Avis juridique important

|

31998L0064

Kommissionens direktiv 98/64/EG av den 3 september 1998 om fastställandet av gemenskapsmetoder för analys av aminosyror, råoljor och råfetter och olakindox i djurfoder och om ändring av direktiv 71/393/EEG (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 257 , 19/09/1998 s. 0014 - 0028

KOMMISSIONENS DIREKTIV 98/64/EG av den 3 september 1998 om fastställandet av gemenskapsmetoder för analys av aminosyror, råoljor och råfetter och olakindox i djurfoder och om ändring av direktiv 71/393/EEG (Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 70/373/EEG av den 20 juli 1970 om införande av gemenskapsmetoder för provtagning och analys vid den officiella foderkontrollen (1), senast ändrat genom anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, särskilt artikel 2 i detta, ochav följande skäl:I direktiv 70/373/EEG fastställs att den officiella foderkontrollen skall genomföras enligt gemenskapsmetoderna för analys och provtagning när det gäller att konstatera om de villkor som är fastställda i lagar och andra författningar om djurfoders beskaffenhet och sammansättning, följs.I rådets direktiv 79/373/EEG av den 2 april 1979 om saluföring av foderblandningar (2), senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/47/EG (3), och rådets direktiv 93/74/EEG av den 13 september 1993 om foder med särskilda näringsbehov (4), senast ändrat genom direktiv 96/25/EG (5), fastställs av aminosyror och råfetter skall anges i märkningen av foder.I rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser (6), senast ändrat genom kommissionens direktiv 98/19/EG (7), föreskrivs för övrigt att halten av olakindox skall anges i märkningen om detta ämne sätts till foderblandningar.I kommissionens andra direktiv 71/393/EEG av den 18 november 1971 om gemenskapsmetoder för analys vid den officiella foderkontrollen (8), senast ändrat genom kommissionens direktiv 84/4/EEG (9), fastställs analysmetoder för, bland annat, bestämning av råolja och råfetter. Det är nödvändigt att ändra den beskrivna metoden.Det bör upprättas analysmetoder för kontroll av dessa ämnen i gemenskapen.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Ständiga foderkommittén.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Medlemsstaterna skall kräva att analyserna i samband med den officiella foderkontrollen av halten av aminosyror, råfetter och olakindox skall ske enligt de metoder som beskrivs i bilagan.Artikel 2 I bilagan till kommissionens direktiv 71/393/EEG skall punkt 4 "Bestämning av råoljor och råfetter" ersättas med bilagan till detta direktiv.Artikel 3 1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1998 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Dessa bestämmelser skall tillämpas från och med den 1 januari 1999.När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 4 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 5 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 3 september 1998.På kommissionens vägnarFranz FISCHLERLedamot av kommissionen(1) EGT L 170, 3.8.1970, s. 2.(2) EGT L 86, 6.4.1979, s. 30.(3) EGT L 211, 5.8.1997, s. 45.(4) EGT L 237, 22.9.1993, s. 23.(5) EGT L 125, 23.5.1996, s. 35.(6) EGT L 270, 14.12.1970, s. 1.(7) EGT L 96, 28.3.1998, s. 39.(8) EGT L 279, 20.12.1971, s. 7.(9) EGT L 15, 18.1.1984, s. 28.BILAGA DEL A BESTÄMNING AV AMINOSYROR 1. Syfte och omfattning Metoden avser bestämning av fria (syntetiska och naturliga) och totala (peptidbundna och fria) aminosyror i fodermedel med hjälp av en aminosyraanalysator. Den är tillämplig för följande aminosyror: cyst(e)in, metionin, lysin, treonin, alanin, arginin, asparaginsyra, glutamatsyra, glycin, histidin, isoleucin, leucin, fenylalanin, prolin, serin, tyrosin och valin.Metoden skiljer inte mellan aminosyrornas salter och kan inte skilja mellan aminosyrornas D- och L-former. Den är inte användbar för bestämning av tryptofan eller hydroxyanaloger av aminosyror.2. Princip 2.1 Fria aminosyror De fria tillsatta aminosyrorna extraheras med utspädd saltsyra. Samextraherade kvävehaltiga makromolekyler fälls ut med sulfosalicylsyra och avlägsnas genom filtrering. Den filtrerade lösningens pH justeras till 2,20. Aminosyrorna separeras genom jonbyteskromatografi och bestäms fotometriskt vid 570 nm i reaktion med ninhydrin.2.2 Totala aminosyror Vilken procedur som väljs beror på de aminosyror som ska undersökas. Cyst(e)in och methionin måste oxideras till cysteinsyra och metioninsulfonsyra före hydrolys. Tyrosin måste bestämmas i hydrolysat av ooxiderade prover. Alla de övriga aminosyrorna som räknas upp i punkt 1 kan bestämmas i antingen det oxiderade eller ooxiderade provet.Oxidering utförs vid 0 °C med en permyrsyra/fenolblandning. Överskott av oxidationsreagensen bryts med natriumdisulfit. Det oxiderade eller ooxiderade provet hydrolyseras med saltsyra (c = 6 mol/l) under 23 timmar. Hydrolysatet justeras till pH 2,20. Aminosyrorna separeras genom jonbyteskromatografi och bestäms fotometriskt genom reaktion med ninhydrin vid 750 nm (440 nm för prolin).3. Reagenser Dubbeldestillerat vatten eller vatten av motsvarande kvalitet måste användas (konduktivitet NUM>A × E × MW × F>DEN>B × W × 1 000 = g aminosyra per kg provOm intern standard används multiplicera med:>NUM>D>DEN>C>Plats för tabell>Cystin och cystein bestäms båda som cysteinsyra i hydrolysat av oxiderat prov, men beräknas som cystin (C6H12N2O4S2, MW 240,30) med MW 120,15 (= 0,5 × 240,30).Metionin bestäms som metioninsulfon i hydrolysat av oxiderat prov, men beräknas som metionin med MW för metionin: 149,21.Tillsatt fri metionin bestäms efter extraktion som metionin, för beräkningen används samma MW.6.1 Den totala spädningsvolymen av extrakten (F) för bestämning av fria aminosyror (5.2) beräknas enligt följande:F = 100 ml × >NUM>(10 ml + 5ml)>DEN>10 ml × >NUM>Vml>DEN>10 mlV = Det färdiga extraktets volym7. Utvärderingen av metoden Metoden har testats i en kontrolljämförelse på internationell nivå, utförd 1990 med fyra olika fodermedel (svinfoder, slaktkycklingfoder, proteinkoncentrat, förblandning). Resultaten, efter eliminering av extremvärden, för medelvärden och standardavvikelser redovisas i nedanstående tabell:>Plats för tabell>7.1 Reproducerbarhet Reproducerbarhet för de testade aminosyrorna, uttryckt som "standardavvikelse inom laboratoriet" i ovan nämnda kontrolljämförelse redovisas i nedanstående tabell:>Plats för tabell>>Plats för tabell>7.2 Reproducerbarhet Resultaten för standardavvikelser mellan laboratorier i ovan nämnda kontrolljämförelse redovisas i nedanstående tabell:>Plats för tabell>>Plats för tabell>8. Användning av referensmaterial Korrekt tillämpning av metoden skall verifieras genom kontrollmätningar med godkända referensmaterial när sådana finns. Kalibrering med godkända aminosyrakalibreringslösningar rekommenderas.9. Anmärkningar 9.1 P.g.a. skillnaderna mellan aminosyraanalysatorer bör de slutliga halterna för kalibreringslösningarna för standardaminosyror (se 3.27.4 och 3.27.5) och för hydrolysat (se 5.3.4) användas som riktlinje.Det intervall där sambandet mellan det verkliga värdet och det med apparaten uppmätta värdet är linjärt, måste kontrolleras för alla aminosyror.Standardlösningen späds med citratbuffert så att man får toppar i mitten av intervallet.9.2 I de fall HPLC-utrustning används för att analysera hydrolysater måste de experimentella villkoren optimeras i enlighet med tillverkarens rekommendationer.9.3 Om denna metod tillämpas på foder som innehåller mer än 1 % klorid (kraftfoder, mineralfoder eller tillskottsfoder) kan den uppskattade halten av metionin bli för låg, vilket gör att provet måste behandlas på särskilt sätt.DEL B BESTÄMNING AV RÅOLJOR OCH RÅFETTER 1. Syfte och räckvidd Med denna metod kan halten råoljor och råfetter bestämmas i foder. Metoden täcker inte den analys av oljeväxtfrö och oljehaltiga frukter som definieras i rådets förordning 136/66/EEG av den 22 september 1966.Beroende på fodrets art används en av följande två metoder:1.1 Metod A - direkt extraherbara råoljor och råfetter Denna metod är tillämplig för enskilda material av vegetabiliskt ursprung, förutom de som omfattas av metod B.1.2 Metod B - samlade råoljor och råfetter Denna metod är tillämplig för enskilda material av animaliskt ursprung och för alla foderblandningar. Den skall användas för alla material från vilka oljor och fetter inte kan extraheras helt utan föregående hydrolys, till exempel gluten, jäst, potatisprotein och produkter som genomgår processer såsom extrudering, bearbetning till flingor samt uppvärmning.1.3 Tolkning av resultaten I alla fall där ett högre resultat fås genom metod B än metod A, skall resultatet av metod B räknas som det rätta värdet.2. Princip 2.1 Metod A Provet extraheras med petroleumeter. Lösningsmedlet destilleras bort och återstoden torkas och vägs.2.2 Metod B Provet behandlas under uppvärmning med saltsyra. Blandningen kyls och filtreras. Återstoden sköljs och torkas och bestäms enligt metod A.3. Reagens 3.1 Petroleumeter, kokpunkt mellan 40 och 60 °C. Bromtalet måste vara lägre än 1 och återstoden efter förångningen mindre än 2 mg/100 ml.3.2 Vattenfritt natriumsulfat.3.3 Saltsyra, 3M.3.4 Filtermedel, till exempel kiselgur, Hyflo-supercel.4. Utrustning 4.1 Extraktionsutrustning. Om denna är försedd med hävert (Soxhletapparat), skall förångningstakten vara sådan att cirka tio kretslopp sker per timme. Om hävert saknas, skall förångningstakten vara cirka 10 ml per minut.4.2 Extraktionshylsorna måste vara fria från ämnen som är lösliga i petroleumeter och ha en porositet som överensstämmer med kraven i punkt 4.1.4.3 Torkugn, antingen en vakuumtorkugn inställd på 75 ± 3 °C eller en varmluftsugn inställd på 100 ± 3 °C.5. Utförande 5.1 Metod A (se punkt 8.1) Väg 5 gram av provet med en noggrannhet av 1 mg, överför det till en extraktionshylsa (4.2) och täck med en fettfri bomullstuss.Placera hylsan i en extraktionsapparat (4.1) och extrahera i sex timmar med petroleumeter (3.1). Samla upp petroleumeterextraktet i en torr, vägd kolv med pimpstensskärvor (1).Destillera bort lösningsmedlet. Torka återstoden efter förångningen i kolven i en och en halv timme i torkugnen (4.3). Kyl i en exsickator och väg. Torka igen i trettio minuter för att säkerställa att oljornas och fetternas vikt förblir konstant (viktförlusten mellan två på varandra följande vägtillfällen måste vara mindre än 1 mg).5.2 Metod B Väg 2,5 gram av provet med en noggrannhet av 1 mg (se punkt 8.2), placera i en glasbägare på 400 ml eller en konformad kolv på 300 ml. Tillsätt 100 ml saltsyra 3M (3.3) och pimpstensskärvor. Täck över glasbägaren med ett urglas eller förse den konformade kolven med en återloppskylare. Låt blandningen koka sakta i en timme över en svag låga eller värmeplatta. Låt inte produkten fastna på behållarens insida.Kyl och tillsätt så mycket filtreringsmedel (3.4) att inte någon olja eller något fett försvinner under filtreringen. Filtrera genom ett fuktigt, fettfritt, dubbelt filtrerpapper. Skölj återstoden i kallt vatten tills ett neutralt filtrat erhålls. Kontrollera att filtratet inte innehåller några oljor och fetter. Om så ändå är fallet måste provet extraheras med petroleumeter, genom metod A före hydrolys.Lägg det dubbla filtrerpappret med återstoden på ett urglas och torka i en och en halv timme i torkugnen vid 100 ± 3 °C.Placera det dubbla filtrerpappret med den torra återstoden i en extraktionshylsa (4.2) och täck med en fettfri bomullstuss. Placera hylsan i en extraktionsapparat (4.1) och följ anvisningarna i andra och tredje paragrafen i punkt 5.1.6. Beräkning av resultaten Återstoden av vikten uttrycks i procent av proven.7. RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten av två parallella bestämningar som utförs på samma prov av samma analytiker får inte överstiga- 0,2 % i absoluta värden, för halter av råolja och råfetter under 5 %,- 4,0 % av det högsta resultatet för halter av 5 till 10 %,- 0,4 % i absoluta värden, för halter över 10 %.8. Anmärkningar 8.1 För produkter med hög olje- och fetthalt, som är svåra att sönderdela eller som inte går att avskilja för framställning av ett homogent reducerat prov, bör man förfara på följande sätt.Väg 20 gram av provet med en noggrannhet av 1 mg och blanda med 10 gram vattenfritt natriumsulfat eller mer (3.2). Extrahera med petroleumeter (3.1) enligt punkt 5.1. Fyll upp extraktet med petroleumeter till 500 ml (3.1) och homogenisera. Ta 50 ml av lösningen och häll i en liten, torr, vägd kolv som innehåller pimpstensskärvor (2). Destillera bort lösningsmedlet, torka och följ anvisningarna i sista stycket i punkt 5.1.Extraktionsåterstoden i hylsan befrias från lösningsmedel, finfördelas till 1 mm, lägg tillbaka det i extraktionshylsan (tillsätt inte natriumsulfat) och följ anvisningarna i andra och tredje stycket i punkt 5.1.Beräkna olje- och fetthalten i procent av prov med följande formel:(10 a + b) × 5dära = återstodens massa uttryckt i gram efter första extraktionen (den del av extraktet som används för analys),b = återstodens massa uttryckt i gram efter andra extraktionen.8.2 För produkter med låg olje- och fetthalt kan provet ökas till 5 gram.8.3 Djurfoder med hög vattenhalt kan behöva blandas med vattenfritt natriumsulfat före hydrolys och extraktion som i metod B.8.4 I paragraf 5.2 kan det vara effektivare att använda varmt vatten i stället för kallt vatten för att rengöra återstoden efter filtrering.8.5 Torktiden på en och en halv timme kan behöva förlängas för vissa djurfoder. För lång torktid bör undvikas eftersom detta kan leda till låga resultat. En mikrovågsugn kan också användas.8.6 Förextraktion enligt metod A före hydrolys och upprepad extraktion enligt metod B rekommenderas om råolje/råfetthalten är större än 15 %. Detta beror delvis på fodrets egenskaper och på egenskaperna hos oljan/fettet i fodret.DEL C BESTÄMNING AV OLAKINDOX (2-[N.2'-(hydroxietyl)karbamol]-3-metylkinoxalin-N1,N4-dioxid) 1. Syfte och räckvidd Metoden avser bestämning av olakindox i djurfoder. Den undre gränsen för bestämningen är 5 mg/kg.2. Princip Provet extraheras med en vatten-metanol-blandning. Olakindox-innehållet bestäms genom en reversed-phase vätskekromatografi (HPLC) och UV-detektor.3. Reagens 3.1 Metanol.3.2 Metanol, HPLC-kvalitet.3.3 Vatten, HPLC-kvalitet.3.4 Mobil fas för HPLC:Vatten (3.3)-metanol (3.2) blandning, 900 + 100 (V + V).3.5 Standardsubstans: ren olakindox 2-[N.2'-(hydroxietyl)karbamol]-3-metylkinoxalin-N1,N4-dioxid, E 851.3.5.1 Olakindox stamstandardlösning, 250 ìg/ml:Mät upp 50 mg olakindox (3.5) med en noggrannhet av 0,1 mg i en 200 ml mätkolv och tillsätt ca 190 ml vatten. Placera mätkolven i ett ultraljudband i 20 minuter (4.1). Låt lösningen anta rumstemperatur, fyll upp till märket med vatten och blanda. Slå in mätkolven i aluminiumfolie och placera i kylskåp. Denna lösning måste beredas på nytt varje månad.3.5.2 Olakindox arbetsstandardlösning, 25 ìg/ml:Sätt 10,0 ml av lagerstandardlösningen (3.5.1) till en 100 ml mätkolv, fyll till märket med den mobila fasen (3.4) och blanda. Slå in mätkolven i aluminiumfolie och förvara den i kylskåp. Denna lösning måste beredas på nytt varje dag.3.5.3 Kalibreringslösningar:Sätt till 50 ml mätkolvar 1,0, 2,0, 5,0, 10,0, 15,0 respektive 20,0 ml av arbetsstandardlösningen (3.5.2). Fyll till märket med den mobila fasen (3.4) och blanda. Slå in mätkolvarna i aluminiumfolie. Dessa lösningar motsvarar 0,5, 1,0, 2,5, 5,0, 7,5 respektive 10,0 ìg olakindox per ml. Dessa lösningar måste beredas på nytt varje dag.4. Utrustning 4.1 Ultraljudbad.4.2 Mekanisk skakapparat.4.3 HPLC-apparat med variabel UV-detektor eller diodarraydetektor.4.3.1 HPLC-kolonn, 250 mm × 4 mm, C 18, 10 ìm packning eller motsvarande.4.4 Membranfilter, 0,45 ìm.5. Utförande Obs.: Olakindox är ljuskänsligt. Utför alla moment i dämpat ljus eller använd färgat glas.5.1 Allmänt 5.1.1 Ett blindprov bör analyseras för att kontrollera att varken olakindox eller andra störande ämnen är närvarande.5.1.2 Ett utbytesförsök bör utföras genom en analys av blindprovet, som har tillsatts ("spikats" med) en mängd olakindox som motsvarar den i provet. För spikning på nivån 50 mg/kg, sätt 10,0 ml av stamstandardlösningen (3.5.1) till en 250 ml-kolv och indunsta till ca 0,5 ml. Tillsätt 50 g av blindprovet, blanda ordentligt och låt stå i tio minuter och rör om igen flera gånger före extraheringen (5.2).Obs.: I fråga om denna metod bör blindprovet vara av samma material som testprovet och olakindox bör inte konstateras.5.2 Extrahering av provet Väg in ca 50 g av provet med en noggrannhet på 0,01 g. Överför till en 1 000 ml-kolv, tillsätt 100 ml metanol (3.1) och placera kolven i ultraljudbandet i fem minuter (4.1). Tillsätt 410 ml vatten och låt kolven stå kvar i badet ytterligare 15 minuter. Ta kolven ur badet, skaka den i 30 minuter i skakapparaten (4.2) och filtrera genom ett veckfilter. Överför 10,0 ml av filtratet till en 20 ml mätkolv, fyll på vatten till märket och blanda. En del av lösningen filtreras genom ett membranfilter (4.4) (se 9. Anmärkning). Gå vidare till HPLC-bestämningen (5.3).5.3 HPLC-bestämning 5.3.1 Parametrar Följande villkor anges som vägledning; andra förutsättningar kan användas om de ger motsvarande resultat.>Plats för tabell>Kontrollera det kromatografiska systemets stabilitet genom att flera gånger injicera kalibreringslösningen (3.5.3) som innehåller 2,5 ìg/ml till dess konstanta toppar och retentionstider uppnås.5.3.2 Kalibreringskurva Injicera varje kalibreringslösning (3.5.3) flera gånger och bestäm medeltoppareorna för varje koncentration. Konstruera en kalibreringskurva med hjälp av kalibreringslösningarnas medeltoppareor som ordinater och motsvarande koncentrationer i ìg/ml som abskisser.5.3.3 Provlösning Injicera provlösningen (5.2) flera gånger med samma mängd som kalibreringslösningarna och bestäm medeltoppen för olakindoxtopp-areorna.6. Resultatberäkning Bestäm utifrån genomsnittstopparean för olakindoxtopparna i provlösningen genom provlösningens koncentration i mg/ml med hjälp av kalibreringskurvan (5.3.2).Olakindoxinnehållet w i mg/kg i provet fås genom följande formel:w = >NUM>c × 1 000>DEN>mvarvidc = olakindoxkoncentration i provlösningen (5.2) i ìg/mlm = provportionens massa i g.7. Utvärdering av resultatet 7.1 Identitet Analysmaterialets identitet kan bekräftas genom co-kromatografi eller genom användning av en diodarraydetektor genom vilket spektrat av provextraktet (5.2) och kalibreringslösningen (3.5.3) innehållande 5,0 ìg/ml jämförs.7.1.1 Co-kromatografi Ett provextrakt (5.2) spikas genom tillsats av en lämplig mängd kalibreringslösning (3.5.3). Mängden tillsatt olakindox bör vara detsamma som den mängd olakindox som hittats i provextraktet.Endast nivån på olakindoxtoppen bör förhöjas efter beaktande av både den tillsatta mängden och extraktens lösning. Toppens bredd måste på mitten ligga inom ± 10 % av den ursprungliga bredden på olakindoxtoppen i det icke spikade provextraktet.7.1.2 Diodarraydetektion Resultaten utvärderas enligt följande kriterier:a) Våglängden på provets maximala absorption och på standard-spektrat, noterat vid kromatogrammets toppkurva, skall ligga inom detektorns upplösning. Vid diodarraydetektion ligger denna i allmänhet inom ± 2 nm.b) Mellan 220 och 400 nm skall det prov och det standardspektra som noterats vid kromatogrammets topp inte avvika från de delar av spektrat som ligger inom 10-100 % av relativ absorbans. Detta kriterium är uppfyllt om samma maxima är närvarande och avvikelsen mellan de båda spektra inte vid någon observationspunkt överskrider 15 % av standardanalysmaterialets absorbans.c) Mellan 220 och 400 nm skall den uppåtgående linjen, toppen och dess nedåtgående linje från samma provextrakt inte avvika från varandra i dessa delar av spektrat inom 10-100 % av relativ absorbans. Detta kriterium är uppfyllt om samma maxima observeras och avvikelsen mellan de båda spektran inte vid någon observationspunkt överskrider 15 % av standardanalysmaterialets absorbans.Om något av dessa kriterier inte är uppfyllt har närvaro av analysmaterialet inte påvisats.7.2 Repeterbarhet Skillnaden mellan resultaten från två parallella bestämningar som utförs på samma prov får inte överskrida 15 % i relation till det högre resultatet av olakindoxinnehåll mellan 10 och 200 mg/kg.7.3 Utbyte I fråga om spikade blindprov skall utbytet vara minst 90 %.8. Resultat av samordnad undersökning En samordnad undersökning inom EG genomfördes med fyra prover på grisfoder, inklusive ett blindprov, som analyserades av 13 laboratorier. Resultatet framgår av följande tabell:>Plats för tabell>9. Anmärkning Trots att metoden inte har blivit validerad för foder innehållande mer än 100 mg olakindox per kg, kan förmodligen nöjaktiga resultat erhållas genom invägning av mindre mängd prov och/eller spädning av extraktet (5.2) för erhållande av en koncentration inom kalibreringskurvans område (5.3.2).(1) Om oljan eller fettet måste genomgå ytterligare kvalitetstester, ersätts pimpstensskärvorna med glaspärlor.


Avis juridique important

|

31996L0010

Europaparlamentets och rådets direktiv 96/10/EG av den 21 mars 1996 om ändring av rådets direktiv 89/647/EEG vad avser de behöriga myndigheternas godkännande av avtalsnettning

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 085 , 03/04/1996 s. 0017 - 0021

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 96/10/EG av den 21 mars 1996 om ändring av rådets direktiv 89/647/EEG vad avser de behöriga myndigheternas godkännande av avtalsnettning EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),med beaktande av Europeiska monetära institutets yttrande (3),i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget (4),och med beaktande av följande:I bilaga II till rådets direktiv 89/647/EEG av den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (5), fastställs behandlingen av ränte- och valutakursrelaterade poster utanför balansräkningen vid beräkning av kapitalkravet för kreditinstitut.För att den inre marknaden skall fungera väl och särskilt för att säkerställa lika konkurrensvillkor, är medlemsstaterna förpliktade att sträva efter en enhetlig bedömning av avtalen om nettning från de behöriga myndigheternas sida.Detta direktiv är förenligt med det arbete som bedrivits i ett internationellt forum för myndigheter som utför banktillsyn, och som rör tillsynsmyndigheternas godkännande av bilateral nettning, särskilt möjligheten att beräkna kapitalkravet för vissa transaktioner på ett nettobelopp i stället för på ett bruttobelopp, under förutsättning att det finns juridiskt bindande avtal som säkerställer att kreditrisiken begränsas till nettobeloppet.De föreslagna reglerna för godkännande av nettning i ett vidare internationellt sammanhang kommer att medföra en möjlighet att minska kapitalkravet för internationellt verksamma kreditinstitut och grupper av kreditinstitut i ett stort antal tredje länder, vilkas kreditinstitut konkurrerar med kreditinstitut inom gemenskapen.Vad gäller kreditinstitut i medlemsstaterna kan dock endast en ändring av direktiv 89/647/EEG möjliggöra de behöriga myndigheternas godkännande av bilateral nettning och därigenom ge kreditinstituten lika konkurrensvillkor. Reglerna är både väl avvägda och lämpade för att ytterligare förstärka tillämpningen av tillsynsåtgärder för kreditinstitut.De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skall säkerställa att beräkningen av tilläggsfaktorer grundas på faktiska snarare än nominella belopp.Med beaktande av denna situation överensstämmer detta direktiv med subsidiaritetsprincipen eftersom direktivets syfte kan uppnås enbart genom en harmoniserad ändring av gällande gemenskapslagstiftning.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Bilaga II till direktiv 89/647/EEG skall ersättas av bilagan till detta direktiv.Artikel 2Artikel 1 skall inte påverka de behöriga myndigheternas godkännande av bilaterala avtal om novation vilka har ingåtts innan de lagar, förordningar och administrativa bestämmelser som är nödvändiga för genomförandet av detta direktiv har trätt i kraft.Artikel 31. Medlemsstaterna skall senast den 30 juni 1996 införa de lagar, förordningar och administrativa bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv efter att det har trätt i kraft. De skall genast underrätta kommissionen att så skett.När en medlemsstat antar sådana bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 4Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 5Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 21 mars 1996.På Europaparlamentets vägnarK. HÄNSCHOrdförandePå rådets vägnarA. GAMBINOOrdförande(1) EGT nr C 142, 25.5.1994, s. 8 och EGT nr C 165, 1.7.1995, s. 6.(2) EGT nr C 393, 31.12.1994, s. 30.(3) Yttrande avgivet den 16 januari 1995 (ännu inte offentliggjort i EGT).(4) Europaparlamentets yttrande av den 16 februari 1995 (EGT nr C 56, 6.3.1995, s. 79), rådets gemensamma ståndpunkt av den 5 september 1995 (EGT nr C 288, 30.10.1995, s. 30), Europaparlamentets beslut av den 14 december 1995 (EGT nr C 17, 22.1.1996). Rådets beslut av den 26 februari 1996.(5) EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 14. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 95/15/EG (EGT nr L 125, 8.6.1995, s. 23).BILAGA "BILAGA IIBEHANDLINGEN AV RÄNTE- OCH VALUTAKURSRELATERADE POSTER UTANFÖR BALANSRÄKNINGEN1. RÄCKVIDD OCH VAL AV METODUnder förutsättning av de behöriga myndigheternas samtycke får kreditinstitut välja någon av de nedan angivna metoderna för att beräkna de risker som är förenade med transaktioner som anges i bilaga III. Undantagna är ränte- och valutakurskontrakt som omsätts på erkända börser, där de dagligen är föremål för marginalsäkerhetskrav samt valutakurskontrakt med en ursprunglig löptid av högst fjorton kalenderdagar.2. METODERMetod 1: "marknadsvärderings"-metodenSteg a): Genom att åsätta gällande marknadsvärde (mark to market) till kontrakten erhålls de aktuella ersättningskostnaderna för alla kontrakt med positivt värde.Steg b): För att erhålla ett tal för den möjliga framtida kreditrisken (1), multipliceras de nominella beloppen eller underliggande värdena med följande procenttal:>Plats för tabell>Steg c): Summan av den aktuella ersättningskostnaden och den möjliga framtida kreditrisken multipliceras med de riskvikttal som enligt artikel 6 gäller för respektive motpart.Metod 2: `ursprungligt åtagande!SP20!-metodenSteg a): Varje instruments nominella belopp multipliceras med följande procenttal:>Plats för tabell>Steg b): De på så sätt erhållna talen för ursprungliga åtaganden multipliceras med de riskvikttal som enligt artikel 6 gäller för respektive motpart.(1) Utom i fall av single-currency floating/floating interest rate swaps, då endast de aktuella ersättningskostnaderna beaktas.3. AVTALSNETTNING (AVTAL OM NOVATION OCH ANDRA NETTNINGSÖVERENSKOMMELSER)a) Slag av nettning som de behöriga myndigheterna kan godkännaI denna punkt 3 skall med motpart avses varje juridisk eller fysisk person som har rätt att ingå avtal om nettning.De behöriga myndigheterna får som riskreducerande godkänna följande slag av avtal om nettning:i) Bilaterala avtal om novation mellan ett kreditinstitut och dess motpart enligt vilka avtal ömsesidiga fordringar och förpliktelser automatiskt avräknas på så sätt att det vid novation fastställs ett enda nettobelopp varje gång novation tillämpas, och det därvid skapas ett enda nytt juridiskt bindande avtal som ersätter tidigare avtal.ii) Andra bilaterala nettningsöverenskommelser mellan ett kreditinstitut och dess motpart.b) Villkor för godkännandeDe behöriga myndigheterna får som riskreducerande endast godkänna avtal om nettning om följande villkor är uppfyllda:i) Kreditinstitutet skall med sin motpart ha en överenskommelse om avtalsnettning som ger upphov till en enda juridisk förpliktelse och omfattar alla ingående transaktioner, så att, om en motpart inte fullgör sina skyldigheter på grund av försumlighet, konkurs, likvidation eller någon annan liknande omständighet, kreditinstitutet kan fordra eller har en förpliktelse att betala endast nettosumman av de positiva och negativa marknadsvärdena av de ingående individuella transaktionerna.ii) Kreditinstitutet skall för den behöriga myndigheten hålla tillgängligt skriftliga och motiverade rättsutlåtanden med en sådan innebörd att de behöriga domstolarna och förvaltningsmyndigheterna vid en rättslig prövning av de fall som avses i i), skulle anse att kreditinstitutets fordringar och förpliktelser begränsas till nettosumman, såsom anges i i), enligt- gällande lag inom den jurisdiktion där motparten har sitt säte och, om det gäller en utländsk filial till ett företag, även enligt lagen inom den jurisdiktion där filialen är belägen,- den lag som reglerar de individuella transaktioner som ingår, och- den lag som reglerar varje avtal eller överenskommelse som är nödvändig för att genomföra avtalet om nettning.iii) Kreditinstitutet skall ha antagit förfaranden för att säkerställa att det löpande kontrolleras, att dess avtal om nettning är rättsligt giltiga, mot bakgrund av möjliga lagändringar.De behöriga myndigheterna skall, vid behov efter samråd med andra berörda behöriga myndigheter, försäkra sig om att avtalet om nettning är juridiskt giltigt enligt lagen i alla berörda jurisdiktioner. Om någon av de behöriga myndigheterna inte är nöjd med detta, skall avtalet om nettning inte godkännas som en metod för riskreducering för någon av parterna.De behöriga myndigheterna får godta motiverade rättsutlåtanden upprättade med avseende på olika slag av avtal om nettning.Avtal som innehåller bestämmelser om att en icke försumlig motpart endast behöver betala delvis eller inte alls till den försumliga partens bo, även om den försumliga parten är en nettofordringsägare (walkaway-klausul), skall inte godkännas som riskreducerande.c) Effekter av godkännandei) Avtal om novationDe enskilda nettobeloppen, som fastställas genom avtal om novation, kan viktas i stället för bruttobeloppen. På så sätt kan med tillämpning av metod 1- steg a): de aktuella ersättningskostnaderna, och- steg b): de nominella beloppen eller underliggande värdenaerhållas genom att avtalet om novation beaktas. Vid tillämpningen av metod 2 för steg a) kan det nominella beloppet beräknas med beaktande av avtalet om novation, varvid procentsatserna i tabell 2 skall användas.ii) Andra nettningsöverenskommelserVid tillämpningen av metod 1 för steg a) kan den aktuella ersättningskostnaden för de kontrakt som ingår i en nettningsöverenskommelse erhållas genom beaktande av den aktuella hypotetiska nettoersättningskostnad som följer av avtalet. För steg b) kan de enskilda nettobeloppen bara beaktas vid valutaterminskontrakt och andra liknande avtal där det nominella beloppet är lika med kassaflödet, då de belopp som skall krävas eller utbetalas förfaller på samma dag och i samma valuta.Vid tillämpningen av metod 2 för steg a):- För valutaterminskontrakt och andra liknande avtal där det nominella beloppet är lika med kassaflödet kan, då de belopp som skall krävas eller utbetalas förfaller på samma dag och i samma valuta, det nominella beloppet beräknas med beaktande av nettningsöverenskommelsen. För alla dessa kontrakt skall tabell 2 användas.- För alla andra kontrakt som ingår i en nettningsöverenskommelse, kan de tillämpliga procentsatserna minskas enligt tabell 3.>Plats för tabell>"


Avis juridique important

|

31967L0227

Rådets första direktiv 67/227/EEG av den 11 april 1967 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om omsättningsskatter

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 071 , 14/04/1967 s. 1301 - 1303 Finsk specialutgåva Område 9 Volym 1 s. 0003  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1967 s. 0012  Svensk specialutgåva Område 9 Volym 1 s. 0003  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1967 s. 0014  "Grekisk specialutgåva" Område 09 Volym 1 s. 0003  Spansk specialutgåva: Område 09 Volym 1 s. 0003  Portugisisk specialutgåva: Område 09 Volym 1 s. 0003

RÅDETS FÖRSTA DIREKTIV av den 11 april 1967 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om omsättningsskatter (67/227/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 99 och 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, ochmed beaktande av följande:Fördragets huvudsakliga syfte är att, inom ramen för en ekonomisk union, upprätta en gemensam marknad inom vilken det råder sund konkurrens och vars egenskaper liknar dem som råder på en inhemsk marknad.Uppnåendet av detta syfte förutsätter att det i medlemsstaterna dessförinnan tillämpas en sådan lagstiftning om omsättningsskatter som inte snedvrider konkurrensbetingelserna eller hindrar den fria rörligheten av varor och tjänster inom den gemensamma marknaden.Den lagstiftning som för närvarande är i kraft uppfyller inte dessa krav. Det ligger därför i den gemensamma marknadens intresse att åstadkomma en sådan harmonisering av lagstiftningen om omsättningsskatter som i möjligaste mån undanröjer faktorer som kan snedvrida konkurrensbetingelserna, på nationell nivå såväl som på gemenskapsnivå, och gör det möjligt att senare uppnå målet att avskaffa beskattning av import och restitution av skatt på export i handeln medlemsstater emellan.Utredningar har visat att en sådan harmonisering måste leda till att kumulativa skatter avskaffas och till att alla medlemsstater antar ett gemensamt system för mervärdeskatt.Ett mervärdeskattesystem blir enklast och mest neutralt när skatten tas ut på ett så allmänt sätt som möjligt och när dess räckvidd omfattar alla led av produktion och distribution och tillhandahållande av tjänster. Det ligger därför i den gemensamma marknadens och medlemsstaternas intresse att införa ett gemensamt system som även skall tillämpas på detaljhandeln.Tillämpningen av denna skatt på detaljhandeln skulle dock i en del medlemsstater kunna leda till praktiska och politiska svårigheter. Medlemsstater bör därför, efter föregående samråd, tillåtas att tillämpa det gemensamma systemet endast till och med partihandelsledet och om så är lämpligt att tillämpa en separat, kompletterande skatt i detaljhandelsledet eller i det närmast föregående ledet.Det är nödvändigt att gå fram i etapper, eftersom harmoniseringen av omsättningsskatter kommer att leda till avsevärda förändringar i medlemsstaternas skattestruktur och kommer att få betydande konsekvenser på de budgetmässiga, ekonomiska och sociala områdena.Utbytet av de kumulativa flerstegsskattesystem som är i kraft i flertalet medlemsstater mot det gemensamma systemet för mervärdeskatt måste, även om skattesatser och undantag inte harmoniseras samtidigt, leda till konkurrensneutralitet, genom att inom varje land liknande varor bär samma skattebelastning, oavsett hur lång produktions- och distributionskedjan är, och genom att vid internationell handel skattebelastningen på olika varor är känd till sin storlek vilket gör att en exakt utjämning av detta belopp kan tillförsäkras. Därför bör i första etappen åtgärder vidtas för att det gemensamma systemet för mervärdeskatt skall antas av alla medlemsstater, utan samtidig harmonisering av skattesatser och skattebefrielser.Det är inte möjligt att för närvarande förutse hur och inom vilken tidsperiod harmoniseringen av omsättningsskatter kan nå målet att avskaffa beskattning av import och restitution av skatt på export i handeln medlemsstater emellan. Det är därför att föredra att andra etappen och de åtgärder som skall vidtas med avseende på den etappen bestäms senare på grundval av kommissionens förslag till rådet.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaterna skall ersätta sina nuvarande system av omsättningsskatter med det gemensamma system för mervärdeskatt som definieras i artikel 2.I varje medlemsstat skall en författningsreglering för att genomföra detta utbyte genomföras så snart som möjligt, så att det nya systemet kan träda i kraft på en dag som medlemsstaten själv bestämmer med hänsyn till konjunkturläget; denna dag skall inte vara senare än den 1 januari 1970.Sedan denna författningsreglering har trätt i kraft får medlemsstaten inte bibehålla eller införa några åtgärder med bestämmelser om schablonutjämning av omsättningsskatter på import eller export i handeln medlemsstater emellan.Artikel 2Principen om det gemensamma systemet för mervärdeskatt innebär tillämpning på varor och tjänster av en allmän skatt på konsumtion som är exakt proportionell mot priset på varorna och tjänsterna, oavsett antalet transaktioner som äger rum under produktions- och distributionsprocessen före det led där skatt tas ut.På varje transaktion skall mervärdeskatt, beräknad på varornas eller tjänsternas pris enligt den skattesats som är tillämplig på sådana varor eller tjänster, tas ut efter avdrag av det mervärdeskattebelopp som burits direkt av de olika kostnadskomponenterna.Det gemensamma systemet för mervärdeskatt skall tillämpas till och med detaljhandelsledet.Till dess att påförandet av beskattning av import och restitution av skatt på export i handeln medlemsstater emellan har avskaffats får dock medlemsstaterna, efter det samråd som föreskrivs i artikel 5, tillämpa detta system endast till och med partihandelsledet och om så är lämpligt tillämpa en separat kompletterande skatt i detaljhandelsledet eller i närmast föregående led.Artikel 3Rådet skall på kommissionens förslag utfärda ett andra direktiv om strukturen av det gemensamma systemet för mervärdeskatt och förfarandet för att tillämpa detta.Artikel 4För att rådet skall kunna diskutera detta och om möjligt fatta beslut före övergångsperiodens utgång, skall kommissionen före utgången av år 1968 till rådet lämna förslag om hur och inom vilken tidsperiod harmoniseringen av omsättningsskatter kan nå målet att avskaffa påförandet av skatt på införsel och restitution av skatt på utförsel i handeln medlemsstater emellan, samtidigt som dessa skatters neutralitet vad beträffar varornas eller tjänsternas ursprung säkerställs.I detta sammanhang skall särskild hänsyn tas till sambandet mellan direkta och indirekta skatter, vilket skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna, till verkningarna av en ändring i skattesystemen på medlemsstaternas skatte- och budgetpolitik samt till den inverkan skattesystemen har på konkurrensvillkor och sociala betingelser i gemenskapen.Artikel 5Skulle en medlemsstat avse att utnyttja sin rätt enligt artikel 2 sista stycket skall den i god tid underrätta kommissionen om detta, med beaktande av Fördragets artikel 102.Artikel 6Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 11 april 1967.På rådets vägnarR. VAN ELSLANDEOrdförande


title: Kommissionens direktiv 2005/9/EG av den 28 januari 2005 om ändring av rådets direktiv 76/768/EEG, avseende kosmetiska produkter, i syfte att anpassa bilaga 7 till den tekniska utvecklingenText av betydelse för EES

text:
               29.1.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 27/46

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2005/9/EG
   av den 28 januari 2005
   om ändring av rådets direktiv 76/768/EEG, avseende kosmetiska produkter, i syfte att anpassa bilaga 7 till den tekniska utvecklingen
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (1), särskilt artikel 8.2 i detta,
   efter samråd med Vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter som är avsedda för konsumenter, och
   av följande skäl:

               (1)

               I del 1 av bilaga 7 till direktiv 76/768/EEG finns en förteckning över UV-filter som får ingå i kosmetiska produkter.

               (2)

               Vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter avsedda för konsumenter anser att det är ofarligt att använda bensoesyra, 2-[4-(dietylamino)-2-hydroxybenzoyl]-, hexylester till högst 10 % i solskyddsprodukter, antingen ensamt eller i kombination med andra UV-absorptionsmedel. Bensoesyra, 2-[4-(dietylamino)-2-hydroxybenzoyl]-, hexylester bör följaktligen införas i del 1 i bilaga 7 till direktiv 76/768/EEG med referensnummer 28.

               (3)

               Direktiv 76/768/EEG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (4)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Ständiga kommittén för kosmetiska produkter.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilaga 7 till direktiv 76/768/EEG skall ändras i enlighet med bilagan till detta direktiv.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 28 juli 2005. De skall genast överlämna texterna till dessa bestämmelser till kommissionen tillsammans med en jämförelsetabell för dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 28 januari 2005.

            På kommissionens vägnar

         Günter VERHEUGEN

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 262, 27.9.1976, s. 169. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2004/93/EG (EUT L 300, 25.9.2004, s. 13).
   BILAGA
   I del 1 i bilaga 7 till direktiv 76/768/EEG skall följande post med referensnummer 28 läggas till:

                  Referensnr

                  Ämnen

                  Maximal tillåten koncentration

                  Andra begränsningar och krav

                  Villkor för användning och varningstext som skall tryckas på etiketten

                  a

                  b

                  c

                  d

                  e

                  ”28

                  Bensoesyra, 2-[4-(dietylamino)-2-hydroxybenzoyl]-, hexylester
                  (INCI-namn: Diethylamino Hydroxybenzoyl Hexyl Benzoate
                  CAS-nr 302776-68-7)

                  10 % i solskyddsprodukter”


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/13/EG av den 11 mars 2008 om upphävande av rådets direktiv 84/539/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromedicinsk utrustning inom veterinärmedicin (Text av betydelse för EES)

text:
               19.3.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 76/41

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2008/13/EG
   av den 11 mars 2008
   om upphävande av rådets direktiv 84/539/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromedicinsk utrustning inom veterinärmedicin
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               I gemenskapens politik för en bättre lagstiftning understryks vikten av att förenkla den nationella lagstiftningen och gemenskapslagstiftningen för att företagens konkurrenskraft ska förbättras och Lissabonmålen uppnås.

               (2)

               Den metod för bedömning av överensstämmelse som avses i rådets direktiv 84/539/EEG (3) behövs inte längre för den inre marknaden eller handeln med tredjeländer.

               (3)

               Den inre marknadens funktion och skydd av användare och djur kan tillgodoses bättre med annan gemenskapslagstiftning.

               (4)

               Direktiv 84/539/EEG bör därför upphävas.

               (5)

               Upphävandet av direktiv 84/539/EEG innebär att märkningen om överensstämmelse med mallen enligt bilaga III i det direktivet inte längre ska användas efter den 31 december 2008 och att motsvarande nationella genomförandebestämmelser ska upphävas i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Direktiv 84/539/EEG ska upphöra att gälla med verkan från den 31 december 2008.
   Artikel 2
   Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2008. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen tillsammans med en jämförelsetabell för dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

      Utfärdat i Strasbourg den 11 mars 2008.

            På Europaparlamentets vägnar

            Ordförande

         H.-G. PÖTTERING

            På rådets vägnar

            Ordförande

         J. LENARČIČ

      (1)  Yttrandet avgivet den 16 januari 2008 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 29 november 2007 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 14 februari 2008.

      (3)  EGT L 300, 19.11.1984, s. 179. Direktivet senast ändrat genom förordning (EG) nr 807/2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 36).


title: Rådets direktiv 2010/45/EU av den 13 juli 2010 om ändring av direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt vad gäller regler om fakturering

text:
               22.7.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 189/1

         RÅDETS DIREKTIV 2010/45/EU
   av den 13 juli 2010
   om ändring av direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt vad gäller regler om fakturering
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 113,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,
   i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och
   av följande skäl:

               (1)

               I rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (1) fastställs villkor och regler vad avser mervärdesskatt och fakturor för att säkerställa en väl fungerande inre marknad. I enlighet med artikel 237 i det direktivet har kommissionen lagt fram en rapport, där man mot bakgrund av den tekniska utvecklingen identifierar vissa svårigheter i fråga om elektronisk fakturering och där man även identifierar vissa andra områden där mervärdesskattereglerna borde förenklas, så att den inre marknaden kan fungera bättre.

               (2)

               Med tanke på att redovisningen måste vara tillräckligt utförlig för att medlemsstaterna ska kunna kontrollera varor som flyttas temporärt från en medlemsstat till en annan, bör det klargöras att redovisningen ska innefatta uppgifter om värderingar av varor som flyttas temporärt mellan medlemsstaterna. Vidare bör överföring av varor till en annan medlemsstat i värderingssyfte, för mervärdesskatteändamål, inte betraktas som en leverans av varor.

               (3)

               Reglerna om mervärdesskattens utkrävbarhet vid gemenskapsinterna varuleveranser och gemenskapsinterna förvärv av varor bör förtydligas för att säkerställa att de uppgifter som lämnas i sammanställningarna blir enhetliga och att informationsutbytet med hjälp av dessa sammanställningar görs så snabbt som möjligt. Vidare är det lämpligt att leveranser av varor från en medlemsstat till en annan som pågår kontinuerligt under längre tid än en kalendermånad anses äga rum vid utgången av varje kalendermånad.

               (4)

               För att hjälpa små och medelstora företag som har svårt att betala mervärdesskatt till den behöriga myndigheten innan de har fått in betalningen från sina kunder, bör medlemsstaterna ha möjlighet att tillåta att mervärdesskatt redovisas enligt kontantmetoden, vilken möjliggör för leverantören och tillhandahållaren att betala mervärdesskatt till den behöriga myndigheten när denne får betalt för en leverans eller ett tillhandahållande, vilket också medför att avdragsrätten uppstår när denne betalar för en leverans eller ett tillhandahållande. Därigenom kan medlemsstaterna införa en frivillig ordning baserad på redovisning enligt kontantmetoden som inte får negativa effekter på kassaflödet när det gäller deras intäkter av mervärdesskatt.

               (5)

               För att skapa rättslig förutsebarhet för företag angående deras faktureringsskyldigheter bör det tydligt anges vilken medlemsstats faktureringsregler som ska gälla.

               (6)

               För att förbättra den inre marknadens sätt att fungera måste harmoniserade tidsfrister för att utfärda fakturor införas för vissa gränsöverskridande leveranser och tillhandahållanden.

               (7)

               Vissa krav på vilka uppgifter som ska anges på fakturor bör ändras för att möjliggöra bättre skattekontroll, införa en mer enhetlig behandling av gränsöverskridande och inhemska leveranser eller tillhandahållanden och främja elektronisk fakturering.

               (8)

               Eftersom elektronisk fakturering kan hjälpa företagen att minska sina kostnader och bli mer konkurrenskraftiga, bör de nuvarande mervärdesskattekraven i fråga om elektronisk fakturering ses över för att undanröja befintliga bördor och hinder för att utnyttja sådan fakturering. Pappersfakturor och elektroniska fakturor bör behandlas lika, och den administrativa bördan för pappersfakturering bör inte öka.

               (9)

               Likabehandling bör även tillämpas när det gäller skattemyndigheternas befogenheter. Deras kontrollbefogenheter och beskattningsbara personers rättigheter och skyldigheter bör gälla i samma utsträckning oavsett om den beskattningsbara personen väljer att utfärda pappersfakturor eller elektroniska fakturor.

               (10)

               Fakturorna måste återge verkliga leveranser eller tillhandahållanden och deras äkthet, integritet och läsbarhet bör därför säkerställas. Med hjälp av administrativa kontroller kan tillförlitliga verifieringskedjor mellan fakturor och leveranser eller tillhandahållanden upprättas, och därigenom säkerställs att alla fakturor (oavsett om det gäller pappersfakturor eller elektroniska fakturor) uppfyller dessa krav.

               (11)

               De elektroniska fakturornas äkthet och integritet kan även säkerställas med hjälp av viss befintlig teknik såsom elektroniskt datautbyte (EDI) och avancerade elektroniska signaturer. Eftersom det finns annan teknik bör det dock inte krävas av beskattningsbara personer att de använder en viss elektronisk faktureringsteknik.

               (12)

               Det bör klargöras att när en beskattningsbar person lagrar fakturor som han har utfärdat eller mottagit online bör den medlemsstat där mervärdesskatten ska betalas, förutom den medlemsstat där den beskattningsbara personen är etablerad, ha rätt till åtkomst till dessa fakturor för kontrolländamål.

               (13)

               Eftersom målen för direktivet i fråga om förenkling, modernisering och harmonisering av reglerna om fakturor med mervärdesskatteuppgifter inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

               (14)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (2) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i unionens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

               (15)

               Direktiv 2006/112/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Ändringar av direktiv 2006/112/EG
   Direktiv 2006/112/EG ska ändras på följande sätt:

               1.

               I artikel 17.2 ska led f ersättas med följande:

                           ”f)

                           Tillhandahållande av en tjänst som utförs för den beskattningsbara personen och innebär att värderingar av eller arbete på varan faktiskt utförs inom den medlemsstats territorium där försändelsen eller transporten av varan avslutas, förutsatt att varan sedan värderingarna eller arbetet utförts återsänds till den beskattningsbara personen i den medlemsstat från vilken försändelsen eller transporten av den ursprungligen avgick.”

               2.

               I artikel 64 ska punkt 2 ersättas med följande:
               ”2.   Leveranser av varor som pågår kontinuerligt under mer än en kalendermånad och där varorna, på de villkor som anges i artikel 138, försänds eller transporteras till en annan medlemsstat än den från vilken försändelsen eller transporten avgick och varorna levereras undantagna från mervärdesskatt eller överförs undantagna från mervärdesskatt till en annan medlemsstat av en beskattningsbar person för dennes rörelses räkning, ska anses äga rum vid utgången av varje kalendermånad till dess att leveransen upphör.
               De tillhandahållanden av tjänster för vilka skatten i enlighet med artikel 196 ska betalas av köparen och som pågår kontinuerligt under en längre period än ett år och inte ger upphov till avräkningar eller betalningar under denna period, ska anses äga rum vid utgången av varje kalenderår till dess att tillhandahållandet upphör.
               I vissa fall som inte avses i första och andra styckena får medlemsstaterna föreskriva att leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster som pågår kontinuerligt under en viss tidsperiod ska anses äga rum åtminstone med ett års intervall.”

               3.

               I artikel 66 ska första stycket led c och andra stycket ersättas med följande:

                           ”c)

                           Om någon faktura inte har utfärdats eller om fakturan utfärdas för sent, inom en angiven tid, dock senast vid utgången av den tidsfrist för utfärdande av fakturor som medlemsstaterna föreskriver i enlighet med artikel 222 andra stycket eller om ingen sådan tidsfrist har föreskrivits av medlemsstaten, inom en angiven period från dagen för den beskattningsgrundande händelsen.
                           Undantaget i första stycket ska emellertid inte tillämpas på tillhandahållande av tjänster för vilka mervärdesskatten i enlighet med artikel 196 ska betalas av förvärvaren eller på leveranser eller överföring av varor som avses i artikel 67.”

               4.

               Artikel 67 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 67
               När, på de villkor som anges i artikel 138, varor som försänts eller transporterats till en annan medlemsstat än den från vilken försändelsen eller transporten avgick levereras undantagna från mervärdesskatt eller varor överförs undantagna från mervärdesskatt till en annan medlemsstat av en beskattningsbar person för hans rörelses räkning, ska skatten bli utkrävbar vid utfärdandet av fakturan, eller vid utgången av den tidsfrist som avses i artikel 222 första stycket om ingen faktura har utfärdats vid den tidpunkten.
               Artikel 64.1, artikel 64.2 tredje stycket och artikel 65 ska inte tillämpas på leveranser och överföringar av varor som avses i första stycket.”

               5.

               Artikel 69 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 69
               Mervärdesskatten vid gemenskapsinterna förvärv av varor ska bli utkrävbar vid utfärdandet av fakturan, eller vid utgången av den tidsfrist som avses i artikel 222 första stycket om ingen faktura har utfärdats vid den tidpunkten.”

               6.

               I artikel 91.2 ska andra stycket ersättas med följande:
               ”Medlemsstaterna ska i stället godta att den senaste växelkurs som offentliggjorts av Europeiska centralbanken vid den tidpunkt då skatten blir utkrävbar används. Omräkning mellan andra valutor än euro ska göras med användande av växelkursen i euro för varje valuta. Medlemsstaterna får kräva att den beskattningsbara personen underrättar dem om att denna möjlighet utnyttjats.
               För vissa av de transaktioner som avses i första stycket eller för vissa kategorier av beskattningsbara personer får medlemsstaterna dock fortsätta att tillämpa den omräkningskurs som fastställs i enlighet med gällande gemenskapsbestämmelser för beräkning av tullvärdet.”

               7.

               Följande artikel ska införas:
               ”Artikel 167a
               Medlemsstaterna får inom ramen för ett frivilligt system föreskriva att avdragsrätten för en beskattningsbar person vars mervärdesskatt endast blir utkrävbar i enlighet med artikel 66 b ska skjutas upp till dess att mervärdesskatten på de varor som levererats eller de tjänster som tillhandahållits till denne har betalats till dennes leverantör eller tillhandahållare.
               Medlemsstater som tillämpar det frivilliga system som avses i första stycket ska fastställa ett tröskelvärde för beskattningsbara personer som använder systemet på deras territorium, baserat på den beskattningsbara personens årsomsättning beräknad enligt artikel 288. Det tröskelvärdet får uppgå till högst 500 000 EUR eller motsvarande värde i nationell valuta. Medlemsstater får höja detta tröskelvärde till högst 2 000 000 EUR eller motsvarande värde i nationell valuta efter att ha samrått med mervärdesskattekommittén. Sådant samråd med mervärdesskattekommittén ska emellertid inte krävas för medlemsstater som den 31 december 2012 tillämpade ett tröskelvärde som överstiger 500 000 EUR eller motsvarande värde i nationell valuta.
               Medlemsstaterna ska informera mervärdesskattekommittén om den nationella lagstiftning som antas enligt första stycket.”

               8.

               Artikel 178 ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Led a ska ersättas med följande:

                                       ”a)

                                       För avdrag enligt artikel 168 a, avseende leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster, ska denne inneha en faktura som utfärdats I enlighet med avdelning XI kapitel 3 avsnitten 3–6.”

                           b)

                           Led c ska ersättas med följande:

                                       ”c)

                                       För avdrag enligt artikel 168 c, avseende gemenskapsinterna förvärv av varor, ska denne i den mervärdesskattedeklaration som föreskrivs i artikel 250 ange alla de uppgifter som behövs för att beräkna den mervärdesskatt som ska betalas på hans gemenskapsinterna förvärv av varor samt inneha en faktura som utfärdats i enlighet med avdelning XI kapitel 3 avsnitten 3–5.”

               9.

               Artikel 181 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 181
               Medlemsstaterna får tillåta en beskattningsbar person som inte innehar en faktura som utfärdats i enlighet med avdelning XI kapitel 3 avsnitten 3–5 att göra det avdrag som avses i artikel 168 c för sina gemenskapsinterna förvärv av varor.”

               10.

               I artikel 197.1 ska led c ersättas med följande:

                           ”c)

                           Den faktura som har utfärdats av den beskattningsbara person som inte är etablerad i varumottagarens medlemsstat har upprättats i enlighet med kapitel 3 avsnitten 3-5.”

               11.

               Artikel 217 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 217
               I detta direktiv avses med elektronisk faktura en faktura som innehåller den information som krävs enligt detta direktiv och som har utfärdats och mottagits i ett elektroniskt format.”

               12.

               I avdelning XI kapitel 3 avsnitt 3 ska följande artikel införas:
               ”Artikel 219a
               Utan att det påverkar artiklarna 244–248 ska följande gälla:

                           1.

                           Fakturering ska omfattas av de tillämpliga reglerna i den medlemsstat där leveransen av varor eller tillhandahållandet av tjänster anses ha gjorts i enlighet med bestämmelserna i avdelning V.

                           2.

                           Med avvikelse från punkt 1 ska fakturering omfattas av reglerna i den medlemsstat där leverantören eller tillhandahållaren har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet eller har ett fast etableringsställe från vilket leveransen eller tillhandahållandet görs eller, i avsaknad av ett sådant säte eller fast etableringsställe, den medlemsstat där leverantören eller tillhandahållaren är bosatt eller stadigvarande vistas, om

                                       a)

                                       leverantören eller tillhandahållaren är inte etablerad i den medlemsstat där leveransen av varor eller tillhandahållandet av tjänster anses ha gjorts i enlighet med bestämmelserna i avdelning V, eller vars etableringsställe i den medlemsstaten inte medverkar i leveransen eller tillhandahållandet i den mening som avses i artikel 192a, och den person som ska betala mervärdesskatten är den till vilken varorna levereras eller tjänsterna tillhandahålls.
                                       Vid transaktioner då förvärvaren utfärdar fakturan (självfakturering) ska dock punkt 1 tillämpas.

                                       b)

                                       leveransen av varor eller tillhandahållandet av tjänster inte anses ha gjorts i gemenskapen i enlighet med bestämmelserna i avdelning V.”

               13.

               Artikel 220 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 220
               1.   Varje beskattningsbar person ska se till att en faktura i följande fall utfärdas antingen av honom själv eller av förvärvaren eller, i hans namn och för hans räkning, av en tredje person:

                           1.

                           För leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster som han gjort till en annan beskattningsbar person eller till en icke beskattningsbar juridisk person.

                           2.

                           För sådana leveranser av varor som avses i artikel 33.

                           3.

                           För sådana leveranser av varor som utförs i enlighet med villkoren i artikel 138.

                           4.

                           För förskottsbetalningar som har gjorts till honom innan en av de leveranser av varor som avses i leden 1 och 2 utförts.

                           5.

                           För förskottsbetalningar som har gjorts till honom av en annan beskattningsbar person eller av en icke beskattningsbar juridisk person innan tillhandahållandet av tjänsten har slutförts.

                     2.   Med avvikelse från punkt 1 och utan att artikel 221.2 påverkas ska utfärdande av faktura inte krävas med avseende på tillhandahållanden av tjänster som är undantagna från skatteplikt i enlighet med artikel 135.1 a–g.”

               14.

               Följande artikel ska införas:
               ”Artikel 220a
               1.   Medlemsstaterna ska tillåta att beskattningsbara personer utfärdar en förenklad faktura i något av följande fall:

                           a)

                           När fakturabeloppet inte överstiger 100 EUR eller motsvarande värde i nationell valuta.

                           b)

                           När den utfärdade fakturan är en handling eller ett meddelande som betraktas som en faktura enligt artikel 219.

                     2.   Medlemsstaterna ska inte tillåta beskattningsbara personer att utfärda en förenklad faktura om det krävs att fakturor ska utfärdas enligt punkterna 2 och 3 i artikel 220.1 eller om den beskattningsbara leveransen av varor eller det beskattningsbara tillhandahållandet av tjänster görs av en beskattningsbar person som inte är etablerad i den medlemsstat där mervärdesskatten ska betalas eller vars etableringsställe i den medlemsstaten inte medverkar i leveransen eller tillhandahållandet i den mening som avses i artikel 192a och mottagaren av varorna eller tjänsterna är betalningsskyldig för mervärdesskatten.”

               15.

               Artiklarna 221, 222, 223, 224 och 225 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 221
               1.   Medlemsstaterna får ålägga beskattningsbara personer skyldigheten att utfärda en faktura med de uppgifter som föreskrivs enligt artiklarna 226 eller 226b för sådana leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster som inte avses i artikel 220.1.
               2.   Medlemsstaterna får ålägga beskattningsbara personer som etablerat sin verksamhet på deras territorium eller som har ett fast etableringsställe på deras territorium från vilket leveransen eller tillhandahållandet görs en skyldighet att utfärda en faktura med de uppgifter som föreskrivs i artiklarna 226 eller 226b för sådana tillhandahållanden av tjänster som undantas enligt artikel 135.1 leden a–g som dessa beskattningsbara personer utför på medlemsstaternas territorium eller utanför gemenskapen.
               3.   Medlemsstaterna får befria beskattningsbara personer från skyldigheten i artikel 220.1 eller artikel 220a att utfärda en faktura för leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster som dessa utför på medlemsstaternas territorium och som är undantagna från skatteplikt med eller utan rätt till avdrag för mervärdesskatt som betalats i det föregående ledet i enlighet med artiklarna 110, 111, 125.1, 127, 128.1, 132, 135.1 h–l, 136, 371, 375, 376, 377, 378.2, 379.2 och 380–390b.
               Artikel 222
               För leveranser av varor som utförs i enlighet med villkoren i artikel 138 eller tillhandahållande av tjänster för vilka förvärvaren ska betala mervärdesskatt enligt artikel 196 ska en faktura utfärdas senast den femtonde dagen i den månad som följer på den månad då den beskattningsgrundande händelsen inträffade.
               För andra leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster får medlemsstaterna fastställa tidsfrister för beskattningsbara personers utfärdande av fakturor.
               Artikel 223
               Medlemsstaterna ska tillåta beskattningsbara personer att utfärda samlingsfakturor med uppgifter om flera separata leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster, förutsatt att mervärdesskatten på de leveranser eller tillhandahållanden som nämns i samlingsfakturan blir utkrävbar under samma kalendermånad.
               Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 222 får medlemsstaterna tillåta att samlingsfakturor omfattar leveranser eller tillhandahållanden för vilka mervärdesskatt har blivit utkrävbar under längre tid än en kalendermånad.
               Artikel 224
               Fakturor får utfärdas av förvärvaren för leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster som en beskattningsbar person har utfört åt honom, när det finns ett i förväg träffat avtal mellan parterna och på villkor att varje faktura blir föremål för ett förfarande för godkännande av den beskattningsbara person som utför leveransen av varor eller tillhandahållandet av tjänster. Medlemsstaterna får kräva att sådana fakturor ska utfärdas i den beskattningsbara personens namn och för hans räkning.
               Artikel 225
               Medlemsstaterna får uppställa specifika krav för beskattningsbara personer om den tredje person eller förvärvare som utfärdar fakturan är etablerad i ett land med vilket det inte finns något rättsligt instrument om ömsesidigt bistånd med en räckvidd liknande den som föreskrivs i direktiv 2010/24/EU (3) och förordning (EG) nr 1798/2003 (4)

               16.

               Artikel 226 ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Följande led ska införas:

                                       ”7a.

                                       Om mervärdesskatten blir utkrävbar vid tidpunkten för betalningens mottagande i enlighet med artikel 66 b och rätten till avdrag uppkommer när den avdragsgilla skatten blir utkrävbar, uppgiften kontantmetod.”

                           b)

                           Följande led ska införas:

                                       ”10a

                                       När den förvärvare som mottagit varor eller tjänster utfärdar fakturan i stället för leverantören eller tillhandahållaren, uppgiften självfakturering.”

                           c)

                           Led 11 ska ersättas med följande:

                                       ”11.

                                       Vid undantag från skatteplikt, en hänvisning till den tillämpliga bestämmelsen i detta direktiv eller till den motsvarande nationella bestämmelsen eller annan uppgift som anger att leveransen av varor eller tillhandahållandet av tjänster är undantagna från skatteplikt.”

                           d)

                           Följande ska införas som led 11a:

                                       ”11a

                                       När förvärvaren är betalningsskyldig för mervärdesskatten, uppgiften omvänd betalningsskyldighet.”

                           e)

                           Punkterna 13 och 14 ska ersättas med följande:

                                       ”13.

                                       Vid tillämpning av ordningen för beskattning av vinstmarginal för resebyråer, uppgiften vinstmarginalbeskattning för resebyråer.

                                       14.

                                       Vid tillämpning av någon av de särskilda ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter, uppgiften vinstmarginalbeskattning för begagnade varor, vinstmarginalbeskattning för konstverk respektive vinstmarginalbeskattning för samlarföremål och antikviteter.”

               17.

               Följande artiklar ska införas:
               ”Artikel 226a
               I de fall där fakturan utfärdas av en beskattningsbar person som inte är etablerad i den medlemsstat där skatten ska betalas eller vars etableringsställe i den medlemsstaten inte medverkar i leveransen eller tillhandahållandet i den mening som avses i artikel 192a och som gör en leverans av varor eller ett tillhandahållande av tjänster till en förvärvare som är betalningsskyldig för mervärdesskatten, får den beskattningsbara personen utelämna de uppgifter som avses i leden 8, 9 och 10 i artikel 226 och i stället med hänvisning till de levererade varornas eller tillhandahållna tjänsternas mängd eller omfattning, samt deras art, ange de beskattningsbara belopp som de motsvarar.
               Artikel 226b
               Vad gäller förenklade fakturor som utfärdas enligt artiklarna 220a, 221.1 och 221.2, ska medlemsstaterna kräva att åtminstone följande uppgifter anges:

                           a)

                           Datum för utfärdandet av fakturan.

                           b)

                           Uppgifter för identifiering av den beskattningsbara person som levererat varor eller tillhandahållit tjänster.

                           c)

                           Uppgifter för identifiering av vilken typ av varor som levererats eller tjänster som har tillhandahållits.

                           d)

                           Det mervärdesskattebelopp som ska betalas eller uppgifter som gör det möjligt att beräkna detta.

                           e)

                           När den utfärdade fakturan är en handling eller ett meddelande som betraktas som en faktura enligt artikel 219, en specifik och otvetydig hänvisning till den ursprungliga fakturan samt de specifika uppgifter som ändras.

                     De får inte kräva andra uppgifter på fakturor än dem som avses i artiklarna 226, 227 och 230.”

               18.

               Artikel 228 ska utgå.

               19.

               Artikel 230 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 230
               Beloppen i fakturorna får uttryckas i vilken valuta som helst, under förutsättning att det mervärdesskattebelopp som ska betalas eller justeras anges i den nationella valutan i medlemsstaten, med användning av den omräkningsmekanism som anges i artikel 91.”

               20.

               Artikel 231 ska utgå.

               21.

               Rubriken i avdelning XI kapitel 3 avsnitt 5 ska ersättas med följande:

               22.

               Artiklarna 232 och 233 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 232
               Användning av elektronisk faktura måste godkännas av mottagaren.
               Artikel 233
               1.   Ursprungets äkthet, innehållets integritet och läsbarheten vad gäller en faktura ska, oavsett om det gäller en pappersfaktura eller en elektronisk faktura, säkerställas från tidpunkten för utfärdandet till dess att lagringsperioden löper ut.
               Varje beskattningsbar person ska fastställa hur ursprungets äkthet, innehållets integritet och läsbarheten vad gäller fakturan ska säkerställas. Detta kan uppnås med hjälp av administrativa kontroller som skapar en tillförlitlig verifieringskedja mellan en faktura och en leverans eller ett tillhandahållande.

                  Ursprungets äkthet avser säkerställande av leverantörens eller tillhandahållarens eller fakturautfärdarens identitet.

                  Innehållets integritet avser att det innehåll som krävs enligt detta direktiv inte har ändrats.
               2.   Förutom den typ av administrativa kontroller som beskrivs i punkt 1 är följande exempel på teknik som säkerställer ursprungets äkthet och innehållets integritet i fråga om en elektronisk faktura:

                           a)

                           en sådan avancerad elektronisk signatur som avses i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer (5) baserat på ett kvalificerat certifikat och skapat av en säker anordning för skapande av signaturer enligt artikel 2.6 och 2.10 i direktiv 1999/93/EG.

                           b)

                           ett elektroniskt datautbyte (EDI) enligt definitionen i artikel 2 i bilaga 1 till kommissionens rekommendation 1994/820/EG av den 19 oktober 1994 om juridiska aspekter på elektroniskt datautbyte (6), när det i avtalet om sådant datautbyte föreskrivs användning av förfaranden som säkerställer ursprungets äkthet och uppgifternas integritet.

               23.

               Artikel 234 ska utgå.

               24.

               Artiklarna 235, 236 och 237 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 235
               Medlemsstaterna får fastställa särskilda villkor för elektroniska fakturor som utfärdats för varor som levererats eller tjänster som tillhandhållits på deras territorium från ett land med vilket det inte finns något rättsligt instrument om ömsesidigt bistånd med en räckvidd liknande den som föreskrivs i direktiv 2010/24/EU och förordning (EG) nr 1798/2003.
               Artikel 236
               I de fall då flera elektroniska fakturor översänds samlat till samma mottagare eller ställs till hans förfogande, behöver de uppgifter som är gemensamma för de olika fakturorna endast anges en gång, när all information är åtkomlig för varje faktura.
               Artikel 237
               Senast den 31 december 2016 ska kommissionen på grundval av en oberoende ekonomisk undersökning förelägga Europaparlamentet och rådet en allmän utvärderingsrapport om effekterna av de regler om fakturering som gäller från och med den 1 januari 2013 och särskilt om i vilken utsträckning dessa regler har lett till en faktisk minskning av företagens administrativa bördor, åtföljd om nödvändigt av ett lämpligt förslag om ändring av de berörda reglerna.”

               25.

               Artikel 238 ska ändras på följande sätt:

                           a)

                           Punkt 1 ska ersättas med följande:
                           ”1.   Efter samråd med mervärdesskattekommittén och på villkor som de själva fastställer får medlemsstaterna, när det gäller fakturor för leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster, föreskriva att enbart de uppgifter som föreskrivs i artikel 226b ska anges på fakturorna i följande fall:

                                       a)

                                       När fakturan är på ett belopp som överstiger 100 EUR, men inte 400 EUR, eller motsvarande värde i nationell valuta.

                                       b)

                                       När handelsbruket eller administrativ praxis inom den berörda verksamhetsgrenen eller de tekniska förutsättningarna för utfärdande av dessa fakturor gör det svårt att iaktta alla de krav som anges i artiklarna 226 eller 230.”

                           b)

                           Punkt 2 ska utgå.

                           c)

                           Punkt 3 ska ersättas med följande:
                           ”3.   Förenklingsåtgärden i punkt 1 får inte tillämpas när det krävs att fakturor utfärdas enligt leden 2 och 3 i artikel 220.1 eller när den beskattningsbara leveransen av varor eller det beskattningsbara tillhandahållandet av tjänster görs av en beskattningsbar person som inte är etablerad i den medlemsstat där mervärdesskatten ska betalas eller vars etableringsställe i den medlemsstaten inte medverkar i leveransen eller tillhandahållandet i den mening som avses i artikel 192a och mottagaren av varorna eller tjänsterna är betalningsskyldig för mervärdesskatten.”

               26.

               Artikel 243 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 243
               1.   Varje beskattningsbar person ska föra ett register över varor som han har försänt eller transporterat, eller som för hans räkning har försänts eller transporterats, till en bestämmelseort utanför avgångsmedlemsstatens territorium men inom gemenskapen för transaktioner i form av värderingar av eller arbeten på eller tillfälligt bruk av dessa varor enligt artikel 17.2 f, g och h.
               2.   Varje beskattningsbar person ska föra tillräckligt detaljerade räkenskaper för att göra det möjligt att identifiera varor som försänts till honom från en annan medlemsstat av en beskattningsbar person som är registrerad till mervärdesskatt i den andra medlemsstaten eller på denna persons vägnar, i samband med tillhandahållande av tjänster i form av värdering av eller arbeten på dessa varor.”

               27.

               Artikel 246 ska utgå.

               28.

               Artikel 247.2 och 247.3 ska ersättas med följande:
               ”2.   För att se till att kraven i artikel 233 uppfylls får den medlemsstat som avses i punkt 1 kräva att fakturorna lagras i den form som de ursprungligen översändes eller ställdes till förfogande i, oavsett om detta skedde i pappersform eller elektroniskt. Om fakturorna lagras elektroniskt får medlemsstaten dessutom kräva att de uppgifter som säkerställer ursprungets äkthet och innehållets integritet hos fakturan, i enlighet med artikel 233, också ska lagras elektroniskt.
               3.   Den medlemsstat som avses i punkt 1 får uppställa särskilda villkor som förbjuder eller begränsar lagring av fakturorna i ett land med vilket det inte finns något rättsligt instrument om ömsesidigt bistånd med en räckvidd liknande den som föreskrivs i direktiv 2010/24/EU och i förordning (EG) nr 1798/2003 eller om den rätt till åtkomst på elektronisk väg, nedladdning och användning som avses i artikel 249.”

               29.

               I avdelning XI kapitel 4 avsnitt 3 ska följande artikel införas:
               ”Artikel 248a
               För kontrolländamål och vad gäller fakturor som avser leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster på deras territorium och fakturor som mottas av beskattningsbara personer som är etablerade på deras territorium, får medlemsstaterna, i fråga om vissa beskattningsbara personer eller i vissa fall kräva översättning till deras officiella språk. Medlemsstaterna får emellertid inte införa något allmänt krav på att fakturorna ska översättas.”

               30.

               Artikel 249 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 249
               När en beskattningsbar person lagrar fakturor som denne utfärdar eller mottar på sådan elektronisk väg som säkerställer åtkomst online till uppgifterna, ska de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där den beskattningsbara personen är etablerad samt, när mervärdesskatten ska betalas i en annan medlemsstat, de behöriga myndigheterna i den medlemsstaten, ha rätt att för kontrolländamål få åtkomst till, ladda ned och använda dessa fakturor.”

               31.

               I artikel 272.1 ska andra stycket ersättas med följande:
               ”Medlemsstaterna får inte befria de beskattningsbara personer som avses i led b i första stycket från faktureringsskyldigheterna enligt kapitel 3 avsnitten 3–6 och kapitel 4 avsnitt 3.”

         Artikel 2
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 31 december 2012 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2013.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 13 juli 2010.

            På rådets vägnar

         D. REYNDERS

            Ordförande

      (1)  EUT L 347, 11.12.2006, s. 1.

      (2)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (3)  Rådets direktiv 2010/24/EU av den 16 mars 2010 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder (EUT L 84, 31.3.2010, s. 1).

      (4)  Rådets förordning (EG) nr 1798/2003 av den 7 oktober 2003 om administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt (EUT L 264, 15.10.2003, s. 1).”;

      (5)  EUT L 13, 19.1.2000, s. 12.

      (6)  EGT L 338, 28.12.1994, s. 98.”;