhusavdelningar eller andra vårdinrättningar som godkänts av de behöriga myndigheterna eller organen. Under denna utbildning skall barnmorskeeleverna ta del i verksamheten på avdelningarna i fråga i den mån den bidrar till deras utbildning. De skall informeras om det ansvar som gäller för verksamhet som barnmorska.Artikel 2 Efter periodiskt återkommande prövning av resultaten av de olika utbildningar som föreskrivs i artikel 1.2 skall kommissionen lämna sin första rapport till rådet sex år efter dagen för anmälan av detta direktiv. Denna prövning skall ske under medverkan av Rådgivande nämnden för barnmorskeutbildningen.På grundval av resultaten av denna prövning skall kommissionen lägga fram förslag till ändringar, som syftar till att anpassa minimikriterierna för de nämnda utbildningarna till de villkor som fastställts i första strecksatsens första understrecksats och i andra strecksatsen i artikel 2.1 i direktiv 80/154/EEG. Rådet skall genast vidta åtgärder med anledning av dessa förslag.Artikel 3 Utan hinder av artikel 1 får medlemsstaterna tillåta utbildning på deltid på de villkor som godkänts av de behöriga nationella myndigheterna.Den samlade utbildningen på deltid får inte vara kortare än utbildningstiden på heltid. Utbildningsnivån får inte vara lägre på grund av att den sker på deltid.Artikel 4 Medlemsstaterna skall se till att barnmorskorna åtminstone är berättigade att påbörja och utöva följande verksamhet:1. Ge tillfredsställande upplysningar och råd om familjeplanering.2. Diagnostisera graviditet och övervaka en normal graviditet; utföra de undersökningar som är nödvändiga för att övervaka den normala graviditetens utveckling.3. Föreskriva eller rekommendera de undersökningar som är nödvändiga för att så tidigt som möjligt diagnostisera riskfyllda graviditeter.4. Utarbeta ett program för de blivande föräldrarnas förberedelse inför sin roll och fullständig förberedelse inför barnets födelse samt ge dem råd om hygien och uppfödning.5. Sköta om och bistå modern under förlossningsarbetet och övervaka fostrets tillstånd i livmodern genom lämpliga kliniska och tekniska medel.6. Leda spontanförlossningar och vid behov utföra episiotomi samt i brådskande fall utföra en sätesförlossning.7. Känna igen varningssignaler om onormala tillstånd hos modern eller barnet, som gör det nödvändigt att en läkare ingriper, och bistå denne i händelse av ingripande; vidta nödvändiga krisåtgärder när läkaren inte finns tillhands, särskilt manuellt avlägsnande av placenta, eventuellt följt av en manuell undersökning av uterus.8. Undersöka och ta hand om det nyfödda barnet; ta alla de initiativ som är nödvändiga och eventuellt genomföra omedelbar återupplivning.9. Ta hand om och övervaka moderns återhämtning under perioden efter förlossningen och ge modern all nödvändig information om spädbarnsvård för att göra det möjligt för henne att ge det nyfödda barnet den bästa möjliga utveckling.10. Utföra behandling som ordinerats av läkare.11. Föra de journaler som behövs.Artikel 5 Detta direktiv skall även tillämpas på de medborgare i medlemsstaterna som i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (6) i egenskap av anställda utövar eller kommer att utöva sådan verksamhet som avses i artikel 1 i direktiv 80/154/EEG).Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom tre år räknat från dagen för anmälan och skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 7 Om det vid tillämpningen av detta direktiv skulle uppstå allvarligare svårigheter för en medlemsstat inom vissa områden, skall kommissionen i samverkan med det landet undersöka dessa svårigheter och begära yttrande från den kommitté bestående av högre tjänstemän inom hälsoväsendet som upprättats enligt beslut 75/365/EEG (7) i dess lydelse enligt beslut 80/157/EEG (8).I mån av behov skall kommissionen föreslå rådet lämpliga åtgärder.Artikel 8 Senast sex år efter dagen för anmälan av detta direktiv skall rådet efter förslag från kommissionen och efter att ha inhämtat yttrande från rådgivande nämnden besluta, huruvida den undantagsbestämmelse som fastställts i del B punkt 3 i bilagan bör återkallas eller dess räckvidd minskas.Artikel 9 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 januari 1980.På rådets vägnarG. MARCORAOrdförande(1) EGT nr C 18, 12.2.1970, s. 1.(2) EGT nr C 101, 4.8.1970, s. 26.(3) EGT nr C 146, 11.12.1970, s. 17.(4) EGT nr L 33, 11.2.1980, s. 1.(5) EGT nr L 176, 15.7.1977, s. 1.(6) EGT nr L 257, 19.10.1968, s. 2.(7) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 19.(8) EGT nr L 33, 11.2.1980, s. 15.BILAGA UTBILDNINGSPLAN FÖR BARNMORSKOR Utbildningsplanen för förvärv av utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för barnmorskor består av följande två delar:A. TEORETISK OCH TEKNISK UNDERVISNINGa) Allmänna ämnen1. Grunderna i anatomi och fysiologi2. Grunderna i patologi3. Grunderna i bakteriologi, virologi och parasitologi4. Grunderna i biofysik, biokemi och radiologi5. Barnaålderns invärtes sjukdomar (pediatrik), särskilt med avseende på nyfödda barn6. Hygien, hälsoundervisning, förebyggande vård, tidig sjukdomsdiagnos7. Näringslära och dietetik, särskilt med avseende på kvinnor, nyfödda barn och spädbarn8. Grunderna i sociologi och socialmedicinska spörsmål9. Grunderna i farmakologi10. Psykologi11. Pedagogik, principer och metoder12. Hälso- och sjukvårdslagstiftning, sociallagstiftning samt hälso- och sjukvårdens uppbyggnad13. Yrkesetik och lagstiftning som rör yrket14. Sex- och samlevnadsundervisning och familjeplanering15. Moderns och spädbarnets rättsskyddb) Ämnen som är specifika för verksamhet som barnmorska1. Anatomi och fysiologi2. Embryologi och fosterutveckling3. Graviditet, förlossning och barnsängsperiod4. Gynekologisk och obstetrisk patologi5. Förberedelser inför förlossning och föräldraskap, inklusive psykologiska aspekter6. Förlossningsförberedelser (inklusive kunskap om och användning av teknisk utrustning inom obstetriken)7. Analgesi, anestesiologi och intensivvård8. Det nyfödda barnets fysiologi och patologi9. Vård av och tillsyn över det nyfödda barnet10. Psykologiska och sociala faktorerB. PRAKTISK OCH KLINISK UTBILDNINGDenna utbildning skall ges under lämplig handledning:1. Rådgivning till gravida kvinnor omfattande minst 100 undersökningar före förlossning2. Övervakning och vård av minst 40 gravida3. Eleven skall ha skött minst 40 förlossningar; i de fall då detta antal inte kan uppnås, kan antalet minskas till lägst 30 under förutsättning att eleven aktivt deltar vid 20 ytterligare förlossningar4. Aktiv medverkan vid en eller två sätesförlossningar5. Erfarenhet av episiotomi och förtrogenhet med suturering6. Övervakning och vård av 40 gravida med komplikationer7. Minst 100 undersökningar efter förlossning samt undersökning av friska nyfödda barn8. Övervakning och vård av mödrar och nyfödda barn, inklusive för tidigt eller för sent födda, underviktiga eller sjuka barn9. Vård av patologiska fall på gynekologins och obstetrikens område samt sjukdomar som nyfödda och spädbarn drabbas av10. Förtrogenhet med vård av allmänna patologiska fall inom medicin och kirurgi.


Avis juridique important

|

31998L0027

Europaparlamentets och rådets direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 166 , 11/06/1998 s. 0051 - 0055

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressenEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet (3), ochmed beaktande av följande:(1) I vissa direktiv, som anges i förteckningen i bilagan till detta direktiv, föreskrivs bestämmelser om skydd för konsumenternas intressen.(2) Med de mekanismer som nu finns på såväl nationell nivå som på gemenskapsnivå för att säkerställa att dessa direktiv följs, är det inte alltid möjligt att få överträdelser som skadar konsumenternas kollektiva intressen att upphöra i rätt tid. Kollektiva intressen är sådana intressen som inte innefattar kumulering av enskildas intressen, vilka enskilda har skadats genom en överträdelse. Detta påverkar inte talan som väcks av enskilda, som har skadats genom en överträdelse.(3) När det gäller direktivets syfte att få sådan verksamhet som är olaglig enligt de nationella bestämmelserna att upphöra, kan verkningarna av nationella åtgärder för att införa de ovannämnda direktiven, inklusive sådana skyddsåtgärder som går utöver den nivå som krävs i de direktiven, motverkas, under förutsättning att de är förenliga med fördraget och tillåtliga enligt de direktiven, om verksamheten får effekt i en annan medlemsstat än den i vilken den har sitt ursprung.(4) Dessa svårigheter kan splittra en väl fungerande inre marknad, eftersom de innebär att det är tillräckligt att flytta källan till en olaglig verksamhet till ett annat land för att förlägga den utom räckhåll för alla rättsliga åtgärder och detta utgör en snedvridning av konkurrensen.(5) Dessa svårigheter kommer sannolikt att minska konsumenternas förtroende för den inre marknaden och kan komma att begränsa handlingsutrymmet för organisationer, som företräder konsumenternas kollektiva intressen, eller oberoende offentliga organ, som är ansvariga för att skydda konsumenternas kollektiva intressen, när dessa påverkas negativt av verksamhet som innebär att gemenskapsrätten överträds.(6) Eftersom sådan verksamhet ofta sträcker sig bortom medlemsstaternas gränser, brådskar det att genomföra en viss tillnärmning av de nationella bestämmelser som är utarbetade för att få ovannämnda olagliga verksamhet att upphöra, oavsett i vilket land den olagliga verksamheten har fått effekt. Med avseende på behörighet skall detta inte påverka den internationella privaträttens regler eller mellan medlemsstaterna gällande konventioner, varvid hänsyn skall tas till de allmänna skyldigheter för medlemsstaterna som härrör från fördraget, särskilt dem som har samband med att den inre marknaden fungerar väl.(7) Syftet med den tänkta åtgärden kan endast uppnås av gemenskapen och det åligger följaktligen gemenskapen att vidta åtgärder.(8) I enlighet med artikel 3b tredje stycket i fördraget åligger det gemenskapen att inte vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget. I överensstämmelse med den artikeln måste särdragen hos de nationella rättsordningarna beaktas i så stor utsträckning som bara är möjligt genom att medlemsstaterna tillåts att fritt välja mellan olika alternativ, som har samma verkan. De domstolar eller administrativa myndigheter som är behöriga att fatta beslut i de förfaranden som avses i artikel 2 i detta direktiv bör ha rätt att granska verkningarna av tidigare beslut.(9) Ett alternativ bör bestå i att ett eller flera oberoende offentliga organ, med särskilt ansvar för att skydda konsumenternas kollektiva intressen, utövar rätten till talan i frågor som framläggs i detta direktiv. Ett annat alternativ bör sörja för att organisationer, vilkas ändamål är att skydda konsumenternas kollektiva intressen, utövar dessa rättigheter i enlighet med de kriterier som föreskrivs i nationell lag.(10) Medlemsstaterna bör kunna välja mellan eller kombinera båda dessa alternativ när de på nationell nivå utser de organ och/eller organisationer som skall vara behöriga för ändamålen i detta direktiv.(11) För överträdelser inom gemenskapen bör principen om ömsesidigt erkännande tillämpas på dessa organ och/eller organisationer. Medlemsstaterna bör på begäran av sina nationella inrättningar meddela kommissionen namn och syfte avseende de nationella inrättningar som är godkända för att väcka talan i deras eget land enligt bestämmelserna i detta direktiv.(12) Det är kommissionens sak att i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra en förteckning över dessa godkända inrättningar. Till dess att ett meddelande om motsatsen offentliggörs, anses en godkänd inrättning ha rättskapacitet om dess namn ingår i den förteckningen.(13) Medlemsstaterna bör kunna kräva att den part som avser att ansöka om förbudsföreläggande på förhand samråder med svaranden, så att denne får möjlighet att upphöra med den omtvistade överträdelsen. Medlemsstaten bör kunna kräva att detta föregående samråd sker tillsammans med ett oberoende offentligt organ, som utses av dessa medlemsstater.(14) Om medlemsstaterna har bestämt att föregående samråd skall äga rum bör en frist om två veckor sättas ut från det att begäran om samråd tagits emot, och om överträdelsen inte har upphört inom fristen får sökanden väcka talan hos den behöriga domstolen eller administrativa myndigheten utan ytterligare dröjsmål.(15) Det är lämpligt att kommissionen framlägger en rapport om hur detta direktiv fungerar och särskilt om dess tillämpningsområde och om verkan av föregående samråd.(16) Tillämpningen av detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Tillämpningsområde 1. Syftet med detta direktiv är att närma medlemsstaternas lagar och andra författningar till varandra när det gäller åtgärder för förbudsföreläggande enligt artikel 2 för skydd för de kollektiva konsumentintressen som omfattas av de direktiv som anges i förteckningen i bilagan för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl.2. Med överträdelse avses i detta direktiv varje handling som strider mot de direktiv som anges i förteckningen i bilagan, så som de införlivats i medlemsstaternas nationella rättsordningar, och som skadar de kollektiva intressen som avses i punkt 1.Artikel 2 Åtgärder för förbudsföreläggande 1. Medlemsstaterna skall utse de domstolar eller administrativa myndigheter som skall vara behöriga att besluta vid förfaranden som inleds av sådana godkända inrättningar som avses i artikel 3 om atta) så snart som möjligt, och där det är lämpligt inom ramen för ett förenklat förfarande, meddela föreläggande om upphörande av eller förbud mot varje överträdelse,b) där det är lämpligt vidta åtgärder som att offentliggöra beslutet, helt eller delvis och på sätt som bedöms som lämpligt, och/eller offentliggöra ett beriktigande i syfte att undanröja fortsatta verkningar av överträdelsen,c) i den mån rättsordningen i den berörda medlemsstaten tillåter, ålägga svaranden, om han är tappande part, att till statskassan eller annan mottagare som utses i eller enligt nationell lagstiftning betala dagsböter eller andra böter, som föreskrivs i nationell lagstiftning, om han underlåter att rätta sig efter beslutet inom en frist som domstolar eller administrativa myndigheter bestämmer för att säkerställa att besluten följs.2. Detta direktiv skall inte påverka internationell-privaträttsliga regler med avseende på tillämplig lag och leder således normalt till tillämpning av antingen lagen i den medlemsstat där överträdelsen har sitt ursprung eller lagen i den medlemsstat där överträdelsen får effekt.Artikel 3 Inrättningar som kan föra talan Med godkänd inrättning avses i detta direktiv varje organ eller organisation som vederbörligen inrättas i enlighet med lagen i en medlemsstat och som har ett berättigat intresse av att säkerställa att de bestämmelser som avses i artikel 1 följs, särskilta) ett eller flera oberoende offentliga organ, med särskilt ansvar för att skydda de intressen som avses i artikel 1 i medlemsstater där sådana organ finns, och/ellerb) organisationer vilkas syfte är att skydda de intressen som avses i artikel 1, i enlighet med de kriterier som föreskrivs i deras nationella lag.Artikel 4 Överträdelser inom gemenskapen 1. Varje medlemsstat skall, om en överträdelse har sitt ursprung i den medlemsstaten, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att varje godkänd inrättning från en annan medlemsstat, där de intressen som skyddas av den godkända inrättningen påverkas av överträdelsen, får ansöka hos den domstol eller den administrativa myndighet som avses i artikel 2 mot uppvisande av den förteckning som nämns i punkt 3. Domstolarna eller de administrativa myndigheterna skall godta denna förteckning som bevis på den godkända inrättningens rättskapacitet utan att deras rätt att pröva om den godkända inrättningens syfte berättigar att den vidtar åtgärder i ett bestämt fall påverkas.2. För överträdelser inom gemenskapen, och utan att det påverkar de rättigheter som andra inrättningar har enligt nationell lagstiftning, skall medlemsstaterna på begäran av sina godkända inrättningar meddela kommissionen att dessa inrättningar är godkända för att väcka talan enligt artikel 2. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om dessa godkända inrättningars namn och syfte.3. Kommissionen skall utarbeta en förteckning över de godkända inrättningar som avses i punkt 2 med angivande av deras syfte. Denna förteckning skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning; ändringar i denna förteckning skall offentliggöras utan dröjsmål och den med nya uppgifter kompletterade förteckningen skall offentliggöras var sjätte månad.Artikel 5 Föregående samråd 1. Medlemsstaterna får införa eller behålla i kraft bestämmelser enligt vilka den part som avser att ansöka om förbudsföreläggande kan inleda detta förfarande först efter att ha försökt att få överträdelsen att upphöra genom samråd med antingen svaranden eller både med svaranden och en sådan godkänd inrättning som avses i artikel 3 a i den medlemsstat där förbudsföreläggande söks. Det är medlemsstaten som skall avgöra, om den part som ansöker om förbudsföreläggande måste samråda med den godkända inrättningen. Om överträdelsen inte upphör inom två veckor efter det att begäran om samråd har mottagits, får den berörda parten väcka talan om förbudsföreläggande utan ytterligare dröjsmål.2. De regler för föregående samråd som antas av medlemsstaterna skall anmälas till kommissionen och offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 6 Rapporter 1. Vart tredje år och första gången senast fem år efter detta direktivs ikraftträdande skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv.2. Kommissionen skall i sin första rapport särskilt granska- detta direktivs tillämpningsområde i förhållande till skyddet för kollektiva intressen för personer som är verksamma inom handel, industri, hantverk eller fria yrken,- detta direktivs tillämpningsområde som det stadgas i de direktiv som ingår i förteckningen i bilagan,- om det föregående samrådet i artikel 5 har bidragit till ett effektivt konsumentskydd.Där det är lämpligt skall denna rapport åtföljas av förslag som syftar till att ändra detta direktiv.Artikel 7 Bestämmelser om mer omfattande åtgärder Detta direktiv skall inte utgöra hinder för medlemsstaterna att anta eller behålla i kraft bestämmelser som är utarbetade för att tillerkänna godkända inrättningar och alla andra berörda personer mer vittgående rättigheter att väcka talan på nationell nivå.Artikel 8 Genomförande 1. Medlemsstaterna skall senast 30 månader efter detta direktivs ikraftträdande sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser i nationell lag som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 9 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 10 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 19 maj 1998.På Europaparlamentets vägnarJ.M. GIL-ROBLESOrdförandePå rådets vägnarG. BROWNOrdförande(1) EGT C 107, 13.4.1996, s. 3 och EGT C 80, 13.3.1997, s. 10.(2) EGT C 30, 30.1.1997, s. 112.(3) Europaparlamentets yttrande av den 14 november 1996 (EGT C 362, 2.12.1996, s. 236). Rådets gemensamma ståndpunkt av den 30 oktober 1997 (EGT C 389, 22.12.1997, s. 51) och Europaparlamentets beslut av den 12 mars 1998 (EGT C 104, 6.4.1998). Rådets beslut av den 23 april 1998.BILAGA FÖRTECKNING ÖVER DIREKTIV SOM OMFATTAS AV ARTIKEL 1 (1*) 1) Rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam (EGT L 250, 19.9.1984, s. 17).2) Rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (EGT L 372, 31.12.1985, s. 31).3) Rådets direktiv 87/102/EEG av den 22 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter (EGT L 42, 12.2.1987, s. 48), senast ändrat genom direktiv 98/7/EG (EGT L 101, 1.4.1998, s. 17).4) Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television: Artiklarna 10-21 (EGT L 298, 17.10.1989, s. 23), i dess lydelse enligt direktiv 97/36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 60).5) Rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang. (EGT L 158, 23.6.1990, s. 59).6) Rådets direktiv 92/28/EEG av den 31 mars 1992 om marknadsföring av humanläkemedel (EGT L 113, 30.4.1992, s. 13).7) Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 21.4.1993, s. 29).8) Europaparlamentets och rådets direktiv 94/47/EG av den 26 oktober 1994 om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis (EGT L 280, 29.10.1994, s. 83).9) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal (EGT L 144, 4.6.1997, s. 19).(1*) Direktiv nr 1, 6, 7 och 9 innehåller särskilda bestämmelser om förbudsföreläggande.


title: Kommissionens direktiv 2012/4/EU av den 22 februari 2012 om ändring av direktiv 2008/43/EG om inrättandet av ett system för identifiering och spårning av explosiva varor för civilt bruk i enlighet med rådets direktiv 93/15/EEG  Text av betydelse för EES

text:
               23.2.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 50/18

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2012/4/EU
   av den 22 februari 2012
   om ändring av direktiv 2008/43/EG om inrättandet av ett system för identifiering och spårning av explosiva varor för civilt bruk i enlighet med rådets direktiv 93/15/EEG
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av rådets direktiv 93/15/EEG av den 5 april 1993 om harmonisering av bestämmelserna om utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk (1), särskilt artikel 14 andra stycket andra meningen, och
   av följande skäl:

               (1)

               Antändningsrör, krutstubin och tändpatroner av tändhattstyp omfattas av direktiv 93/15/EEG, men de används för pyrotekniska ändamål snarare än för sprängning. Verkningarna vid missbruk av dem torde likna verkningarna vid missbruk av pyrotekniska artiklar som utgör en lägre risk, och således är verkningarna mycket mindre allvarliga än för andra typer av explosiva varor. Enligt proportionalitetsprincipen bör därför antändningsrör, krutstubin och tändpatroner av tändhattstyp undantas från systemet för identifiering och spårning av explosiva varor för civilt bruk.

               (2)

               Utvecklingen av de datorsystem som krävs för systemet för identifiering och spårning av explosiva varor har tagit längre tid än förväntat. Tillämpningen av kommissionens direktiv 2008/43/EG (2) måste senareläggas för att företag i sektorn för explosiva varor ska få den ytterligare tid som krävs för att fullständigt utveckla, testa, validera och öka säkerheten i de elektroniska system som är en förutsättning för genomförandet av direktiv 2008/43/EG. Därför bör tillverkarnas och importörernas skyldighet att märka explosiva varor senareläggas ett år till den 5 april 2013. Ytterligare tid krävs för att de erforderliga elektroniska spårningssystemen ska ha genomförts av alla aktörer i försörjningskedjan. Dessutom kan lagringsbeständiga explosiva varor som tillverkats tidigare och inte behövde märkas i enlighet med direktiv 2008/43/EG fortfarande finnas i försörjningskedjan, och det är svårgenomförbart att ålägga företagen att hålla sig med olika slag av register. Skyldigheterna avseende uppgiftsinsamling och registerhållning bör därför senareläggas med tre år till den 5 april 2015.

               (3)

               Vissa artiklar är för små för att koden för tillverkningsplats och de elektroniskt läsbara uppgifterna ska få plats. Vissa andra artiklar är praktiskt omöjliga att märka med en unik identifiering på grund av deras form eller konstruktion. I sådana fall bör den erforderliga identifieringen fästas på den minsta förpackningsenheten. Teknikens framåtskridande kan göra det möjligt att anbringa koden för tillverkningsplats och de elektroniskt läsbara uppgifterna på sådana artiklar. Kommissionen bör därför se över läget i slutet av 2020 för att bedöma om uppgifterna kan anbringas på artiklarna själva.

               (4)

               Direktiv 2008/43/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (5)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats i enlighet med artikel 13.1 i direktiv 93/15/EEG.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Direktiv 2008/43/EG ska ändras på följande sätt:

               1.

               Följande led ska läggas till i artikel 2 som led d, e och f:

                           ”d)

                           Stubiner, som är trådlika icke-detonerande antändningsanordningar.

                           e)

                           Krutstubin, som består av en kärna av finkornigt svartkrut omgivet av en böjlig väv med ett eller flera skyddande ytterskikt och som vid antändning brinner med en förutbestämd hastighet utan någon yttre sprängverkan.

                           f)

                           Tändpatroner av tändhattstyp, som består av en kapsel av metall eller plast innehållande en liten mängd primärsprängblandning som lätt antänds vid islag och som fungerar som tändelement i patroner för handeldvapen eller i slagtändningar för drivladdningar.”

               2.

               Artikel 7 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 7
               Stubinsprängkapslar
               För stubinsprängkapslar ska den unika märkningen bestå av ett klistermärke eller direkt tryck eller stämpel på hylsan. Varje låda med stubinsprängkapslar ska märkas på motsvarande sätt.
               Vidare kan företagen välja att märka varje stubinsprängkapsel med en inert passiv elektronisk etikett, och på samma sätt märka varje låda med stubinsprängkapslar.”

               3.

               Artiklarna 9 och 10 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 9
               Tändpatroner och startladdningar
               För andra tändpatroner än sådana som avses i artikel 2 och för startladdningar ska märkningen bestå av ett klistermärke eller direkt tryck eller stämpel på tändpatronen eller startladdningen. Varje låda med sådana tändpatroner eller startladdningar ska märkas på motsvarande sätt.
               Vidare kan företagen välja att märka varje sådan tändpatron eller startladdning med en inert passiv elektronisk etikett, och på samma sätt märka varje låda med sådana tändpatroner eller startladdningar.
               Artikel 10
               Detonerande stubin
               För detonerande stubin ska den unika märkningen bestå av ett klistermärke eller direkt tryck på rullen. Den unika märkningen ska finnas var femte meter antingen på det yttre höljet eller på det inre plasthöljet direkt under stubinens yttre fiber. Varje låda med detonerande stubin ska märkas på motsvarande sätt.
               Vidare kan företagen välja att använda en inert passiv elektronisk etikett som är införd i den detonerande stubinen, och på samma sätt märka varje låda med detonerande stubin.”

               4.

               Artikel 15.1 andra stycket ska ersättas med följande:
               ”De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 5 april 2013. De ska emellertid tillämpa de bestämmelser som krävs för att följa artikel 3.6 samt artiklarna 13 och 14 från och med den 5 april 2015.”

               5.

               Följande artikel ska införas som artikel 15a:
               ”Artikel 15a
               Senast den 31 december 2020 ska kommissionen ha genomfört en översyn för att bedöma huruvida teknikens framåtskridande har gjort det möjligt att återkalla de undantag som avses i punkt 3 i bilagan.”

               6.

               Följande nya stycken ska läggas till i punkt 3 i bilagan:
               ”För artiklar som är för små för att rymma den information som avses i leden 1 b i, 1 b ii samt 2 eller om det på grund av artikelns form eller konstruktion är omöjligt att inrymma en unik identifiering, ska varje minsta förpackningsenhet märkas med en unik identifiering.
               Varje minsta förpackningsenhet ska förseglas med en plombering.
               Varje stubinsprängkapsel eller startladdning som omfattas av undantaget i andra stycket ska märkas på ett beständigt, tydligt läsbart sätt med de uppgifter som avses i leden 1 b i och 1 b ii. Antalet stubinsprängkapslar och startladdningar i förpackningen ska tryckas på den minsta förpackningsenheten.
               Varje detonerande stubin som omfattas av undantaget i andra stycket ska märkas med den unika identifieringen på rullen och i förekommande fall på den minsta förpackningsenheten.”

         Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 4 april 2012 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser tillsammans med en jämförelsetabell över dessa bestämmelser och detta direktiv.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 5 april 2013.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 22 februari 2012.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EGT L 121, 15.5.1993, s. 20.

      (2)  EUT L 94, 5.4.2008, s. 8.


Avis juridique important

|

31980L0154

Rådets direktiv 80/154/EEG av den 21 januari 1980 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskor inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 033 , 11/02/1980 s. 0001 - 0007 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 2 s. 0045  "Grekisk specialutgåva" Område 06 Volym 2 s. 0075  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 2 s. 0045  Spansk specialutgåva: Område 06 Volym 2 s. 0089  Portugisisk specialutgåva: Område 06 Volym 2 s. 0089

RÅDETS DIREKTIV av den 21 januari 1980 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskor inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster (80/154/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 49, 57 och 66 i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), ochmed beaktande av följande:Enligt fördraget är all särbehandling som grundar sig på nationalitet när det gäller etablering och tillhandahållande av tjänster förbjuden fr.o.m. övergångsperiodens utgång. Principen om sådan behandling som grundar sig på nationalitet förekommer särskilt vid beviljande av de tillstånd som krävs för att vara verksam som barnmorska samt vid inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisation eller motsvarande organ.Det förefaller ändå önskvärt att vissa bestämmelser införs för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster för barnmorskor.Enligt fördraget får medlemsstaterna inte bevilja någon form av stödåtgärder som skulle kunna snedvrida etableringsvillkoren.I artikel 57.1 i fördraget föreskrivs att direktiv skall utfärdas för ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.Det förefaller ändamålsenligt att samtidigt med det ömsesidiga erkännandet av examensbevisen fastställa en samordning av utbildningsvillkoren för barnmorskor; en sådan samordning omfattas av direktiv 80/155/EEG (4).I medlemsstaternas lagstiftning är innehav av examensbevis för barnmorskor en förutsättning för rätten att påbörja och utöva verksamhet som barnmorska.Då ett direktiv om ömsesidigt erkännande av examensbevis inte nödvändigtvis innebär likvärdighet när det gäller den utbildning som dessa examensbevis avser, bör rätten att använda yrkestiteln på grundval av utbildningen endast vara tillåten på språket i barnmorskans ursprungsland eller senaste hemvistland.För att underlätta tillämpningen av detta direktiv för de nationella myndigheterna får en medlemsstat föreskriva att den person som uppfyller utbildningsvillkoren enligt detta direktiv samtidigt med de formella utbildningsbevisen måste förete ett intyg från de behöriga myndigheterna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet som visar att dessa bevis är de som avses i direktivet.När det gäller tillhandahållande av tjänster är det ganska klart att det krav på inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisationer eller motsvarande organ som är förknippat med utövandet av en stadigvarande verksamhet i den medlemsstat som är värdland utgör ett hinder för den som vill tillfälligt tillhandahålla tjänsten i fråga i det landet; detta krav bör därför upphävas. Under sådana förhållanden bör emellertid tillsyn garanteras över det yrkesansvar som faller inom dessa yrkesorganisationers eller motsvarande organs verksamhetsområde; därför bör det med tillämpning av artikel 62 i fördraget erbjudas en möjlighet att ålägga personen i fråga att till den behöriga myndigheten i värdlandet inkomma med särskilda uppgifter som hänför sig till tillhandahållandet av tjänster.När det gäller kraven på god vandel och gott anseende bör skillnad göras mellan de krav som ställs för att påbörja verksamhet inom yrket och de krav som ställs för att få utöva yrket.När det gäller verksamhet som anställd barnmorska fastslås inte några särskilda bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen som hänför sig till god vandel eller gott anseende, yrkesansvar eller användningen av yrkestitlar (5); beroende på den enskilda medlemsstaten tillämpas eller får dessa regler tillämpas på såväl anställda som självständigt verksamma yrkesutövare; ett villkor för rätten att utöva verksamhet som barnmorska är i alla medlemsstater innehav av utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för barnmorskor; denna verksamhet utövas såväl av anställda som självständigt verksamma yrkesutövare eller av samma personer omväxlande som anställd eller som självständigt verksam yrkesutövare under deras yrkeskarriär; för att i möjligaste mån uppmuntra dessa yrkesutövares fria rörlighet inom gemenskapen förefaller det vara nödvändigt att utvidga detta direktiv till att även omfatta anställda barnmorskor.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.KAPITEL I RÄCKVIDD Artikel 1 1. Detta direktiv skall med beaktande av artikel 4 i direktiv 80/155/EEG tillämpas på verksamhet som barnmorska så som den definieras av varje medlemsstat och som utövas under följande yrkestitlar:I Tyskland- "Hebamme".I Belgien- "accoucheuse/vroedvrouw".I Danmark- "jordemoder".I Frankrike- "sage-femme".I Irland- "midwife".I Italien- "ostetrica".I Luxemburg- "sage-femme".I Nederländerna- "verloskundige".I Storbritannien- "midwife".KAPITEL II UTBILDNINGS-, EXAMENS- OCH ANDRA BEHÖRIGHETSBEVIS FÖR BARNMORSKOR Artikel 2 1. Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som tilldelas medborgare i medlemsstaterna av övriga medlemsstater och som finns uppräknade i artikel 3 nedan, som överensstämmer med artikel 1.1, 1.3 och 1.4 i direktiv 80/155/EEG, och som uppfyller ett av följande villkor:- Utbildning till barnmorska på heltid under minst tre år, som- antingen förutsätter innehav av ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis som innebär rätt att bli antagen till studier vid universitet eller högskolor eller, i annat fall, som styrker motsvarande kunskapsnivå,- eller åtföljs av yrkespraktik, för vilken det intyg som anges i artikel 4 i detta direktiv utfärdas.- Utbildning till barnmorska på heltid under minst två år eller 3 600 timmar som förutsätter innehav av ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, som anges i artikel 3 i direktiv 77/452/EEG (6).- Utbildning till barnmorska på heltid under minst 18 månader eller 3 000 timmar som förutsätter innehav av ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, som anges i artikel 3 i direktiv 77/452/EEG och som åtföljs av yrkespraktik, för vilken det intyg som anges i artikel 4 i detta direktiv utfärdas.2. Varje medlemsstat skall ge de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som den erkänner samma innebörd inom sitt territorium som dem som den själv utfärdar, när det gäller rätten att som självständigt verksam yrkesutövare påbörja och utöva verksamhet som barnmorska.Artikel 3 De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i artikel 2 är följande:a) I Tyskland- "Hebammenprüfungszeugnis" som utfärdas av den examensnämnd som tillsatts av staten,- utbildningsbevis utfärdade av de behöriga myndigheterna i Tyskland som visar att de utbildningsbevis som utfärdats efter den 8 maj 1945 av de behöriga myndigheterna i Tyska Demokratiska Republiken erkänns som likvärdiga med dem som finns uppräknade i den första strecksatsen.b) I Belgien"diplôme d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma" som utfärdas av läroanstalter som grundats eller erkänts av staten eller av "jury central" (centrala bedömningsnämnden).c) I Danmark"bevis for bestået jordemodereksamen" som utfärdas av "Danmarks jordemoderskole".d) I Frankrike"diplôme de sage-femme" som utfärdas av staten.e) I Irlandutbildningsbevis som barnmorska som utfärdas av "An Bord Altranais".f) I Italien"diploma d'ostetrica" som utfärdas av läroanstalter som erkänts av staten.g) I Luxemburg"diplôme de sage-femme" som utfärdas av hälsovårdsministern på grundval av examensnämndens beslut.h) I Nederländerna"vroedvrouwdiploma" som utfärdas av den examensnämnd som tillsatts av staten.i) I Storbritanniendet bevis om inskrivning i barnmorskeregistret som utfärdas i England och Wales av "Central Midwives Board for England and Wales", i Skottland av "Central Midwives Board for Scotland" och i Nordirland av "Northern Ireland Council for Nurses and Midwives".Artikel 4 Det bevis som avses i artikel 2 skall vara utfärdat av de behöriga myndigheterna i barnmorskans ursprungsland eller senaste hemvistland. Av beviset skall det framgå att personen ifråga efter att ha förvärvat behörighet som barnmorska på ett tillfredsställande sätt har utfört en barnmorskas alla arbetsuppgifter på sjukhus eller annan vårdinrättning som erkänts för detta ändamål under en tid som fastställts enligt följande:- Två år i det fall som avses i andra understrecksatsen i första strecksatsen i artikel 2.1.- Ett år i det fall som avses i tredje strecksatsen i artikel 2.1.KAPITEL III NUVARANDE OMSTÄNDIGHETER Artikel 5 1. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis inte uppfyller alla de minimikrav för utbildningen som fastställts i artikel 1 i direktiv 80/155/EEG, skall varje medlemsstat som tillräckligt bevis godta de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskor som utfärdats av dessa medlemsstater senast sex år efter dagen för anmälan av detta direktiv tillsammans med ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt och författningsenligt utövat verksamheten i fråga i minst tre år under en femårsperiod före dagen för utfärdandet av intyget.2. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis uppfyller alla de minimikrav för utbildningen som fastställts i artikel 1 i direktiv 80/155/EEG men som med stöd av artikel 2 i nämnda direktiv behöver erkännas endast om de åtföljs av det intyg om yrkespraktik som avses i artikel 4, skall varje medlemsstat som tillräckligt bevis godkänna de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskor som utfärdats av dessa medlemsstater innan föreliggande direktiv trätt i kraft tillsammans med ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt och författningsenligt utövat verksamheten i fråga i minst två år under en femårsperiod före dagen för utfärdandet av intyget.KAPITEL IV ANVÄNDNING AV AKADEMISK TITEL Artikel 6 1. Med beaktande av artikel 15 skall värdlandet se till att medborgare i medlemsstaterna som uppfyller villkoren i artikel 2 och 5 får rätt att använda den erkända akademiska titeln, om den inte är identisk med yrkestiteln, eller eventuellt förkortningen av denna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet på språket eller språken i det landet. Värdlandet får kräva att denna titel åtföljs av namnet på och platsen för den institution eller examensnämnd som utfärdat den.2. Om den akademiska titel som används i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet kan förväxlas med en titel som i värdlandet kräver kompletterande utbildning, som personen i fråga inte har genomgått, får värdlandet kräva att denne använder den först nämnda titeln i en lämplig form som värdlandet anger.KAPITEL V BESTÄMMELSER FÖR ATT UNDERLÄTTA DET FAKTISKA UTÖVANDET AV ETABLERINGSRÄTTEN OCH FRIHETEN ATT TILLHANDAHÅLLA TJÄNSTER NÄR DET GÄLLER VERKSAMHET SOM BARNMORSKA A. Särbestämmelser om etableringsrätten Artikel 7 1. Ett värdland som kräver bevis om god vandel eller bevis om gott anseende av de egna medborgare som vill påbörja sådan verksamhet som avses i artikel 1 skall när det gäller medborgare från andra medlemsstater som tillräckligt bevis godta ett intyg utfärdat av en behörig myndighet i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet, som visar att det landets krav på god vandel eller gott anseende för att påbörja verksamheten i fråga är uppfyllda.2. Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte krävs bevis om god vandel eller bevis om gott anseende för att påbörja verksamheten i fråga, får värdlandet kräva att personen i fråga företer utdrag ur kriminalregistret eller eventuellt motsvarande handling utfärdad av en behörig myndighet i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.3. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhållande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i fråga etablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka rätten att påbörja verksamheten i fråga inom dess territorium, får det landet underrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet om detta.Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktigheten av sakförhållandena, om de sannolikt kommer att påverka rätten att i den medlemsstaten påbörja verksamheten i fråga. Myndigheterna i det landet skall avgöra vilka slags utredningar som skall göras och i vilken omfattning och skall underrätta värdlandet om eventuella åtgärder som de vidtar med avseende på de intyg eller handlingar som de har utfärdat.4. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas konfidentiella natur.Artikel 8 1. Om det i värdlandet finns bestämmelser i lagar och andra författningar om krav på god vandel eller gott anseende samt bestämmelser om disciplinpåföljd i händelse av allvarligt fel i yrkesutövningen eller fällande dom på grund av lagöverträdelser i samband med den yrkesutövning som avses i artikel 1, skall ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet till värdlandet överlämna alla upplysningar som behövs om de åtgärder eller disciplinpåföljder av yrkesmässig eller administrativ karaktär som vidtagits mot personen i fråga, eller om de straffrättsliga påföljder på grund av lagöverträdelser som denne dömts till under yrkesutövningen i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.2. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhållande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i fråga etablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka rätten att inom dess territorium utöva verksamheten i fråga, får det landet underrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet om detta.Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktigheten av sakförhållandena, om de sannolikt kommer att påverka rätten att i den medlemsstaten utöva verksamheten i fråga. Myndigheterna i det landet skall avgöra vilka slags utredningar som skall göras och i vilken omfattning och skall underrätta värdlandet om eventuella åtgärder som de vidtar med avseende på de upplysningar som överlämnats i enlighet med punkt 1.3. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas konfidentiella natur.Artikel 9 Om värdlandet kräver intyg om den fysiska eller psykiska hälsan av de egna medborgare som vill påbörja eller utöva sådan verksamhet som avses i artikel 1, skall det landet som tillräckligt bevis godta den handling som krävs i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte ställs några krav av detta slag för att påbörja eller utöva verksamheten i fråga, skall värdlandet godta intyg som utfärdats av en behörig myndighet i det andra landet och som motsvarar de intyg som utfärdas i värdlandet.Artikel 10 Handlingar som utfärdats i enlighet med artikel 7, 8 och 9 får när de företes inte vara äldre än tre månader räknat från dagen för utfärdandet.Artikel 11 1. Det förfarande som genomförs enligt artikel 7, 8 och 9 för att personen i fråga skall beviljas tillstånd att utöva sådan verksamhet som avses i artikel 1 avslutas snarast möjligt och senast tre månader efter det att samtliga handlingar som rör denna person inlämnats med beaktande av de förseningar som kan uppstå på grund av eventuella överklaganden efter det att detta förfarande genomförts.2. I de fall som avses i artikel 7.3 och 8.2 skall en begäran om utredning medföra att den tidsfrist som fastställts i punkt 1 förlängs.Den medlemsstat som rådfrågats skall avge svar inom tre månader.Efter att ha mottagit svaret eller efter tidsfristens utgång skall värdlandet fortsätta det förfarande som avses i punkt 1.Artikel 12 Om värdlandet kräver att de egna medborgare som vill påbörja eller utöva den verksamhet som avses i artikel 1 avlägger ed eller avger en högtidlig försäkran och om formen för en sådan ed eller försäkran inte kan användas av medborgare i andra medlemsstater, skall värdlandet se till att en lämplig och likvärdig form av ed eller försäkran erbjuds personen i fråga.B. Särbestämmelser om tillhandahållande av tjänster Artikel 13 1. Om en medlemsstat av de egna medborgare som vill påbörja eller utöva verksamhet enligt artikel 1 kräver antingen ett tillstånd eller medlemskap eller inregistrering i yrkesorganisation eller motsvarande organ, skall det landet undanta medlemsstaternas medborgare från detta krav när det gäller att tillhandahålla tjänster.Personen i fråga skall tillhandahålla tjänster med samma rättigheter och skyldigheter som medborgarna i värdlandet; han skall särskilt vara underkastad de administrativa reglerna för yrkesutövningen som tillämpas i värdlandet.Om ett värdland beslutar om en åtgärd enligt andra stycket eller blir uppmärksam på sakförhållanden som strider mot dessa bestämmelser, skall det landet genast underrätta den medlemsstat där personen i fråga har etablerat sig.2. Värdlandet får kräva att personen i fråga lämnar ett förhandsmeddelande till de behöriga myndigheterna att han tillhandahåller tjänster, i den mån dessa innebär tillfällig vistelse inom den statens territorium.I brådskande fall får detta meddelande lämnas så snart som möjligt efter det att tjänsterna har börjat tillhandahållas.3. Enligt punkt 1 och 2 får ett värdland kräva att personen i fråga företer en eller flera handlingar med följande upplysningar:- Det meddelande som avses i punkt 2.- Ett intyg som visar att personen i fråga författningsenligt utövar verksamheten i fråga i den medlemsstat där han har etablerat sig.- Ett intyg att personen i fråga innehar ettdera av de utbildnings- eller examensbevis eller andra kompetensbevis som krävs för att tillhandahålla tjänsterna i fråga och som avses i detta direktiv.4. Den handling eller de handlingar som nämns i punkt 3 får när de företes inte vara äldre än tolv månader räknat från dagen för utfärdandet.5. Om en medlemsstat, tillfälligt eller varaktigt, helt eller delvis, berövar en av de egna medborgarna eller en medborgare från en annan medlemsstat som etablerat sig inom dess territorium rätten att utöva den verksamhet som avses i artikel 1, skall det landet där så är lämpligt se till att det intyg som avses i punkt 3 andra strecksatsen tillfälligt eller varaktigt återkallas.Artikel 14 Om inregistrering i socialförsäkringen krävs i ett värdland för att med ett försäkringsorgan göra avräkning för tjänster som tillhandahålls personer som är försäkrade inom ramen för ett socialförsäkringssystem, skall det landet undanta de yrkesutövare i medlemsstaterna som etablerat sig i en annan medlemsstat från detta krav, om tillhandahållandet av tjänster medför resor för personen i fråga.Denne skall emellertid på förhand eller, i brådskande fall, efteråt lämna upplysningar till detta organ om de tjänster som tillhandahålls.C. Bestämmelser som är gemensamma för etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster Artikel 15 Om användningen av yrkestiteln för sådan verksamhet som avses i artikel 1 är reglerad i ett värdland, skall medborgare från andra medlemsstater som uppfyller villkoren i artikel 2 och 5 använda den titel i värdlandet som i det landet motsvarar dessa villkor, också i titelns förkortade form.Artikel 16 1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att göra det möjligt för personerna i fråga att erhålla upplysningar om hälso- och socialförsäkringslagstiftningen och, där så är tillämpligt, om de yrkesetiska reglerna för barnmorskor i värdlandet.För detta ändamål får medlemsstaterna upprätta informationskontor där dessa personer kan få de upplysningar som behövs. Vid etablering får värdländerna kräva att personerna i fråga kontaktar dessa kontor.2. Medlemsstaterna får upprätta de kontor som avses i punkt 1 vid de behöriga myndigheterna och organen, som de måste utse inom den tidsfrist som fastställts i artikel 20.1.3. Medlemsstaterna skall se till att, där så är lämpligt, personerna i fråga i deras eget och deras patienters intresse förvärvar de språkkunskaper som krävs för att utöva yrket i värdlandet.KAPITEL VI SLUTBESTÄMMELSER Artikel 17 Om det föreligger välgrundat tvivel får värdlandet kräva att de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat styrker äktheten av de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdats i den andra medlemsstaten och som avses i kapitel II och III samt styrker att personen i fråga har uppfyllt utbildningsvillkoren i direktiv 80/155/EEG.Artikel 18 Inom den tidsfrist som fastställts i artikel 20.1 skall medlemsstaterna utse de myndigheter och organ som är behöriga att utfärda eller ta emot utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis samt de handlingar och upplysningar som avses i detta direktiv och skall övriga medlemsstater och kommissionen genast underrättas om detta.Artikel 19 Detta direktiv skall även tillämpas på de medborgare i medlemsstaterna som i enlighet med förordning (EEG) nr 1612/68 i egenskap av anställda utövar eller kommer att utöva sådan verksamhet som avses i artikel 1.Artikel 20 1. Medlemsstaterna skall genomföra de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom tre år efter dagen för anmälan och genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 21 Om det vid tillämpningen av detta direktiv skulle uppstå allvarligare svårigheter för en medlemsstat inom vissa områden, skall kommissionen i samverkan med det landet undersöka dessa svårigheter och begära yttrande från den kommitté bestående av högre tjänstemän inom hälsoväsendet som upprättats enligt beslut 75/365/EEG (7) i dess lydelse enligt beslut 80/157/EEG (8).I mån av behov skall kommissionen föreslå rådet lämpliga åtgärder.Artikel 22 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 januari 1980.På rådets vägnarG. MARCORAOrdförande(1) EGT nr C 18, 12.2.1970, s. 1.(2) EGT nr C 101, 4.8.1970, s. 26.(3) EGT nr C 146, 11.12.1970, s. 17.(4) EGT nr L 33, 11.2.1980, s. 8.(5) EGT nr L 257, 19.10.1968, s. 2.(6) EGT nr L 176, 15.7.1977, s. 1.(7) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 19.(8) EGT nr L 33, 11.2.1980, s. 15.


Avis juridique important

|

31989L0666

Rådets elfte direktiv 89/666/EEG av den 21 december 1989 om krav på offentlighet i filialer som har öppnats i en medlemsstat av vissa typer av bolag som lyder under lagstiftningen i en annan stat

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 395 , 30/12/1989 s. 0036 - 0039 Finsk specialutgåva Område 17 Volym 1 s. 0099  Svensk specialutgåva Område 17 Volym 1 s. 0099

RÅDETS ELFTE DIREKTIV av den 21 december 1989 om krav på offentlighet i filialer som har öppnats i en medlemsstat av vissa typer av bolag som lyder under lagstiftningen i en annan stat (89/666/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 54 i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),i samarbete med Europaparlamentet (2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), ochmed beaktande av följande:För att underlätta för de företag som avses i artikel 58 i fördraget att utöva sin etableringsfrihet, kräver artikel 54.3 g och Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar av etableringsfriheten en samordning av de skyddsåtgärder som i medlemsstaterna fordras av bolag och andra företag i delägarnas och tredje mans intressen.Denna samordning har i fråga om offentlighet hittills genomförts genom antagandet av första direktivet 68/151/EEG (4) som avser aktiebolag och andra bolag med begränsat ansvar och som senast ändrades genom 1985 års anslutningsakt. På redovisningsområdet fortsatte samordningen genom fjärde direktivet 78/660/EEG (5) om årsbokslut i vissa typer av bolag, senast ändrat genom 1985 års anslutningsakt, sjunde direktivet 83/349/EEG (6) om sammanställd redovisning, senast ändrat genom 1985 års anslutningsakt och åttonde direktivet 84/253/EEG (7) om personer som har ansvaret för att utföra den lagstadgade revisionen av räkenskapshandlingar.Dessa direktiv gäller för bolagen som sådana men inte för deras filialer. Att öppna en filial är, liksom att bilda ett dotterföretag, en av de möjligheter som för närvarande står ett bolag till buds om det vill utöva sin etableringsrätt i en annan medlemsstat.Bristen på samordning när det gäller filialer, särskilt angående offentlighet, ger i fråga om skyddet för aktieägare och tredje man, upphov till vissa skillnader mellan sådana bolag som driver verksamhet i andra medlemsstater genom filial och sådana som driver verksamhet där genom dotterföretag.På detta område kan skillnaderna i medlemsstaternas lagstiftning inkräkta på utövandet av etableringsrätten. Det är därför nödvändigt att avskaffa skillnaderna bl.a. för att skydda utövandet av denna rätt.För att tillförsäkra de personer skydd som kommer i kontakt med ett bolag genom en filial måste offentlighetsskapande åtgärder vidtas i den medlemsstat där filialen är belägen. En filials ekonomiska och sociala betydelse kan i vissa avseenden jämställas med ett dotterföretags, och det är därför av allmänt intresse att uppgifter om bolaget offentliggörs där filialen är belägen. För att få till stånd ett sådant offentliggörande måste det förfaringssätt tillämpas som redan har införts inom gemenskapen för aktiebolag och andra bolag med begränsat ansvar.Offentliggörandet berör att antal viktiga handlingar och uppgifter samt ändringar i dessa.Utom när det gäller rätten att företräda bolaget, dess namn, rättsliga form, avveckling och konkurs, får offentligheten begränsas till upplysningar om filialen som sådan med hänvisning till det register där bolaget är infört, eftersom enligt gällande gemenskapsrätt information om bolaget som sådant är tillgänglig i det registret.Sedan samordning har skett av den nationella lagstiftningen om upprättande, revision och offentliggörande av räkenskapshandlingar i bolag är nationella föreskrifter om offentliggörande av räkenskapshandlingar som avser filialer inte längre befogade. I överensstämmelse med detta är det tillräckligt att de räkenskapshandlingar som bolaget har låtit revidera och offentliggöra tas in i filialregistret.Brev och orderblanketter som används av filialen skall ge minst samma upplysningar som bolagets brev och orderblanketter samt ange det register där filialen är införd.För att säkerställa att syftet med detta direktiv helt uppnås och för att undvika varje särbehandling på grund av ett bolags ursprungsland, skall detta direktiv även omfatta filialer till sådana bolag som lyder under lagstiftningen i en icke medlemsstat och som har en rättslig form som är jämförbar med sådana bolagsformer på vilka direktiv 68/151/EEG är tillämpligt. Eftersom de ovan angivna direktiven inte gäller för bolag från icke medlemsstater, måste vissa föreskrifter tillämpas på dessa filialer som skiljer sig från de föreskrifter som skall gälla för filialer till bolag som lyder under lagstiftningen i medlemsstater.Detta direktiv skall inte inverka på en filials upplysningsplikt enligt bestämmelser t.ex. om anställdas rätt till information och i skattelagstiftningen, eller för statistiska ändamål.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.AVSNITT I Filialer till bolag från andra medlemsstater Artikel 1 1. Handlingar och uppgifter som avser en filial vilken har öppnats i en medlemsstat av ett bolag som lyder under lagstiftningen i en annan medlemsstat och som omfattas av direktiv 68/151/EEG, skall i överensstämmelse med artikel 3 det direktivet offentliggöras enligt lagstiftningen i den medlemsstat där filialen är belägen.2. Om de bestämmelser om offentlighet som gäller för filialen avviker från dem som gäller för bolaget, skall bestämmelserna för filialen tillämpas när det är fråga om förfaranden som berör denna.Artikel 2 1. Skyldigheten att offentliggöra enligt artikel 1 skall endast avse följande handlingar och uppgifter:a) Filialens adress.b) Filialens verksamhet.c) Det register i vilket bolagets akt har lagts upp enligt artikel 3 i direktiv 68/151/EEG med uppgift om bolagets nummer i registret.d) Namn och rättslig form för bolaget samt namnet på filialen om detta avviker från namnet på bolaget.e) Tillsättande och entledigande samt personuppgifter i fråga om dem som är behöriga att företräda bolaget mot tredje man och i rättegång- i egenskap av i lag föreskrivet bolagsorgan eller i egenskap av ledamöter i ett sådant organ i överensstämmelse med den offentlighet som gäller för bolaget enligt artikel 2.1 d i direktiv 68/151/EEG,- i egenskap av bolagets fasta företrädare för filialens verksamhet, med uppgift om omfattningen av behörigheten.f) Upplösning av bolaget, utseende av likvidatorer, personuppgifter om dem, uppgift om deras behörighet samt uppgift om likvidationens avslutande, i överensstämmelse med den offentlighet som gäller för bolaget enligt artikel 2.1 h, j och k i direktiv 68/151/EEG,- konkurs, ackord och liknande förfaranden som bolaget är föremål för.g) Räkenskapshandlingar enligt artikel 3.h) Nedläggning av filialen.2. Den medlemsstat i vilken filialen har öppnats får föreskriva ett offentliggörande enligt artikel 1 ava) namnteckningarna för de personer som avses i punkt 1 e och f,b) stiftelseurkunden och, om den har tagits in i en särskild handling, bolagsordningen, allt enligt artikel 2.1 a, b och c i direktiv 68/151/EEG, samt ändringar i dessa handlingar,c) ett intyg från det register som avses i punkt 1 c om att bolaget existerar,d) uppgift om säkerhet som har ställts i sådan bolagets egendom som finns i medlemsstaten, om offentliggörandet har betydelse för säkerhetens giltighet.Artikel 3 Skyldigheten att offentliggöra enligt artikel 2.1 g skall begränsas till de bolagets räkenskapshandlingar som i överensstämmelse med direktiv 78/660/EEG, 83/349/EEG och 84/253/EEG har upprättats, reviderats och offentliggjorts enligt lagstiftningen i den medlemsstat som bolaget lyder under.Artikel 4 Den medlemsstat i vilken filialen har öppnats får föreskriva att de handlingar som avses i artikel 2.2 b och artikel 3 skall offentliggöras på ett annat officiellt språk inom gemenskapen och att översättningen av handlingarna skall bestyrkas.Artikel 5 Om ett bolag har öppnat flera filialer i en medlemsstat, är det tillräckligt att offentliggörandet enligt artikel 2.2 b och artikel 3 efter bolagets val äger rum i ett av flera filialregister.I så fall skall de övriga filialernas skyldighet att offentliggöra omfatta en uppgift om det valda filialregistret och om den i detta register intagna filialens nummer i registret.Artikel 6 En medlemsstat skall föreskriva att de brev och orderblanketter som en filial använder, utöver de i artikel 4 i direktiv 68/151/EEG angivna uppgifterna, skall ange det register där filialens akt är upplagd och filialens nummer i registret.AVSNITT II Filialer till bolag från ett tredje land Artikel 7 1. Handlingar och uppgifter som avser en filial vilken har öppnats i en medlemsstat av ett bolag som inte lyder under lagstiftningen i någon medlemsstat men som har en rättslig form som är jämförbar med de bolagsformer som omfattas av direktiv 68/151/EEG, skall i överensstämmelse med artikel 3 i sistnämnda direktiv offentliggöras enligt lagstiftningen i den medlemsstat där filialen är belägen.2. Artikel 1.2 skall tillämpas.Artikel 8 Skyldigheten att offentliggöra enligt artikel 7 skall minst avse följande handlingar och uppgifter:a) Filialens adress.b) Filialens verksamhet.c) Den stats lagstiftning under vilken bolaget lyder.d) Det register i vilket bolaget är infört och bolagets nummer i registret, om sistnämnda lagstiftning kräver sådan registrering.e) Stiftelseurkunden och, om den har tagits in i en särskild handling, bolagsordningen, samt alla ändringar i dessa handlingar.f) Bolagets rättsliga form, huvudsakliga verksamhetsort och föremålet för dess verksamhet samt, minst en gång om året, det tecknade kapitalets storlek, om inte dessa uppgifter förekommer i handlingar som avses i e.g) Namnet på bolaget och namnet på filialen, om det senare namnet avviker från namnet på bolaget.h) Tillsättande, entledigande samt personuppgifter i fråga om dem som är behöriga att företräda bolaget mot tredje man och i rättegång,- i egenskap av i lag föreskrivet bolagsorgan eller i egenskap av ledamöter i ett sådant organ,- i egenskap av bolagets fasta ställföreträdare för filialens verksamhet.Omfattningen av behörigheten hos dem som har rätt att företräda bolaget skall anges med uppgift om huruvida de kan företräda bolaget var för sig eller endast i förening.i) - Upplösning av bolaget, utseende av likvidatorer, personuppgifter om dem, uppgift om deras behörighet samt uppgift om likvidationens avslutande.- Konkurs och liknande förfaranden som bolaget är föremål för.j) Räkenskapshandlingar enligt artikel 9.k) Nedläggning av filialen.Artikel 9 1. Skyldigheten att offentliggöra enligt artikel 8 j skall tillämpas på de bolagets räkenskapshandlingar som har upprättats, reviderats och offentliggjorts enligt lagstiftningen i den stat som bolaget lyder under. Om dessa handlingar inte har upprättats i överensstämmelse med direktiv 78/660/EEG och 83/349/EEG eller på ett likvärdigt sätt, kan medlemsstaterna kräva att räkenskapshandlingar som avser filialens verksamhet skall upprättas och offentliggöras.2. Artikel 4 och 5 skall tillämpas.Artikel 10 En medlemsstat skall föreskriva att de brev och orderblanketter som en filial använder skall ange det register där filialens akt är upplagd samt filialens nummer i registret. Om lagstiftningen i den stat som bolaget lyder under kräver att bolaget förs in i ett register, skall även detta register och bolagets nummer i registret anges.AVSNITT III Uppgifter om filialer i bolagets förvaltningsberättelse Artikel 11 Följande stycke skall läggas till i artikel 46.2 i direktiv 78/660/EEG:"e) förekomsten av filialer till bolaget".AVSNITT IV Övergångs- och slutbestämmelser Artikel 12 Medlemsstaterna skall föreskriva lämpliga påföljder för underlåtenhet att iaktta bestämmelserna om offentlighet i artiklarna 1-3 och 7-9 samt bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i brev och orderblanketter i artikel 6 och 10.Artikel 13 Varje medlemsstat skall bestämma vilka personer som skall svara för att de i detta direktiv föreskrivna formkraven beträffande offentlighet iakttas.Artikel 14 Artikel 3 och 9 skall inte tillämpas på filialer som öppnas av sådana kreditinstitut och finansiella institut som omfattas av direktiv 89/117/EEG (8).I avvaktan på en senare samordning behöver medlemsstaterna inte tillämpa artikel 3 och 9 på filialer som öppnas av försäkringsbolag.Artikel 15 Artikel 54 i direktiv 78/660/EEG och artikel 48 i direktiv 83/349/EEG skall upphöra att gälla.Artikel 16 1. Medlemsstaterna skall senast den 1 januari 1992 anta de lagar och andra författningar som behövs för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall föreskriva att de i punkt 1 avsedda bestämmelserna skall tillämpas fr.o.m. den 1 januari 1993 och, när det gäller räkenskapshandlingar, första gången tillämpas på årsbokslut för det räkenskapsår som börjar den 1 januari 1993 eller under år 1993.3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 17 Den kontaktkommitté som har tillsatts enligt artikel 52 i direktiv 78/660/EEG skall ävena) med förbehåll för vad som gäller enligt bestämmelserna i artikel 169 och 170 i Romfördraget underlätta en enhetlig tillämpning av detta direktiv genom regelbundet samråd, särskilt om praktiska problem i samband med tillämpningen,b) vid behov ge kommissionen råd om tillägg till eller ändringar i detta direktiv.Artikel 18 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 december 1989.På rådets vägnarE. CRESSONOrdförande(1) EGT nr C 105, 21.4.1988, s. 6.(2) EGT nr C 345, 21.12.1987, s. 76 ochEGT nr C 256, 9.10.1989, s. 27.(3) EGT nr C 319, 30.11.1987, s. 61.(4) EGT nr L 65, 14.3.1968, s. 8.(5) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11.(6) EGT nr L 193, 18.7.1983, s. 1.(7) EGT nr L 126, 12.5.1984, s. 20.(8) EGT nr L 44, 16.2.1989, s. 40.