Avis juridique important

|

31981L0333

Kommissionens direktiv 81/333/EEG av den 13 april 1981 om ändring av direktiv 79/490/EEG om anpassning till teknisk utveckling av rådets direktiv 70/221/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om tankar för flytande bränsle och bakre underkörningsskydd på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 131 , 18/05/1981 s. 0004 - 0005 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0116  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0177  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0116  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0177

KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 13 april 1981 om ändring av direktiv 79/490/EEG om anpassning till teknisk utveckling av rådets direktiv 70/221/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om tankar för flytande bränsle och bakre underkörningsskydd på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon (81/333/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon(1), senast ändrat genom direktiv 80/1267/EEG(2), särskilt artikel 13 i detta,med beaktande av rådets direktiv 70/221/EEG av den 20 mars 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om tankar för flytande bränsle och bakre underkörningsskydd på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon(3), senast ändrat genom direktiv 79/490/EEG(4), särskilt artikel 3 i detta, ochmed beaktande av följande:Erfarenheten har visat att ordalydelsen i punkt 2.5.2 i bilagan till direktiv 79/490/EEG om bakre underkörningsskydd på fordon i kategorierna M1, M2, M3, N1, O1 och O2 är tämligen otydlig avseende den bredd som krävs enligt föreskrifterna. Detta kan leda till att olika krav fastställs av olika standardiseringsorgan vilka kan motsäga kraven som finns i rådets direktiv 74/483/EEG(5) om yttre utskjutande delar på fordon i kategori M1, samt till tekniska handelshinder.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Direktiv 79/490/EEG ändras härmed på följande sätt:Texten i punkt 2.5.2 i bilagan skall ersättas med följande text:"2.5.2 Varje fordon i kategorierna M1, M2, M3, N1, O1 eller O2 (kategorier enligt den internationella klassificering som fastställs i anmärkning b i bilaga 1 till rådets direktiv 70/156/EEG) skall anses uppfylla de villkor som anges i punkt 2.5.1- om det uppfyller de villkor som anges i punkt 2.5.3, eller- om markfrigången för den bakre delen av det olastade fordonet inte överstiger 55 cm över en bredd som inte på någon sida är mer än 10 cm kortare än bakaxelns bredd (med undantag av eventuell däcksutbuktning intill marken).På fordon med mer än en bakaxel skall axeln med den största bredden beaktas.Detta krav måste uppfyllas åtminstone vid en linje som ligger högst 45 cm från fordonets bakersta del."Artikel 2Före den 1 oktober 1981 skall medlemsstaterna sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 3Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 13 april 1981.På kommissionens vägnarKarl-Heinz NARJESLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 42, 23.2.1970, s. 1.(2) EGT nr L 375, 31.12.1980, s. 34.(3) EGT nr L 76, 6.4.1970, s. 23 och EGT nr L 65, 15.3.1979, s. 42.(4) EGT nr L 128, 26.5.1979, s. 22.(5) EGT nr L 266, 2.10.1974, s. 4.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/62/EU av den 15 maj 2014 om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersättande av rådets rambeslut 2000/383/RIF

text:
                  21.5.2014

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  L 151/1

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/62/EU
         av den 15 maj 2014
         om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersättande av rådets rambeslut 2000/383/RIF
         EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 83.1,
         med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
         efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
         med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
         med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
         i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och
         av följande skäl:

                     (1)

                     Euron har som gemensam valuta i medlemsstaterna i euroområdet blivit en viktig faktor i unionens ekonomi och dess medborgares dagliga liv. Sedan den infördes 2002 har emellertid förfalskningar av euron, som är en valuta som hela tiden är föremål för intresse från organiserade kriminella grupper som ägnar sig åt penningförfalskning, orsakat ekonomiska skador på minst 500 miljoner EUR. Det är av intresse för unionen som helhet att motsätta sig och lagföra sådan verksamhet som kan antas äventyra eurons tillförlitlighet genom förfalskning.

                     (2)

                     Penningförfalskningar medför betydande negativa konsekvenser för samhället. De skadar människor och företag, som inte ersätts för falska sedlar och mynt, även om de erhållits i god tro. Det skulle kunna leda till oro hos konsumenterna huruvida kontanterna är tillräckligt skyddade och till en rädsla för att få falska sedlar och mynt. Det är därför av yttersta vikt att säkerställa tilliten och förtroendet för att sedlar och mynt är äkta hos medborgare, företag och finansinstitut i samtliga medlemsstater och i tredjeländer.

                     (3)

                     Det är nödvändigt att se till att effektiva och ändamålsenliga straffrättsliga åtgärder på lämpligt sätt skyddar euron och andra valutor, i lagligt omlopp, i alla medlemsstaterna.

                     (4)

                     Rådets förordning (EG) nr 974/98 (4) ålägger de medlemsstater som har euron som valuta att säkerställa lämpliga påföljder mot förfalskning av sedlar och mynt i euro.

                     (5)

                     Rådets förordningar (EG) nr 1338/2001 (5) och (EG) nr 1339/2001 (6) föreskriver nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning, särskilt åtgärder för att ta falska euromynt och eurosedlar ur omlopp.

                     (6)

                     Den internationella konvention för bekämpning av penningförfalskning som undertecknades i Genève den 20 april 1929, och dess protokoll (nedan kallad Genèvekonventionen) (7) föreskriver regler för att effektivt förhindra, lagföra och fastställa straffrättsliga påföljder vid penningförfalskning. Den syftar särskilt till att säkerställa att stränga straffrättsliga påföljder och andra sanktioner kan åläggas vid penningförfalskning. Alla avtalsslutande parter i Genèvekonventionen måste tillämpa principen om icke-diskriminering av andra valutor i förhållande till sin egen nationella valuta.

                     (7)

                     Detta direktiv kompletterar bestämmelserna i, och underlättar medlemsstaternas tillämpning av, Genèvekonventionen. Av det skälet är det viktigt att medlemsstaterna är parter i Genèvekonventionen.

                     (8)

                     Detta direktiv bygger på och uppdaterar rådets rambeslut 2000/383/RIF (8). Det kompletterar rambeslutet med ytterligare bestämmelser om sanktionsnivåer, om utredningsverktyg och om analys, identifiering och spårning av falska eurosedlar och euromynt under pågående rättsliga förfaranden.

                     (9)

                     Genom detta direktiv bör varje sedel och mynt i lagligt omlopp skyddas, oavsett om de är gjorda av papper, metall eller annat material.

                     (10)

                     Skyddet av euron och andra valutor kräver en gemensam definition av straffbara gärningar som rör penningförfalskning samt gemensamma effektiva, proportionella och avskräckande påföljder för både fysiska och juridiska personer. För att säkerställa överensstämmelse med Genèvekonventionen bör det i detta direktiv föreskrivas att samma straffbara gärningar som i konventionen ska vara straffbara. Därför bör framställningen av falska sedlar och mynt och spridningen av dem utgöra en straffbar gärning. Viktigt förberedelsearbete i samband med dessa straffbara gärningar, som t.ex. framställning av instrument och komponenter för penningförfalskning, bör bestraffas separat. Det gemensamma målet för dessa definitioner av straffbara gärningar bör vara att avskräcka från all hantering av falska sedlar och mynt, instrument och andra medel för penningförfalskning.

                     (11)

                     Missbruk av lagliga inrättningar eller material i auktoriserade tryckerier eller myntverk för framställning av otillåtna sedlar och mynt för bedräglig användning bör också vara en straffbar gärning. Sådant missbruk omfattar situationer där en nationell centralbank eller myntverk eller annan auktoriserad verksamhet framställer sedlar eller mynt över den kvot som Europeiska centralbanken (ECB) godkänt. Det omfattar också situationer där en anställd i ett auktoriserat tryckeri eller myntverk missbrukar inrättningen för sina egna syften. Denna gärning bör straffbeläggas som en straffbar gärning, även om de tillåtna mängderna inte har överskridits, eftersom de framställda sedlarna och mynten när de väl satts i omlopp inte kan skiljas från godkända sedlar och mynt.

                     (12)

                     Sedlar och mynt som ECB eller de nationella centralbankerna och myntverken ännu inte formellt har gett ut bör också omfattas av skyddet i detta direktiv. Därför bör till exempel euromynt med nya nationella sidor eller nya serier med eurosedlar skyddas innan de officiellt har satts i omlopp.

                     (13)

                     Anstiftan, medhjälp och försök till förfalskningsbrott, inklusive missbruk av lagliga inrättningar eller material, och som inbegriper förfalskningar av sedlar och mynt som ännu inte getts ut, men som är avsedda att sättas i omlopp, bör också bestraffas när så krävs. Detta direktiv innebär inte ett krav på medlemsstaterna att straffbelägga försök att begå en överträdelse relaterad till ett instrument eller en komponent för förfalskning.

                     (14)

                     Uppsåt bör vara en av förutsättningarna för ansvar för de straffbara gärningar som avses i detta direktiv.

                     (15)

                     Penningförfalskning är traditionellt ett brott som är belagt med stränga påföljder i medlemsstaterna. Detta beror på brottets allvarliga natur och dess följder för medborgarna och företagen och på behovet av att säkerställa förtroendet hos unionsmedborgarna för eurons och andra valutors tillförlitlighet. Detta gäller särskilt för euron, som är den gemensamma valutan för mer än 330 miljoner människor i euroområdet och den näst viktigaste internationella valutan.

                     (16)

                     Medlemsstaterna bör fastställa straffrättsliga påföljder i sin nationella rätt med avseende på unionsrättens bestämmelser mot penningförfalskning. Dessa påföljder bör vara effektiva, proportionella och avskräckande och bör inbegripa fängelsestraff. Den lägsta nivån på det maximala fängelsestraff som föreskrivs i detta direktiv för de straffbara gärningar som fastställs däri bör åtminstone tillämpas på de allvarligaste formerna av dessa straffbara gärningar.

                     (17)

                     Påföljdsnivåerna bör vara effektiva och avskräckande, men bör inte gå utöver vad som står i proportion till överträdelserna. Även om uppsåtligt vidarelämnande av falska sedlar och mynt som har mottagits i god tro kan bestraffas med en annan typ av straffrättslig påföljd, inbegripet böter, i medlemsstaternas nationella rätt, bör den rätten fastställa fängelse som en maximipåföljd. Fängelsepåföljd för fysiska personer kommer att fungera starkt avskräckande på potentiella brottslingar, med verkan i hela unionen.

                     (18)

                     Eftersom detta direktiv fastställer minimiregler kan medlemsstaterna anta eller behålla strängare regler mot penningförfalskning.

                     (19)

                     Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av allmänna regler och principer i nationella straffrättsliga bestämmelser om tillämpning och verkställighet av domar i enlighet med de faktiska omständigheterna i varje enskilt fall.

                     (20)

                     Eftersom förtroendet för sedlarnas och myntens äkthet också kan skadas eller hotas av juridiska personers ageranden, bör juridiska personer kunna hållas ansvariga för straffbara gärningar som begås för deras räkning.

                     (21)

                     För att säkerställa framgångsrika utredningar och åtal för penningförfalskning, bör de som har ansvaret för att utreda och lagföra sådana straffbara gärningar ha möjlighet att använda effektiva utredningsverktyg, som de som används vid bekämpning av organiserad brottslighet eller andra allvarliga brott. Sådana verktyg kan vid behov omfatta till exempel avlyssning av kommunikation, dold övervakning, inklusive elektronisk övervakning, övervakning av bankkonton och andra ekonomiska utredningar. Med beaktande av bland annat proportionalitetsprincipen bör användningen av sådana verktyg i enlighet med nationell rätt stå i proportion till arten av och allvaret i de straffbara gärningar som är föremål för utredning. Rätten till skydd för personuppgifter bör respekteras.

                     (22)

                     Medlemsstaterna bör fastställa sin behörighet i överensstämmelse med Genèvekonventionen och bestämmelserna om domstols behörighet i annan tillämplig unionsstraffrätt, det vill säga för straffbara gärningar som begåtts på deras territorium och för straffbara gärningar som begåtts av deras medborgare, med beaktande av att det straffrättsliga systemet i det land där de straffbara gärningarna begås i allmänhet är bäst lämpat att hantera dem.

                     (23)

                     Eurons framträdande roll för unionens ekonomi och samhälle samt det särskilda hot mot euron – i egenskap av valuta av global betydelse – som visat sig genom förekomsten av ett betydande antal tryckerier i tredjeländer kräver ytterligare åtgärder för att skydda den. Därför bör behörighet fastställas för straffbara gärningar med anknytning till euron som begåtts utanför en viss medlemsstats territorium, om antingen gärningsmannen befinner sig inom den medlemsstatens territorium och inte har utlämnats eller falska eurosedlar eller euromynt som kan kopplas till gärningen upptäcks i den medlemsstaten.
                     Med hänsyn till den objektivt sett annorlunda situationen för de medlemsstater som har euron som valuta är det lämpligt att skyldigheten att fastställa sådan jurisdiktion endast gäller för de medlemsstaterna. Vid lagföringen av de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3.1 a, 3.2 och 3.3, i den mån de hänför sig till artikel 3.1 a, samt anstiftan, medhjälp och försök till dessa gärningar, bör jurisdiktionen inte vara beroende av att gärningarna är straffbelagda på den plats där de begicks. När medlemsstaterna utövar sådan jurisdiktion bör de beakta frågan om huruvida de straffbara gärningarna hanteras av det straffrättsliga systemet i det land där de begåtts samt iaktta proportionalitetsprincipen, särskilt vad gäller brottmålsdomar som avkunnats av ett tredjeland för samma gärning.

                     (24)

                     För euron är identifieringen av falska eurosedlar och euromynt centraliserad till de nationella analyscentrum respektive de nationella centrum för myntanalys som har utsetts eller inrättats i enlighet med förordning (EG) nr 1338/2001. Analys, identifiering och spårning av falska eurosedlar och euromynt bör också vara möjlig under pågående rättsliga förfaranden för att påskynda upptäckten av källan till produktionen av falska sedlar och mynt i en brottsutredning eller vid lagföring och att undvika och stoppa dessa typer av falska sedlar och mynt från att fortsatt vara i omlopp, med vederbörlig respekt för principen om en rättvis och effektiv prövning. Det skulle bidra till effektivitet vid bekämpning av penningförfalskning och samtidigt öka antalet överföringar av beslagtagna falska sedlar och mynt under pågående straffrättsliga förfaranden, med förbehåll för begränsade undantag när endast tillgång falska sedlar och mynt bör beviljas. I allmänhet bör de behöriga myndigheterna tillåta fysisk överföring av de falska sedlarna och mynten till de nationella analyscentrumen och de nationella centrumen för myntanalys. Under vissa omständigheter, t.ex. om bara ett fåtal falska sedlar och mynt utgör bevismaterial i brottmål eller om fysisk överföring skulle medföra risk för att bevisning, exempelvis fingeravtryck, förstörs bör de behöriga myndigheterna i stället kunna besluta att bevilja tillgång till sedlarna och mynten.

                     (25)

                     Det finns behov av att samla in jämförbara uppgifter om de straffbara gärningar som avses i detta direktiv. För att få en mer heltäckande bild av problemet med förfalskningar på unionsnivå och därigenom medverka till utformningen av effektivare åtgärder bör medlemsstaterna till kommissionen lämna relevant statistik om antalet överträdelser gällande förfalskning av sedlar och mynt och antalet personer som lagförts och dömts.

                     (26)

                     För att kunna uppnå målet att bekämpa förfalskning av eurosedlar och euromynt bör ingående av avtal med tredjeländer, särskilt de länder som har euron som valuta, eftersträvas, i enlighet med relevanta fördragsförfaranden.

                     (27)

                     I detta direktiv iakttas grundläggande rättigheter och de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till frihet och säkerhet, respekt för privat- och familjeliv, fritt yrkesval och rätt att arbeta, näringsfrihet, rätt till egendom, rätt till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol, presumtion för oskuld och rätten till försvar, principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff samt rätten att inte bli dömd eller straffad två gånger för samma brott. Detta direktiv syftar till att säkerställa att dessa rättigheter och principer iakttas fullt ut och bör genomföras i enlighet med detta.

                     (28)

                     Syftet med detta direktiv är att ändra och utöka bestämmelserna i rambeslut 2000/383/RIF. Eftersom de ändringar som görs är många och genomgripande bör det rambeslutet för tydlighetens skull ersättas i sin helhet med avseende på de medlemsstater för vilka detta direktiv är bindande.

                     (29)

                     Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att skydda euron och andra valutor mot förfalskning, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdernas omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

                     (30)

                     I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.

                     (31)

                     I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU- och EUF-fördraget, har Irland meddelat att det önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv.

                     (32)

                     I enlighet med artiklarna 1, 2 och 4a.1 i protokoll 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar Förenade kungariket inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Förenade kungariket.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

            Artikel 1
            Syfte
            Detta direktiv fastställer minimiregler om definitioner på straffbara gärningar och påföljder inom området förfalskning av euron och andra valutor. Det inför också gemensamma bestämmelser för att stärka bekämpandet av dessa gärningar, för att förbättra utredningen av dessa och för att säkerställa bättre samarbete mot penningförfalskning.

            Artikel 2
            Definitioner
            I detta direktiv avses med

                        a)

                           pengar: sedlar och mynt, i lagligt omlopp, inklusive eurosedlar och euromynt, i lagligt omlopp i enlighet med förordning (EG) nr 974/98,

                        b)

                           juridisk person: varje enhet som har denna status enligt tillämplig rätt, med undantag av stater eller offentliga organ vid utövandet av offentliga maktbefogenheter samt offentliga internationella organisationer.

            Artikel 3
            Straffbara gärningar

               1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att följande gärningar, om de begåtts uppsåtligen, är straffbara:

                           a)

                           Att bedrägligt tillverka eller ändra pengar, oavsett vilka medel som har använts.

                           b)

                           Att bedrägligt sätta falska pengar i omlopp.

                           c)

                           Att importera, exportera, transportera, motta eller anskaffa falska pengar i syfte att sätta dem i omlopp, och med insikt om att de är falska.

                           d)

                           Att framställa, motta, anskaffa eller inneha

                                       i)

                                       instrument, föremål, datorprogram och data, samt andra medel som är särskilt anpassade för förfalskning eller ändring av pengar, eller

                                       ii)

                                       säkerhetsdetaljer såsom hologram, vattenmärken eller andra komponenter av pengar som syftar till att skydda mot förfalskning.

               2.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de gärningar som avses i punkt 1 a, b och c är straffbara även när det rör sig om sedlar eller mynt som framställs eller har framställts med hjälp av lagliga anordningar eller material i strid mot de rättigheter eller villkor enligt vilka de behöriga myndigheterna får ge ut sedlar och mynt.

               3.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de gärningar som avses i punkterna 1 och 2 är straffbara även avseende sedlar och mynt som ännu inte getts ut, men som är avsedda att sättas i omlopp som lagligt betalningsmedel.

            Artikel 4
            Anstiftan, medhjälp och försök

               1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att anstiftan och medhjälp till sådana gärningar som avses i artikel 3 är straffbara.

               2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att försök till de gärningar som avses i artikel 3.1 a, b eller c, 3.2 eller 3.3 i förhållande till de gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c utgör straffbara gärningar.

            Artikel 5
            Påföljder för fysiska personer

               1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de gärningar som avses i artiklarna 3 och 4 medför effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder.

               2.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 d, de straffbara gärningar som avses i artikel 3.2 och de straffbara gärningar som avses i artikel 3.3 i förhållande till de gärningar som avses i artikel 3.1 d bestraffas med en maximipåföljd som inbegriper fängelse.

               3.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a och 3.3 i förhållande till de gärningar som avses i artikel 3.1 a bestraffas med ett maximistraff om minst åtta års fängelse.

               4.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 b och c och 3.3 i förhållande till de gärningar som avses i artikel 3.1 b och c bestraffas med ett maximistraff om minst fem års fängelse.

               5.   Beträffande de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 b får medlemsstaterna föreskriva andra effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder än de som avses i punkt 4 i den här artikeln, inbegripet böter och fängelse, om de falska pengarna tagits emot utan vetskap om att de var förfalskade, men lämnats vidare med vetskap om att de var falska.

            Artikel 6
            Juridiska personers ansvar

               1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att juridiska personer kan ställas till svars för de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3 och 4 som begåtts till förmån för den juridiska personen av en person som agerat antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och som har en ledande ställning inom den juridiska personens organisation, grundad på

                           a)

                           behörighet att företräda den juridiska personen,

                           b)

                           befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller

                           c)

                           befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen.

               2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att en juridisk person kan ställas till svars när brister i den övervakning eller kontroll som ska utföras av en sådan person som avses i punkt 1 i denna artikel har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till dennes förmån begå några av de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3 och 4.

               3.   Den juridiska personens ansvar enligt punkterna 1 och 2 i denna artikel utesluter inte lagföring av fysiska personer som är gärningsmän, anstiftare eller medhjälpare till några av de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3 och 4.

            Artikel 7
            Sanktioner för juridiska personer
            Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att en juridisk person som har ställts till svars enligt artikel 6 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner, som ska innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som får innefatta även andra sanktioner, som till exempel

                        a)

                        fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd,

                        b)

                        tillfälligt eller permanent näringsförbud,

                        c)

                        rättslig övervakning,

                        d)

                        rättsligt beslut om upplösning av verksamheten,

                        e)

                        tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå den straffbara gärningen.

            Artikel 8
            Behörighet

               1.   Varje medlemsstat ska vidta nödvändiga åtgärder för att upprätta sin behörighet beträffande de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3 och 4, om

                           a)

                           den straffbara gärningen helt eller delvis har begåtts på medlemsstatens territorium, eller

                           b)

                           den straffbara gärningen har begåtts av någon som är medborgare i medlemsstaten.

               2.   Varje medlemsstat som har euron som valuta ska vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa sin behörighet när det gäller de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3 och 4, och som har begåtts utanför dess territorium, åtminstone om de avser euron och om

                           a)

                           den straffbara gärningen har begåtts av någon som befinner sig på den medlemsstatens territorium och inte utlämnats, eller

                           b)

                           falska eurosedlar eller euromynt som härrör från den straffbara gärningen har påträffats på den medlemsstatens territorium.

                     Vid lagföringen av de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, 3.2 och 3.3, i den mån de hänför sig till artikel 3.1 a, samt anstiftan, medhjälp och försök till dessa straffbara gärningar, ska varje medlemsstat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att dess behörighet inte är beroende av att gärningarna är straffbelagda på den plats där de begicks.

            Artikel 9
            Utredningsverktyg
            Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att effektiva utredningsverktyg, som de som används när det gäller organiserad brottslighet eller andra grova brott, är tillgängliga för de personer, enheter eller avdelningar som har ansvaret för att utreda eller lagföra de straffbara gärningar som avses i artiklarna 3 och 4.

            Artikel 10
            Skyldighet att överlämna falska eurosedlar och euromynt för analys och spårning
            Medlemsstaterna ska under det straffrättsliga förfarandet se till att det nationella analyscentrumet och nationella centrumet för myntanalys utan dröjsmål tillåts undersöka misstänkta förfalskningar av eurosedlar och euromynt för analys, identifiering och spårning av ytterligare förfalskningar. De behöriga myndigheterna ska utan dröjsmål och senast när ett slutligt beslut om det straffrättsliga förfarandet har fattats översända nödvändiga provexemplar.

            Artikel 11
            Statistik
            Medlemsstaterna ska åtminstone vartannat år lämna uppgifter till kommissionen om antalet straffbara gärningar, som fastställs i artiklarna 3 och 4, och antalet personer som lagförts respektive dömts för de straffbara gärningar som fastställs i artiklarna 3 och 4.

            Artikel 12
            Kommissionens rapportering och översyn
            Kommissionen ska senast den 23 maj 2019 lägga fram en rapport om tillämpningen av detta direktiv till Europaparlamentet och rådet. I rapporten ska det bedömas i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa detta direktiv. Rapporten ska vid behov åtföljas av ett lagstiftningsförslag.

            Artikel 13
            Ersättande av rambeslut 2000/383/RIF
            Rambeslut 2000/383/RIF ersätts härmed med avseende på de medlemsstater för vilka detta direktiv är bindande, dock utan att det påverkar dessa medlemsstaters skyldigheter avseende tidsfristen för införlivande av rambeslut 2000/383/RIF i nationell rätt.
            För de medlemsstater för vilka detta direktiv är bindande ska hänvisningar till rambeslut 2000/383/RIF anses som hänvisningar till detta direktiv.

            Artikel 14
            Införlivande

               1.   Medlemsstaterna ska senast den 23 maj 2016 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
               När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.

               2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

            Artikel 15
            Ikraftträdande
            Detta direktiv träder i kraft dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

            Artikel 16
            Adressater
            Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen.

            Utfärdat i Bryssel den 15 maj 2014.

                  På Europaparlamentets vägnar

               M. SCHULZ

                  Ordförande

                  På rådets vägnar

               D. KOURKOULAS

                  Ordförande

            (1)  EUT C 179, 25.6.2013, s. 9.

            (2)  EUT C 271, 19.9.2013, s. 42.

            (3)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 16 april 2014 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 6 maj 2014.

            (4)  Rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3 maj 1998 om införande av euron (EGT L 139, 11.5.1998, s. 1).

            (5)  Rådets förordning (EG) nr 1338/2001 av den 28 juni 2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning (EGT L 181, 4.7.2001, s. 6).

            (6)  Rådets förordning (EG) nr 1339/2001 av den 28 juni 2001 om att låta verkningarna av förordning (EG) nr 1338/2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning även omfatta de medlemsstater som inte har antagit euron som gemensam valuta (EGT L 181, 4.7.2001, s. 11).

            (7)  Nr 2623, s. 372 – Nationernas förbund, traktatsamling 1931.

            (8)  Rådets rambeslut 2000/383/RIF av den 29 maj 2000 om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder (EGT L 140, 14.6.2000, s. 1).


Avis juridique important

|

31966L0401

Rådets direktiv 66/401/EEG av den 14 juni 1966 om saluföring av utsäde av foderväxter

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 125 , 11/07/1966 s. 2298 - 2308 Dansk specialutgåva: Serie I Område 1965-1966 s. 0115  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1965-1966 s. 0132  "Grekisk specialutgåva" Område 03 Volym 1 s. 0243  Spansk specialutgåva: Område 03 Volym 1 s. 0174  Portugisisk specialutgåva: Område 03 Volym 1 s. 0174  Finsk specialutgåva Område 3 Volym 1 s. 0131  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 1 s. 0131

RÅDETS DIREKTIV av den 14 juni 1966 om saluföring av utsäde av foderväxter (66/401/EEG)EUROPEISKA EKONOMISKA GEMENSKAPENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 43 och 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1)med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, ochmed beaktande av följande:Produktionen av foderväxter intar en viktig plats inom Europeiska ekonomiska gemenskapens lantbruk.Tillfredsställande resultat inom odling av foderväxter är i stor utsträckning beroende av att lämpligt utsäde används. För detta ändamål har vissa medlemsstater sedan en tid tillbaka begränsat saluföringen av utsäde av foderväxter till utsäde av hög kvalitet. De har kunnat dra fördel av det systematiska växtförädlingsarbete som bedrivits under flera årtionden och som har lett till utveckling av tillräckligt stabila och enhetliga sorter av foderväxter, vars egenskaper tyder på att de kommer att bli av stort värde för avsedda ändamål.Högre produktivitet kommer att uppnås inom odlingen av foderväxter i gemenskapen om medlemsstaterna, vid val av vilka sorter som får saluföras, tillämpar enhetliga regler som är så strikta som möjligt.Det är dock endast försvarligt att begränsa saluföringen till vissa sorter, om användaren kan vara säker på att erhålla utsäde av dessa.För detta ändamål har vissa medlemsstater tillämpat certifieringssystem för att säkerställa sortäkthet och sortrenhet genom officiell kontroll.Ett sådant system finns redan på internationell nivå. Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) har upprättat ett system för certifiering av utsäde av de sorter av vallväxter och trindsäd med vilka internationell handel bedrivs.Det är önskvärt att upprätta ett för gemenskapen enhetligt certifieringssystem, baserat på den erfarenhet som erhållits genom tillämpningen av detta system och av nationella system för dessa produkter.Systemet bör gälla utsläppandet på marknaden såväl i övriga medlemsstater som på hemmamarknaderna.Som generell regel bör gälla att utsäde av foderväxter, oavsett för vilket ändamål det skall användas, får saluföras endast efter officiell undersökning och certifiering, i enlighet med certifieringsreglerna, som basutsäde eller certifikatutsäde, eller, för vissa släkten och arter, om det har undersökts och godkänts officiellt som handelsutsäde. Valet av termerna "basutsäde" och "certifikatutsäde" är grundat på redan befintlig internationell terminologi.Handelsutsäde bör godkännas, eftersom inte alla släkten och arter av foderväxter av betydelse för odlingen ännu har producerat antingen önskade sorter eller tillräckliga mängder utsäde av redan befintliga sorter för att motsvara gemenskapens behov. Det är därför nödvändigt att för vissa släkten och arter godkänna utsäde av foderväxter av sorter som inte är namngivna, men som dock uppfyller kraven i alla andra avseenden.Mot bakgrund av dess ringa ekonomiska betydelse bör utsäde av foderväxter som inte saluförs inte underkastas gemenskapens regler. Medlemsstaterna måste fortfarande ha rätt att tillämpa speciella bestämmelser på sådant utsäde.Gemenskapens regler bör inte gälla utsäde som visats vara avsett för export till länder utanför gemenskapen.För att förbättra såväl den genetiska kvaliteten på utsäde av foderväxter inom gemenskapen som de yttre egenskaperna bör vissa krav fastställas för renhet och grobarhet.För att man skall kunna fastställa ett utsädespartis identitet måste gemenskapen upprätta regler för packning, provtagning, plombering och märkning. Etiketterna bör för detta ändamål innehålla sådana uppgifter som krävs såväl för den officiella kontrollen som för informationen till användaren, och bör klart visa att certifieringen av de olika kategorierna av certifierat utsäde har karaktär av gemenskapsåtgärd.Vissa medlemsstater behöver blandningar av utsäde av foderväxter av flera släkten och arter för särskilda ändamål. För att ta hänsyn till dessa behov bör medlemsstaterna under vissa villkor tillåtas godkänna sådana blandningar.För att se till att de krav som avser utsädets kvalitet uppfylls och de bestämmelser som säkerställer dess sortäkthet följs vid utsläppande på marknaden, bör medlemsstaterna anta bestämmelser om lämpliga kontrollåtgärder.Utsäde som uppfyller dessa krav bör, dock utan att det påverkar tillämpningen av fördragets artikel 36, inte underkastas några andra begränsningar vad beträffar saluföringen än de som föreskrivs i gemenskapens regler.I en första etapp, till dess en gemensam sortlista har sammanställts, bör bland de tillåtna begränsningarna särskilt ingå medlemsstaternas rätt att begränsa saluföringen av certifierat utsäde till sorter med högt odlingsvärde i det egna territoriet.Utsäde som uppförökats i ett annat land från basutsäde som certifierats i en medlemsstat bör, med förbehåll för vissa villkor, betraktas som likvärdigt med utsäde som uppförökats i den berörda medlemsstaten.Å andra sidan bör bestämmelser för att tillåta utsläppande på marknaden i gemenskapen av utsäde av foder växter som skördats i ett land utanför gemenskapen antas endast under förutsättning att samma garantier kan lämnas för sådant utsäde som för utsäde som officiellt certifierats eller officiellt godkänts som handelsutsäde inom gemenskapen och som uppfyller gemenskapens krav.Under perioder då det är svårt att få tillgång till certifierat utsäde av de olika kategorierna eller handelsutsäde bör utsäde som uppfyller mindre strikta krav tillfälligtvis få saluföras.För att harmonisera de tekniska metoder som tillämpas i de olika medlemsstaterna vid certifiering, och för att möjliggöra framtida jämförelser mellan utsäde som har certifierats inom gemenskapen och utsäde som kommer från länder utanför gemenskapen bör kontrollodlingar anläggas i medlemsstaterna för att möjliggöra årlig efterkontroll av utsäde ur de olika kategorierna "certifierat utsäde".Kommissionen bör få i uppdrag att vidta vissa åtgärder för tillämpningen av detta direktiv. För att underlätta genomförandet av de föreslagna åtgärderna skall ett förfarande antas för upprättande av nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen inom Ständiga kommittén för utsäde och uppförökningsmaterial för jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Detta direktiv skall gälla sådant utsäde av foderväxter som släpps ut på marknaden i gemenskapen, oavsett för vilket ändamål det skall användas.Artikel 2 I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:A. Foderväxter: växter av följande släkten och arter:a) >Plats för tabell>b) >Plats för tabell>B. Basutsäde:1. Utsäde av förädlade sorter: utsädea) som har framställts under förädlarens ansvar i enlighet med vedertagen praxis för upprätthållande av sorten,b) som är avsett för framställning av utsäde av kategorin "certifikatutsäde",c) som, om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 4, uppfyller villkoren i bilagorna 1 och 2 för basutsäde, ochd) som vid officiell undersökning har befunnits uppfylla ovannämnda villkor.2. Utsäde av lokala sorter: utsädea) som har framställts under officiell kontroll från material som officiellt godtagits såsom lokal sort från en eller flera gårdar inom ett klart avgränsat ursprungsområde,b) som är avsett för produktion av utsäde av kategorin "certifikatutsäde",c) som, om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 4, uppfyller villkoren i bilagorna 1 och 2 för basutsäde, ochd) som vid officiell undersökning har befunnits uppfylla ovannämnda villkor.C. Certifikatutsäde: utsädea) som härstammar direkt från basutsäde eller certifikatutsäde av en viss sort,b) som är avsett för framställning av utsäde av kategorin "certifikatutsäde" eller av foder,c) som, om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 4 b, uppfyller villkoren i bilagorna 1 och 2 för certifikatutsäde, ochd) som vid officiell undersökning har befunnits uppfylla ovannämnda villkor.D. Handelsutsäde: utsädea) som kan identifieras såsom tillhörande en viss art,b) som, om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 4 b, uppfyller villkoren i bilaga 2 för handelsutsäde, ochc) som vid officiell undersökning har befunnits uppfylla ovannämnda villkor.E. Officiella åtgärder: åtgärder som vidtasa) av statliga myndigheter, ellerb) av en juridisk person som handlar på statens ansvar, oavsett om denna person regleras av offentligrättslig eller privaträttslig lagstiftning, ellerc) i fråga om bisysslor, som också står under statlig kontroll, av edsvurna fysiska personer,förutsatt att sådana personer som anges under b) och c) inte drar någon egen fördel av sådana åtgärder.Artikel 3 1. Medlemsstaterna skall föreskriva att utsäde avDactylis glomerata L.Festuca arundinacea Schreb.Festuca pratensis Huds.Festuca rubra L.Lolium spec.Phleum pratense L.Medicago sativa L.Medicago varia MartynPisum arvense L.Trifolium repens L.inte får släppas ut på marknaden, såvida det inte har certifierats officiellt som "basutsäde" eller "certifikatutsäde" och uppfyller villkoren i bilaga 2.2. Medlemsstaterna skall föreskriva att utsäde av foderväxter av andra släkten och arter än de som räknas upp under punkt 1 inte får släppas ut på marknaden, såvida inte utsädet certifierats officiellt som "basutsäde" eller "certifikatutsäde", eller utgör handelsutsäde, och såvida inte utsädet även uppfyller de villkor som fastställs i bilaga 2.3. Kommissionen får, i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 21, föreskriva att utsäde av släkten och arter av andra foderväxter än de som räknas upp under punkt 1 efter vissa angivna datum inte får släppas ut på marknaden, såvida det inte certifierats officiellt som "basutsäde" eller "certifikatutsäde".4. Medlemsstaterna skall se till att de officiella undersökningarna utförs i enlighet med de vid tillfället gällande internationella metoder, i den mån sådana finns.5. Medlemsstaterna får föreskriva undantag från bestämmelserna i 1 och 2 föra) förädlat utsäde av generationer som föregår basutsäde,b) provning eller forskningsändamål,c) urvalsarbete,d) utsädesråvara, som saluförs för bearbetning förutsatt att varans sortäkthet är säkerställd.Artikel 4 Medlemsstaterna får dock, trots bestämmelserna i artikel 3, tillåta följande:a) Officiell certifiering och utsläppande på marknaden av basutsäde som inte uppfyller villkoren för grobarhet i bilaga 2. Ett liknande undantag får också medges för certifikatutsäde av Trifolium pratense, om detta är avsett för ytterligare uppförökning av certifikatutsäde.I dessa fall skall alla nödvändiga åtgärder vidtas för att se till att leverantören garanterar en viss grobarhet, vilken för försäljningen skall anges på en särskild etikett försedd med leverantörens namn och adress samt utsädespartiets referensnummer.b) Officiell certifiering eller godkännande och försäljning till köpare i första handelsledet av utsäde av kategorierna "basutsäde", "certifikatutsäde" eller "handelsutsäde", i syfte att snabbt tillhandahålla utsäde, trots att den officiella grobarhetskontrollen enligt villkoren i bilaga 2 inte slutförts. Certifiering eller godkännande skall medges endast om en preliminär analys rapport om utsädet inges och förste mottagares namn och adress anges. Alla nödvändiga åtgärder skall vidtas för att se till att leverantören garanterar den grobarhet som anges i den preliminära rapporten. Denna grobarhet skall för försäljningen anges på en särskild etikett försedd med leverantörens namn och adress samt utsädespartiets referensnummer.Dessa bestämmelser skall inte gälla utsäde som importeras från länder utanför gemenskapen, med undan tag av vad som i övrigt anges i artikel 15 om uppförökning utanför gemenskapen.Artikel 5 Medlemsstaterna får när det gäller deras egen produktion, med avseende på villkoren i bilagorna 1 och 2, införa ytterligare eller strängare krav för certifieringen liksom för undersökningen av handelsutsäde.Artikel 6 1. Varje medlemsstat skall sammanställa en lista över de sorter av foderväxter som godkänts officiellt för certifiering i det egna territoriet. Listan skall ange de morfologiska eller fysiologiska karaktärer genom vilka plantor av olika sorter som härstammar direkt från utsäde av kategorin "certifikatutsäde" kan skiljas från varandra. Dessutom skall för varje sort anges det officiellt fastställda största antal generationer som får certifieras efter basutsäde. För lokala sorter skall listan ange ursprungsområde.2. För hybrider och syntetiska sorter skall de myndigheter som ansvarar för godkännande och certifiering informeras om de ingående komponenterna. Medlemsstaterna skall se till att resultaten från undersökningen och beskrivningen av komponenterna behandlas konfidentiellt, om förädlaren begär detta.3. En sort skall godkännas för certifiering endast om det har fastställts genom officiella eller officiellt övervakade odlingsförsök eller andra undersökningar att sorten är tillräckligt enhetlig och stabil.4. Godkända sorter skall kontrolleras officiellt med regelbundna intervall. Om något av villkoren för godkännande för certifiering inte längre uppfylls skall godkännandet återkallas och sorten strykas ur listan.5. Dessa listor och eventuella förändringar av dem skall omedelbart skickas till kommissionen som skall vidarebefordra dem till övriga medlemsstater.Artikel 7 1. För sortkontroll av certifierat utsäde och handelsutsäde skall medlemsstaterna ombesörja att officiella prov tas ut enligt lämpliga metoder.2. För undersökning av utsäde för certifiering och under sökning av handelsutsäde skall prov tas från homogena partier. Högsta vikt för ett parti och lägsta provvikt anges i bilaga 3.Artikel 8 1. Medlemsstaterna skall kräva att basutsäde, certifikatutsäde och handelsutsäde endast släpps ut på marknaden i tillräckligt homogena partier och i förseglade behållare med plomberingsanordning och märkning, såsom föreskrivs i artiklarna 9 och 10.2. För försäljning av små kvantiteter till den slutlige konsumenten får medlemsstaterna anta bestämmelser om undantag från bestämmelserna i punkt 1 vad beträffar förpackning, plombering och märkning.Artikel 9 1. Medlemsstaterna skall kräva att förpackningar med basutsäde, certifikatutsäde och handelsutsäde plomberas officiellt på sådant sätt att plomberingen skadas och inte kan anbringas på nytt när förpackningen har öppnats.2. Förpackningar får inte omplomberas, annat än genom officiell plombering. Om förpackningar omplomberas, skall detta samt ansvarig myndighet och datum för omplombering anges på det märke som krävs enligt artikel 10.1.Artikel 10 1. Medlemsstaterna skall kräva följande för förpackningar med basutsäde, certifikatutsäde och handelsutsäde:a) De skall märkas på utsidan med en officiell etikett på något av de officiella språken i gemenskapen, såsom anges i bilaga 4. Etiketten skall anbringas tillsammans med den officiella plomberingen. Etikettens färg skall vara vit för basutsäde, blå för certifikatutsäde av första generationen efter basutsäde, röd för certifikatutsäde av senare generationer efter basutsäde och mörkgul för handelsutsäde. För saluföring i andra medlemsstater skall etiketten innehålla uppgift om datum för den officiella plomberingen. Om, såsom förutses i artikel 4 a, basutsädet eller certifikatutsädet inte uppfyller villkoren i bilaga 2 med avseende på grobarhet, skall detta anges på etiketten.b) De skall innehålla ett officiellt dokument i samma färg som etiketten och med samma uppgifter som de som skall finnas på etiketten enligt bilaga 4. Detta dokument är inte nödvändigt om uppgifterna är outplånligt tryckta på behållaren.2. Medlemsstaterna fåra) i samtliga fall kräva att datum för den officiella plomberingen anges på etiketten,b) för små förpackningar föreskriva undantag från bestämmelserna i punkt 1.Artikel 11 Detta direktiv skall inte påverka medlemsstaternas rätt att även i andra fall än de som anges i artikel 4, kräva att behållare med basutsäde, certifikatutsäde eller handelsutsäde skall vara försedda med leverantörens etikett, om utsädet skall saluföras inom det egna territoriet. Detta gäller oavsett om utsädet har framställts inom det egna territoriet eller importerats.Artikel 12 Medlemsstaterna skall kräva att varje form av kemisk behandling av basutsäde, certifikatutsäde eller handelsutsäde anges antingen på den officiella etiketten eller på leverantörens etikett samt på behållaren eller inuti denna.Artikel 13 1. Medlemsstaterna får tillåta utsläppande på marknaden av blandningar av foderväxtutsäde som består av olika släkten och arter eller med inblandning av arter som inte är foderväxter, enligt definitionen i detta direktiv, förutsatt att blandningens olika beståndsdelar var för sig uppfyller tillämpliga krav för utsläppande på marknaden.2. Bestämmelserna i artikel 8, 9 och 11 skall gälla, liksom de i artikel 10, förutom att den etikett som används för fröblandningar skall vara grön.Artikel 14 1. Medlemsstaterna skall se till att varken basutsäde eller certifikatutsäde som certifierats officiellt och vars behållare märkts och plomberats officiellt enligt detta direktiv samt handelsutsäde vars behållare märkts och plomberats officiellt enligt detta direktiv, blir föremål för några handelsbegränsningar av saluföringen vad beträffar egenskaper, undersökningsförfaranden, märkning eller plombering, utöver de begränsningar som slås fast i detta direktiv.2. Medlemsstaterna får göra följande:a) Besluta att utsäde av andra släkten och arter av foderväxter än de som räknas upp i artikel 3.1 inte får släppas ut på marknaden efter vissa angivna datum, utom när de har certifierats officiellt som "basutsäde" eller "certifikatutsäde". Detta gäller under förutsättning att kommissionen inte har vidtagit några åtgärder enligt artikel 3.3 vilka har trätt i kraft.b) Anta bestämmelser om högsta godkända vattenhalt för saluföring.c) Begränsa saluföringen av certifierat utsäde av foderväxter till utsäde av första generationen efter basutsäde.d) Till dess en gemensam sortlista upprättas, vilket skall ske senast den 1 januari 1970, begränsa saluföringen av utsäde av foderväxter till sådana sorter som tagits in i en nationell lista på grundval av odlingsvärdet i det egna territoriet. Villkoren för införande i listan skall vara desamma för sorter som kommer från andra medlemsstater som för inhemska sorter.Artikel 15 Medlemsstaterna skall föreskriva att utsäde av foderväxter som odlats direkt från basutsäde skall betraktas som certifikatutsäde av första generationen, oavsett om odlingen skett i en annan medlemsstat än den där basutsädet certifierats eller i ett land utanför gemenskapen. Detta gäller under förutsättning att utsädesodlingen fältbesiktigats och godkänts enligt villkoren i bilaga 1 samt om officiell undersökning visat att villkoren i bilaga 2 för certifikatutsäde har uppfyllts.Artikel 16 1. Rådet skall med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen avgöra oma) sådan fältbesiktning i ett land utanför gemenskapen som avses i artikel 15 uppfyller villkoren i bilaga 1,b) foderväxtutsäde som skördats i ett land utanför gemenskapen, och för vilket lämnas samma garantier avseende egenskaper och sortäkthet samt arrangemangen för undersökning, märkning och kontroll, är likvärdigt med basutsäde, certifikatutsäde eller handelsutsäde som skördats inom gemenskapen och som uppfyller kraven i detta direktiv.2. Till dess rådet har fattat beslut enligt punkt 1 skall det stå medlemsstaterna fritt att själva fatta sådana beslut. Denna rätt upphör den 1 juli 1969.Artikel 17 1. För att undanröja eventuella tillfälliga problem med den allmänna tillgången på basutsäde, certifikatutsäde eller handelsutsäde som uppträder i en eller flera av medlemsstaterna och som inte kan lösas inom gemenskapen, skall kommissionen, i enlighet med förfarandet i artikel 21, tillåta att en eller flera av medlemsstaterna, för en tidsperiod som beslutas av kommissionen, godkänner saluföring av utsäde av en kategori som uppfyller mindre strikta krav.2. För utsäde med angivet sortnamn skall den officiella etiketten vara den som föreskrivs för motsvarande kategori. I alla andra fall skall det vara den som föreskrivs för handelsutsäde. Etiketten skall alltid ange att utsädet i fråga är av en kategori som uppfyller mindre strikta krav.Artikel 18 Detta direktiv skall inte gälla utsäde av foderväxter som bevisligen är avsett för export till länder utanför gemenskapen.Artikel 19 Medlemsstaterna skall vid saluföringen av utsäde av foderväxter vidta lämpliga åtgärder för att officiellt kontrollera, åtminstone genom stickprovskontroller, att utsädet uppfyller kraven i detta direktiv.Artikel 20 1. Gemensamma kontrollodlingar skall genomföras inom gemenskapen för den årliga efterkontrollen av de utsädesprov som tas vid stickprovskontroller. Dessa odlingar skall besiktigas av den kommitté som åsyftas i artikel 21.2. Dessa jämförande kontroller skall, i en första etapp, användas för att harmonisera de tekniska metoderna för certifiering i syfte att få likvärdiga resultat. Så snart detta syfte uppnåtts skall konfidentiella rapporter om hur de jämförande kontrollerna framskrider årligen inges till medlemsstaterna och kommissionen. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 21 fastställa datum för första rapporten.3. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 21 vidta nödvändiga arrangemang för de jämförande kontrollerna. Utsäde av foderväxter som skördats i länder utanför gemenskapen får ingå i jämförelserna.Artikel 21 1. När det förfarande som fastställs i denna artikel skall tillämpas skall ordföranden hänskjuta ärendet, antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat, till Ständiga kommittén för utsäde och uppförökningsmaterial för jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk (nedan kallad "kommittén") som inrättats genom rådets beslut av den 14 juni 1966(2).2. Inom kommittén skall medlemsstaternas röster vägas enligt fördragets artikel 148.2. Ordföranden får inte rösta.3. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Kommittén skall fatta sitt beslut med en majoritet av tolv röster.4. Kommissionen skall besluta med omedelbar verkan. Om beslutet inte är förenligt med kommitténs yttrande skall kommissionen emellertid genast underrätta rådet. I sådana fall får kommissionen uppskjuta verkställandet av de beslutade åtgärderna under en tid som inte överstiger en månad från dagen då rådet underrättats.Rådet får fatta annat beslut med kvalificerad majoritet inom en månad.Artikel 22 Detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av de bestämmelser i nationell lagstiftning som är motiverade av skäl som rör skydd av människors, djurs eller växters hälsa och liv eller skydd av industriell och kommersiell egendom.Artikel 23 Medlemsstaterna skall senast den 1 juli 1968 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa bestämmelserna i artikel 14.1, och senast den 1 juli 1969 de som är nödvändiga för att följa övriga bestämmelser i detta direktiv samt bilagorna till detta. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta.Artikel 24 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 14 juni 1966.På rådets vägnarP. WERNEROrdförande(1) EGT nr 109, 9.7.1964, s. 1751/64.(2) EGT nr 125, 11.7.1966, s. 2289/66.BILAGA 1 Krav på utsädesodling för certifiering av skörden 1. Grödan skall vara av godtagbar sortäkthet och sortrenhet.2. Minst en officiell fältbesiktning skall utföras före varje skörd av utsäde.3. Fältet skall vara i sådant skick och grödan i ett sådant utvecklingsstadium att fullgod kontroll av sortäkthet och sortrenhet är möjlig.4. Fältet får inte tidigare ha besåtts med någon sort eller art som är oförenlig med produktion av utsäde av den aktuella grödan.5. För korsbefruktade arter skall minsta avstånd från angränsande grödor av andra sorter av samma art, från grödor av samma sort av märkbart bristfällig sortäkthet och sortrenhet, samt grödor av besläktade arter som kan leda till oönskad pollinering vara följande:>Plats för tabell>Dessa avstånd behöver inte iakttas om det finns tillräckligt skydd mot oönskad pollinering.BILAGA 2 Villkor som skall uppfyllas av utsädet I. CERTIFIKATUTSÄDE 1. Utsädet skall vara av godtagbar sortäkthet och sortrenhet.2. Sjukdomar som försämrar utsädets användbarhet skall hållas på lägsta möjliga nivå.3. Utsädet skall också uppfylla följande villkor:A. Standarder:>Plats för tabell>>Plats för tabell>B. Anmärkningar:a) Inblandade hårda frön upp till den givna antalsprocenten betraktas som grobara frön.b) Alla friska frön som inte gror efter förbehandling skall betraktas som grodda frön.c) Utsädet skall vara fritt från Avena fatua och Cuscuta. Dock skall förekomst av ett frö av Avena fatua eller Cuscuta i ett prov om 100 gram inte betraktas som förorening, om ett andra prov om 200 gram är fritt från Avena fatua eller Cuscuta.d) Inblandning av Alopercurus myosuroides får inte överstiga 0,3 viktprocent.e) Inblandning av frön av andra odlade växter får inte överstiga 1 viktprocent. För arter av Poa skall upp till 1% inblandning av andra arter av Poa inte betraktas som förorening.C. Särskilda villkor för Lupinus spec.a) Inblandning av frön av annan färg från inte överstiga 1%.b) Inblandning av bittra frön i sorter av söt lupin får inte överstiga3%, för certifikatutsäde av första generationen efter basutsäde,5%, för certifikatutsäde av därpå följande generationer efter basutsäde.II. BASUTSÄDE Om inte annat följer av tilläggsbestämmelserna nedan skall villkoren i avsnitt 1 i dennas bilaga gälla för basutsäde:1. Inblandning av frön av andra växter får inte överstiga 0,2 viktprocent. Varken andelen andra gagnväxtfrön eller ogräsfrön får var för sig överstiga 0,1 viktprocent.2. Antalet frön av Alopercurus myosuroides får inte överstiga fem stycken i ett prov om 25 gram.3. Lupinus-arter: Andelen bittra frön i sorter av sötlupin får inte överstiga 1%.III. HANDELSUTSÄDE Om inte annat följer av tilläggsbestämmelserna nedan skall de villkor som fastställs i denna bilagas avsnitt 1 punkt 2 och 3 gälla för handelsutsäde:1. Inblandning av frön av andra gagnväxter får inte överstiga 3 viktprocent.2. För arter av Poa skall upp till 3% inblandning av frön av andra arter av Poa inte betraktas som förorening.3. För arter av Vicia skall totalt 6% inblandning av frön av Vicia pannonica, Vicia villosa och besläktade odlade arter inte betraktas som förorening.4. Lupinus-arter:a) Andelen frön av annan färg får inte överstiga 2%.b) Andelen bittra frön i sötlupin får inte överstiga 5%.BILAGA 3 >Plats för tabell>BILAGA 4 Etikett A. Obligatoriska uppgiftera) För basutsäde och certifikatutsäde:1. "Utsäde certifierat i enlighet med Europeiska ekonomiska gemenskapens regler."2. Certifieringsmyndighet och medlemsstat.3. Partiets referensnummer.4. Art.5. Sort.6. Kategori.7. Produktionsland.8. Deklarerad netto- eller bruttovikt.9. För certifikatutsäde av andra generationen och därpå följande generationer efter basutsäde: antal generationer efter basutsäde.b) För handelsutsäde:1. "Handelsutsäde (ej certifierat med avseende på sort)".2. Kontrollmyndighet och medlemsstat.3. Partiets referensnummer.4. Art(1)5. Produktionsområde.6. Deklarerad netto- eller bruttovikt.c) För fröblandningar:1. "Fröblandningar för . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .".(avsett ändamål)2. Ansvarig plomberingsmyndighet och medlemsstat.3. Partiets referensnummer.4. Art, kategori, sort och produktionsland eller, för handelsutsäde, produktionsområde, samt ingående beståndsdelars viktandelar.5. Deklarerad netto- eller bruttovikt.B. Minimimått110 mm × 67 mm.(1) För lupiner skall anges om bitter lupin eller sötlupin avses.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/1/EG av den  18 januari 2006  om användning av fordon hyrda utan förare för godstransporter på väg (kodifierad version)   (Text av betydelse för EES)

text:
               4.2.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 33/82

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2006/1/EG

   av den 18 januari 2006
   om användning av fordon hyrda utan förare för godstransporter på väg
   (kodifierad version)
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 71,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 84/647/EEG av den 19 december 1984 om användning av fordon hyrda utan förare för godstransporter på väg (3) har ändrats på ett väsentligt sätt (4). För att skapa klarhet och överskådlighet bör det direktivet kodifieras.

               (2)

               Ur makroekonomisk synvinkel innebär användning av hyrda fordon i vissa situationer optimalt utnyttjande av resurser genom att oekonomisk användning av produktionsfaktorer begränsas.

               (3)

               Ur mikroekonomisk synvinkel tillför denna möjlighet transportväsendet ett mått av flexibilitet och höjer sålunda produktiviteten hos berörda företag.

               (4)

               Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del B.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   I detta direktiv avses med

               a)

                  fordon: ett motorfordon, en släpvagn, en påhängsvagn eller en fordonskombination, avsedd uteslutande för varutransporter,

               b)

                  hyrt fordon: ett fordon, som mot ersättning och för en bestämd tid i enlighet med ett kontrakt, ställs till förfogande för ett företag som bedriver godstransporter på väg som yrkesmässig trafik eller för egen räkning.

         Artikel 2
   1.   Varje medlemsstat skall för trafik mellan medlemsstater tillåta användning på sitt territorium av fordon, hyrda av företag som är registrerade på en annan medlemsstats territorium, under följande förutsättningar:

               a)

               Fordonet är registrerat eller satt i trafik i enlighet med den sistnämnda medlemsstatens lagstiftning.

               b)

               Kontraktet avser endast hyra av fordon utan förare och är inte förenat med något serviceavtal med samma företag som omfattar förar- eller följepersonal.

               c)

               Det hyrda fordonet står uteslutande till företagets förfogande under hyreskontraktets giltighetstid.

               d)

               Det hyrda fordonet körs av personal hos det företag som använder det.

         2.   Att ovanstående villkor i punkt 1 a till d är uppfyllda skall framgå av nedannämnda dokument, som skall medfölja fordonet:

               a)

               Hyreskontraktet eller bestyrkt utdrag ur detta kontrakt, särskilt med uppgift om uthyrarens namn, hyresmannens namn, datum för kontraktets undertecknande, kontraktets giltighetstid och vilket fordon kontraktet avser.

               b)

               I det fall föraren inte är den person som hyr fordonet – förarens anställningsavtal eller bestyrkt utdrag ur detta avtal, särskilt med uppgift om arbetsgivarens namn, den anställdes namn, datum för avtalets undertecknande, avtalets giltighetstid eller aktuellt lönebesked.

         Vid behov får de under a och b nämnda dokumenten ersättas med likvärdig handling, utställd av behörig myndighet i medlemsstaten.
   Artikel 3
   1.   Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att inhemska företag som utför godstransporter på väg får använda hyrda fordon, vilka registrerats eller satts i trafik enligt respektive hemlands lagstiftning, på samma villkor som fordon ägda av dessa företag, förutsatt att villkoren i artikel 2 är uppfyllda.
   2.   Från föreskrifterna i punkt 1 får medlemsstaterna undanta transporter, bedrivna för egen räkning med fordon med en total tillåten vikt i lastat tillstånd på mer än 6 ton.
   Artikel 4
   Detta direktiv skall inte påverka föreskrifterna i en medlemsstat som antagit mindre restriktiva villkor för användning av hyrda fordon än som anges i artiklarna 2 och 3.
   Artikel 5
   Utan att artiklarna 2 och 3 påverkas, skall detta direktiv inte påverka tillämpningen av regler om

               a)

               marknaden för godstransporter på väg som bedrivs yrkesmässigt eller för egen räkning och därvid särskilt tillträde till marknaden samt, i synnerhet, inskränkningar genom kvoteringar avseende vägkapaciteter,

               b)

               priser och villkor för godstransporter på väg,

               c)

               hyresprisbildning,

               d)

               fordonsimport,

               e)

               villkor som reglerar rätten att bedriva verksamhet som uthyrare av fordon för godstransporter på väg.

         Artikel 6
   Direktiv 84/647/EEG skall upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning som anges i bilaga I del B.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet skall anses som hänvisningar till det här direktivet och skall läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga II.
   Artikel 7
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 8
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 18 januari 2006.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BORRELL FONTELLES

            Ordförande

            På rådets vägnar

         H. WINKLER

            Ordförande

      (1)  EUT C 108, 30.4.2004, s. 56.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 10 februari 2004 (EUT C 97 E, 22.4.2004, s. 66) och rådets beslut av den 8 december 2005.

      (3)  EGT L 335, 22.12.1984, s. 72. Direktivet ändrat genom direktiv 90/398/EEG (EGT L 202, 31.7.1990, s. 46).

      (4)  Se bilaga I del A.

      BILAGA I
      Del A
      Upphävt direktiv och dess ändring

         (hänvisningar i artikel 6)

                  Rådets direktiv 84/647/EEG

                  (EGT L 335, 22.12.1984, s. 72)

                  Rådets direktiv 90/398/EEG

                  (EGT L 202, 31.7.1990, s. 46)

            Del B
      Tidsfrister för införlivande i nationell lagstiftning

         (hänvisningar i artikel 6)

                  Direktiv

                  Tidsfrister för införlivande

                  Direktiv 84/647/EEG

                  30 juni 1986

                  Direktiv 90/398/EEG

                  31 december 1990

      BILAGA II
      Jämförelsetabell

                  Direktiv 84/647/EEG

                  Detta direktiv

                  Artikel 1, inledningssatsen

                  Artikel 1, inledningssatsen

                  Artikel 1, första strecksatsen

                  Artikel 1 a

                  Artikel 1, andra strecksatsen

                  Artikel 1 b

                  Artikel 2, inledningssatsen

                  Artikel 2.1, inledningssatsen

                  Artikel 2, punkt 1 till 4

                  Artikel 2.1, a till d

                  Artikel 2, punkt 5, första stycket, inledningssatsen

                  Artikel 2.2, första stycket, inledningssatsen

                  Artikel 2, punkt 5, första stycket, a och b

                  Artikel 2.2, första stycket, a och b

                  Artikel 2, punkt 5, andra stycket

                  Artikel 2.2, andra stycket

                  Artikel 3

                  Artikel 3

                  Artikel 4.1

                  Artikel 4

                  Artikel 5, inledningssatsen

                  Artikel 5, inledningssatsen

                  Artikel 5, första strecksatsen

                  Artikel 5 a

                  Artikel 5, andra strecksatsen

                  Artikel 5 b

                  Artikel 5, tredje strecksatsen

                  Artikel 5 c

                  Artikel 5, fjärde strecksatsen

                  Artikel 5 d

                  Artikel 5, femte strecksatsen

                  Artikel 5 e

                  Artikel 6

                  —

                  Artikel 7

                  —

                  Artikel 8

                  —

                  —

                  Artikel 6

                  —

                  Artikel 7

                  Artikel 9

                  Artikel 8

                  —

                  Bilaga I

                  —

                  Bilaga II


Avis juridique important

|

31991L0157

Rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 078 , 26/03/1991 s. 0038 - 0041 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 10 s. 0072  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 10 s. 0072

RÅDETS DIREKTIV av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen (91/157/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),i samarbete med Europaparlamentet(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:Skillnader mellan medlemsstaternas lagar och andra författningar om bortskaffande av batterier och ackumulatorer kan skapa handelshinder samt snedvrida konkurrensen inom gemenskapen och därigenom direkt påverka den inre marknadens upprättande och funktion. En tillnärmning av lagstiftningen på detta område framstår därför som nödvändig.Enligt artikel 2.2 i rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(4), i dess lydelse enligt direktiv 91/156/EEG(5), kan bestämmelser som avser särskilda fall eller kompletterar bestämmelserna i det nämnda direktivet och som gäller hanteringen av vissa avfallskategorier fastställas genom särskilda direktiv.Målsättningarna och principerna för gemenskapens miljöpolitik, som uttrycks i Europeiska gemenskapernas åtgärdsprogram för miljön på grundval av de principer som stadfästs i artikel 130r 1 och 130r 2 i Romfördraget, syftar särskilt till att motverka, minska och så långt möjligt eliminera förorening och att säkerställa en sund hushållning med råvaruresurserna, varvid principen att "förorenaren betalar" tillämpas.För att förverkliga dessa målsättningar bör utsläppande på marknaden av vissa batterier och ackumulatorer förbjudas, med hänsyn till de mängder farliga ämnen som de innehåller.För att säkerställa att förbrukade batterier och ackumulatorer återvinns och bortskaffas under kontrollerade former måste medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att de märks och insamlas separat.Genom insamling och återvinning av förbrukade batterier och ackumulatorer kan slöseri med råvaror undvikas.Apparater med batterier eller ackumulatorer som inte kan avlägsnas kan utgöra en miljöfara i samband med bortskaffandet. Medlemsstaterna bör därför vidta lämpliga åtgärder.Åtgärdsprogram för att förverkliga de olika målsättningar som nämnts ovan bör utarbetas i medlemsstaterna. Kommissionen bör underrättas om sådana program och om de särskilda åtgärder som kommer att vidtas.Ekonomiska instrument, exempelvis i form av ett pantsystem, kan utnyttjas för att uppmuntra separat insamling och återvinning av förbrukade batterier och ackumulatorer.Åtgärder för konsumentupplysning bör vidtas på detta område.Lämpliga förfaranden bör tillämpas för att genomföra detta direktiv, särskilt systemet för märkning, och för att säkerställa att direktivet lätt kan anpassas till vetenskapliga och tekniska framsteg. Den kommitté som avses i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG bör få i uppdrag att biträda kommissionen med dessa uppgifter.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Syftet med detta direktiv är att tillnärma medlemsstaternas lagstiftning om återvinning och kontrollerat bortskaffande av sådana förbrukade batterier och ackumulatorer som innehåller farliga ämnen enligt bilaga 1.Artikel 2 I detta direktiv avses meda) batteri eller ackumulator: en källa till elektrisk energi vilken genereras genom direkt omvandling av kemisk energi och som består av en eller flera primärbatterier (inte uppladdningsbara) eller sekundärceller (uppladdningsbara) i enlighet med bilaga 1,b) förbrukat batteri eller ackumulator: ett batteri eller en ackumulator som inte kan återanvändas och som skall återvinnas eller bortskaffas,c) bortskaffande: ett förfarande som anges i bilaga 2 A till direktiv 75/442/EEG och som kan omfatta batterier och ackumulatorer,d) återvinning: ett förfarande som anges i bilaga 2 B till direktiv 75/442/EEG och som kan omfatta batterier och ackumulatorer,e) insamling: insamling, sortering eller gruppindelning av förbrukade batterier och ackumulatorer,f) pantsystem: ett system som innebär att köparen i samband med inköp av batterier eller ackumulatorer till säljaren betalar en avgift, som återbetalas när de förbrukade batterierna eller ackumulatorerna återlämnas.Artikel 3 1. Medlemsstaterna skall från och med den 1 januari 1993 förbjuda saluförande av- alkaliska brunstensbatterier för långvarig användning under extrema förhållanden (t.ex. i temperaturer under 0 °C eller över 50 °C eller utsatta för stötar) som innehåller mer än 0,05 viktprocent kvicksilver,- alla andra alkaliska brunstensbatterier som innehåller mer än 0,025 viktprocent kvicksilver.Alkaliska knappceller av brunstenstyp och batterier som består av knappceller skall undantas från detta förbud.2. Punkt 1 skall införas i bilaga 1 till rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)(6), senast ändrat genom direktiv 85/610/EEG(7).Artikel 4 1. Inom ramen för de program som avses i artikel 6 skall medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att förbrukade batterier och ackumulatorer insamlas separat för återvinning eller bortskaffande.2. I detta syfte skall medlemsstaterna säkerställa att batterier och ackumulatorer samt, i förekommande fall, de apparater i vilka de är inbyggda märks på lämpligt sätt.Genom märkningen skall upplysningar lämnas om- separat insamling,- i förekommande fall, återvinning,- tungmetallinnehåll.3. Kommissionen skall med tillämpning av förfarandet i artikel 10 utforma detaljerade anvisningar om märkningssystemet. Dessa anvisningar skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 5 Medlemsstaterna skall besluta om åtgärder för att säkerställa att batterier och ackumulatorer endast byggs in i apparater om de lätt kan avlägsnas av konsumenten när de är förbrukade.Dessa beslut skall träda i kraft den 1 januari 1994.Denna artikel gäller inte de kategorier av apparater som anges i bilaga 2.Artikel 6 Medlemsstaterna skall upprätta program för att förverkliga följande målsättningar:- En minskning av tungmetallinnehållet i batterier och ackumulatorer.- Främjande av att sådana batterier och ackumulatorer släpps ut på marknaden som innehåller mindre mängder farliga ämnen eller ämnen som förorenar mindre.- En gradvis minskning i hushållsavfall av sådana förbrukade batterier och ackumulatorer som avses i bilaga 1.- Främjande av forskning i syfte att minska innehållet av farliga ämnen och att öka användningen av mindre förorenande ersättningsämnen i batterier och ackumulatorer, samt forskning om metoder för återvinning.- Separat bortskaffande av sådana förbrukade batterier och ackumulatorer som avses i bilaga 1.De första programmen skall avse en fyraårsperiod med början den 18 mars 1993. De skall överlämnas till kommissionen senast den 17 september 1992.Programmen skall regelbundet och minst vart fjärde år ses över och aktualiseras, särskilt med hänsyn till tekniska framsteg, ekonomiska förhållanden och miljösituationen. De ändrade programmen skall i god tid överlämnas till kommissionen.Artikel 7 1. Medlemsstaterna skall säkerställa att den separata insamlingen och, i förekommande fall, upprättandet av pantsystemet organiseras effektivt. Dessutom får medlemsstaterna införa åtgärder för att uppmuntra återvinning, exempelvis i form av ekonomiska styrmedel. Sådana åtgärder skall föregås av samråd med de berörda parterna samt baseras på välgrundade ekologiska och ekonomiska kriterier och inte medföra en snedvridning av konkurrensförhållandena.2. När medlemsstaterna anmäler de program som avses i artikel 6 skall de samtidigt underrätta kommissionen om de åtgärder som har vidtagits i enlighet med punkt 1.Artikel 8 Inom ramen för de program som avses i artikel 6 skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att konsumenterna får fullständig information oma) de risker som är förknippade med att förbrukade batterier och ackumulatorer bortskaffas utan kontroll,b) märkningen av batterier och ackumulatorer samt av apparater med fast inbyggda batterier och ackumulatorer,c) metoder för att avlägsna batterier och ackumulatorer som är fast inbyggda i apparater.Artikel 9 Medlemsstaterna får inte begränsa, hindra eller förbjuda att batterier och ackumulatorer som omfattas av detta direktiv släpps ut på marknaden, om de överensstämmer med bestämmelserna i direktivet.Artikel 10 Kommissionen skall anpassa artikel 3 5 och bilaga 1 och 2 till tekniska framsteg enligt det förfarande som fastställs i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG.Artikel 11 1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 18 september 1992. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall underrätta de andra medlemsstaterna om detta.Artikel 12 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 18 mars 1991.På rådets vägnarA. BODRYOrdförande(1) EGT nr C 6, 7.1.1989, s. 3, EGT nr C 11, 17.1.1990, s. 6.(2) EGT nr C 158, 26.6.1989 s. 209, EGT nr C 19, 28.1.1991.(3) EGT nr C 194, 31.7.1989, s. 21.(4) EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 47.(5) EGT nr L 78, 26.3.1991, s. 32.(6) EGT nr L 262, 27.9.1976, s. 201.(7) EGT nr L 375, 31.12.1985, s. 1.BILAGA 1 BATTERIER OCH ACKUMULATORER SOM OMFATTAS AV DETTA DIREKTIV 1. Batterier och ackumulatorer som släpps ut på marknaden från och med den dag som anges i artikel 11.1 och som innehåller- mer än 25 mg kvicksilver per cell, utom alkaliska brunstensbatterier,- mer än 0,025 viktprocent kadmium,- mer än 0,4 viktprocent bly.2. Alkaliska brunstensbatterier som innehåller mer än 0,025 viktprocent kvicksilver och som släpps ut på marknaden från och med den dag som anges i artikel 11.1.BILAGA 2 FÖRTECKNING ÖVER KATEGORIER AV APPARATER SOM INTE OMFATTAS AV ARTIKEL 5 1. Apparater i vilka batterierna är fastlödda, fastsvetsade eller på annat sätt permanent fästa vid kontaktpunkter för att säkerställa en kontinuerlig strömförsörjning vid krävande industriell användning och för att bevara minnes- och datafunktioner i databehandlings- och kontorsutrustning, om det av tekniska skäl är nödvändigt att använda sådana batterier och ackumulatorer som avses i bilaga 1.2. Referensceller i utrustning för vetenskapligt eller yrkesmässigt bruk samt batterier och ackumulatorer i medicinska anordningar avsedda att upprätthålla vitala funktioner och i pacemakers, om en oavbruten funktion är nödvändig samt batterierna eller ackumulatorerna endast kan avlägsnas av kvalificerad personal.3. Bärbara apparater, om ett batteribyte som utförs av okvalificerad personal kan medföra säkerhetsrisker för användaren eller påverka apparatens funktion, samt utrustning för yrkesmässig användning i mycket känslig omgivning, exempelvis i närvaro av flyktiga ämnen.Apparater vilkas batterier eller ackumulatorer enligt denna bilaga inte lätt kan avlägsnas av användaren skall åtföljas av en bruksanvisning, som upplyser användaren om att miljöfarliga batterier eller ackumulatorer ingår och som anger hur dessa kan avlägsnas på ett säkert sätt.