title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/60/EU av den 15 maj 2014 om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 (omarbetning)

text:
               28.5.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 159/1

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/60/EU
   av den 15 maj 2014
   om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 (omarbetning)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
   i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 93/7/EEG (2) har ändrats väsentligt genom Europaparlamentets och rådets direktiv 96/100/EG (3) och 2001/38/EG (4). Med anledning av nya ändringar bör direktivet av tydlighetsskäl omarbetas.

               (2)

               Den inre marknaden omfattar ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs i enlighet med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). I enlighet med artikel 36 i EUF-fördraget utgör de relevanta bestämmelserna om fri rörlighet för varor inget hinder för förbud eller restriktioner av import, export eller transitering av varor som motiveras av intresset att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde.

               (3)

               Enligt de villkor och med de begränsningar som anges i artikel 36 i EUF-fördraget behåller medlemsstaterna rätten att definiera sina nationella skatter och att vidta nödvändiga åtgärder för att skydda dem. Unionen spelar dock en viktig roll när det gäller att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna i syfte att skydda kulturarv av europeisk betydelse, vilket omfattar sådana nationella skatter.

               (4)

               Genom direktiv 93/7/EEG infördes ett system som gör det möjligt för medlemsstaterna att säkerställa återförandet till sitt territorium av kulturföremål som klassas som nationella skatter enligt artikel 36 i EUF-fördraget och som tillhör någon av de gemensamma kategorier av kulturföremål som anges i bilagan till det direktivet och som har förts bort från deras territorium i strid med nationella åtgärder eller rådets förordning (EG) nr 116/2009 (5). Det direktivet omfattade även kulturföremål som klassas som nationella skatter och utgör en integrerad del av offentliga samlingar eller inventarier i kyrkliga institutioner som inte omfattades av dessa gemensamma kategorier.

               (5)

               Genom direktiv 93/7/EEG har det upprättats ett administrativt samarbete mellan medlemsstaterna vad avser nationella skatter i nära anknytning till deras samarbete med Interpol och andra behöriga organ med avseende på stulna konstföremål, särskilt registrering av försvunna, stulna eller olagligen bortförda kulturföremål som utgör del av medlemsstaternas nationella skatter och offentliga samlingar.

               (6)

               Förfarandet som infördes genom direktiv 93/7/EEG var ett första steg i att upprätta samarbete mellan medlemsstaterna på detta område inom ramen för den inre marknaden i syfte att uppnå förbättrat ömsesidigt erkännande av relevanta nationella lagar.

               (7)

               Förordning (EG) nr 116/2009 införde tillsammans med direktiv 93/7/EEG ett unionssystem för skydd av medlemsstaternas kulturföremål.

               (8)

               Målet för direktiv 93/7/EEG var att säkerställa det fysiska återlämnandet av kulturföremål till den medlemsstat från vars territorium dessa föremål olagligen förts bort, oavsett den äganderätt som gäller för sådana föremål. Tillämpningen av det direktivet har dock påvisat systemets begränsningar för att få tillbaka sådana kulturföremål. Rapporterna om tillämpningen av det direktivet har visat att det sällan tillämpas framför allt på grund av dess begränsade tillämpningsområde, som var ett resultat av de villkor som fastställs i bilagan till direktivet, den korta tidsfristen för att väcka talan om återlämnande och de kostnader som är förknippade med talan om återlämnande.

               (9)

               Detta direktivs tillämpningsområde bör utvidgas till att omfatta alla kulturföremål som en medlemsstat enligt nationell lagstiftning eller nationella administrativa förfaranden klassar eller definierar som en nationell skatt av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde, i enlighet med artikel 36 i EUF-fördraget. Detta direktiv bör således omfatta föremål av historiskt, paleontologiskt, etnografiskt eller numismatiskt intresse eller vetenskapligt värde, oavsett om de ingår i offentliga eller andra samlingar eller inte, eller utgör enstaka föremål, och oavsett om de kommer från regelrätta eller otillåtna utgrävningar, förutsatt att de är klassade eller definierade som nationella skatter. Kulturföremål som är klassade eller definierade som nationella skatter behöver dessutom inte längre tillhöra några kategorier eller uppfylla några krav i fråga om ålder och/eller ekonomiskt värde för att kunna återlämnas enligt detta direktiv.

               (10)

               Mångfalden i de nationella systemen för att skydda nationella skatter erkänns i artikel 36 i EUF-fördraget. För att öka medlemsstaternas förtroende för varandra samt deras samarbetsvilja och ömsesidiga förståelse bör omfattningen av begreppet nationell skatt fastställas inom ramen för artikel 36 i EUF-fördraget. Medlemsstaterna bör även underlätta återlämnande av kulturföremål till de medlemsstater från vars territorium dessa föremål olagligen har förts bort oavsett tidpunkten för den medlemsstatens anslutning och bör säkerställa att återlämnande av sådana föremål inte leder till orimliga kostnader. Det bör vara möjligt för medlemsstaterna att återlämna andra kulturföremål än dem som klassas eller definieras som nationella skatter, med iakttagande av relevanta bestämmelser i EUF-fördraget, och kulturföremål som förts bort olagligen före den 1 januari 1993.

               (11)

               Det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna bör utökas så att man kan få till stånd en effektivare och enhetligare tillämpning av detta direktiv. Därför bör de centrala myndigheterna åläggas att effektivt samarbeta med varandra och utbyta information rörande kulturföremål som olagligen förts bort, genom att använda informationssystemet för den inre marknaden (IMI) i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1024/2012 (6). I syfte att förbättra genomförandet av detta direktiv bör det skapas en modul i IMI-systemet som är särskilt anpassad för kulturföremål. Det är också önskvärt att medlemsstaternas övriga behöriga myndigheter i den mån det är lämpligt använder detta system.

               (12)

               För att säkerställa skyddet av personuppgifter bör det administrativa samarbetet och informationsutbytet mellan de behöriga myndigheterna ske enligt bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (7) och, i den mån IMI används, i förordning (EU) nr 1024/2012. Definitionerna i direktiv 95/46/EG och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (8) bör även gälla vid tillämpning av det här direktivet.

               (13)

               Tidsfristen för att kontrollera om det kulturföremål som påträffats i en annan medlemsstat utgör ett kulturföremål enligt direktiv 93/7/EEG har konstaterats i praktiken vara för kort. Den bör därför förlängas till sex månader. En längre tidsfrist bör göra det lättare för medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att bevara kulturföremålet och, i förekommande fall, förhindra handlingar som syftar till att undvika ett återlämnandeförfarande.

               (14)

               Tidsfristen för att väcka talan om återlämnande bör också förlängas till tre år efter det att den medlemsstat från vars territorium kulturförmålet olagligen fördes bort fått vetskap om var kulturföremålet finns och om innehavarens eller mellanhandens identitet. Förlängningen av denna tidsfrist bör underlätta återlämnandet och motverka olagligt bortförande av nationella skatter. Av tydlighetsskäl bör det anges att tidsfristen för väckande av talan inleds det datum som den centrala myndigheten i den medlemsstat från vars territorium kulturföremålet olagligen fördes bort fått vetskap om detta.

               (15)

               Enligt direktiv 93/7/EEG får en talan om återlämnande inte väckas mer än 30 år efter det att föremålet olagligen fördes bort från medlemsstatens territorium. Emellertid gäller för föremål som utgör en del av offentliga samlingar och föremål som tillhör inventarier i kyrkliga institutioner i de medlemsstater där de åtnjuter särskilt skydd enligt nationell lagstiftning en längre tidsfrist för talan om återlämnande under vissa omständigheter. Eftersom medlemsstater kan ge särskilt skydd enligt nationell rätt för andra religiösa institutioner än kyrkliga sådana bör detta direktiv också omfatta dessa andra religiösa institutioner.

               (16)

               I sina slutsatser om förebyggande och bekämpning av olaglig handel med kulturföremål som antogs den 13 och 14 december 2011 konstaterade rådet att det finns ett behov av att vidta åtgärder för att mer effektivt förebygga och bekämpa brott avseende kulturföremål. Det rekommenderade kommissionen att stödja medlemsstaterna i arbetet med att effektivt skydda kulturföremål i syfte att förebygga och bekämpa olaglig handel med dem och, i tillämpliga fall, främja kompletterande åtgärder. Därutöver rekommenderade rådet medlemsstaterna att överväga att ratificera Unescokonventionen om åtgärder för att förbjuda och förhindra olovlig införsel, utförsel och överlåtelse av äganderätten till kulturegendom, undertecknad i Paris den 17 november 1970, och Unidroitkonventionen om stulna eller olagligt utförda kulturföremål, undertecknad i Rom den 24 juni 1995.

               (17)

               Man bör försäkra sig om att alla aktörer på marknaden visar vederbörlig omsorg och uppmärksamhet när de handlar med kulturföremål. Följderna av att anskaffa ett kulturföremål av olaglig härkomst blir verkligt avskräckande endast om utbetalning av ersättning kombineras med ett krav på att innehavaren ska kunna bevisa att han har visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet. För att unionens mål avseende förebyggande och bekämpning av olaglig handel med kulturföremål ska kunna uppnås bör det därför föreskrivas i detta direktiv att innehavaren ska kunna bevisa att han har visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet i samband med anskaffandet för att få ersättning.

               (18)

               Det skulle även vara önskvärt att varje person, särskilt de som är verksamma på marknaden, har obehindrad tillgång till offentlig information om kulturföremål som av medlemsstaterna klassas eller definieras som nationella skatter. Medlemsstaterna bör försöka underlätta tillgången till denna offentliga information.

               (19)

               För att främja en enhetlig tolkning av begreppet vederbörlig omsorg och uppmärksamhet bör det i detta direktiv anges icke uttömmande kriterier som ska beaktas för att avgöra om innehavaren visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet vid anskaffandet av kulturföremålet.

               (20)

               Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att göra det möjligt att återlämna kulturföremål som klassas eller definieras som nationella skatter och som olagligen har förts bort från en medlemsstats territorium, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, utan snarare, på grund av åtgärdens omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (21)

               Eftersom arbetsuppgifterna för den kommitté som inrättades genom förordning (EG) nr 116/2009 blir inaktuella i och med att bilagan till direktiv 93/7/EEG utgår, bör hänvisningarna till den kommittén därför strykas. För att bibehålla plattformen för utbyte av erfarenheter och god praxis mellan medlemsstaterna avseende genomförandet av detta direktiv bör kommissionen emellertid inrätta en expertgrupp bestående av experter från medlemsstaternas centrala myndigheter som är ansvariga för genomförandet av det här direktivet och som bland annat bör delta i processen med att anpassa en modul i IMI-systemet för kulturföremål.

               (22)

               Eftersom bilagan till förordning (EU) nr 1024/2012 innehåller en förteckning över bestämmelser om administrativt samarbete i unionsakter som genomförs genom IMI bör den ändras så att den också omfattar detta direktiv.

               (23)

               Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell lagstiftning bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till de tidigare direktiven. Skyldigheten att införliva de oförändrade bestämmelserna följer av de tidigare direktiven.

               (24)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter när det gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i del B i bilaga I.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Detta direktiv tillämpas på återlämnande av kulturföremål som av en medlemsstat klassas eller definieras som tillhörande de nationella skatter som avses i artikel 2.1 och som olagligen förts bort från den medlemsstatens territorium.
   Artikel 2
   I detta direktiv gäller följande definitioner:
   1.
         kulturföremål
      : ett föremål som, före eller efter dess olagliga bortförande från en medlemsstats territorium, av den medlemsstaten klassas eller definieras som tillhörande nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde enligt nationell lagstiftning eller administrativa förfaranden, i enlighet med artikel 36 i EUF-fördraget.
   2.
         olagligen förts bort från en medlemsstats territorium
      :

               a)

               förts bort från en medlemsstats territorium i strid med dess regler om skydd för nationella skatter eller i strid med förordning (EG) nr 116/2009, eller

               b)

               inte återlämnats efter en tidsbegränsad laglig utförsel eller varje brott mot något annat villkor som gäller för en sådan utförsel.

         3.
         återkrävande medlemsstat
      : den medlemsstat från vars territorium kulturföremålet olagligen har förts bort.
   4.
         krävd medlemsstat
      : den medlemsstat på vars territorium ett kulturföremål som olagligen förts bort från en annan medlemsstats territorium befinner sig.
   5.
         återlämnande
      : det fysiska återlämnandet av kulturföremålet till den återkrävande medlemsstatens territorium.
   6.
         innehavare
      : den person som fysiskt innehar kulturföremålet för sin egen räkning.
   7.
         mellanhand
      : den person som fysiskt innehar kulturföremålet för en tredje parts räkning.
   8.
         offentliga samlingar
      : samlingar, som definieras som offentliga enligt en medlemsstats lagstiftning, vilka ägs av den medlemsstaten, av en lokal eller regional myndighet i medlemsstaten eller av en institution som är belägen på den medlemsstatens territorium, och denna institution är antingen medlemsstatens eller den lokala eller regionala myndighetens egendom eller på betydande sätt finansieras av dessa.
   Artikel 3
   Kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium ska återlämnas i enlighet med det förfarande och under de omständigheter som föreskrivs i detta direktiv.
   Artikel 4
   Varje medlemsstat ska utse en eller flera centrala myndigheter som ska utföra de uppgifter som föreskrivs i detta direktiv.
   Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om alla de centrala myndigheter som de utser enligt denna artikel.
   Kommissionen ska offentliggöra en förteckning över de centrala myndigheterna och varje ändring som berör dem i C-serien av Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 5
   Medlemsstaternas centrala myndigheter ska samarbeta och främja samråd mellan medlemsstaternas behöriga nationella myndigheter. De sistnämnda myndigheterna ska särskilt utföra följande uppgifter:

               1.

               Efter ansökan från den återkrävande medlemsstaten efterforska ett närmare angivet kulturföremål som olagligen har förts bort från dess territorium och identifiera innehavaren och/eller mellanhanden. Ansökan måste innehålla all information som behövs för att underlätta efterforskningen, särskilt beträffande den plats på vilken föremålet faktiskt finns eller förmodas finnas.

               2.

               Underrätta de berörda medlemsstaterna då ett kulturföremål påträffats på det egna territoriet och då det rimligen kan antas att det olagligen har förts bort från en annan medlemsstats territorium.

               3.

               Göra det möjligt för de behöriga myndigheterna i den återkrävande medlemsstaten att kontrollera om föremålet i fråga är ett kulturföremål, förutsatt att kontrollen görs inom sex månader från den underrättelse som föreskrivs i led 2. Om den inte görs inom den föreskrivna tiden ska leden 4 och 5 inte tillämpas.

               4.

               Vidta alla nödvändiga åtgärder i samarbete med den berörda medlemsstaten för det fysiska bevarandet av kulturföremålet.

               5.

               Genom nödvändiga interimistiska åtgärder förhindra varje handling som syftar till att undvika ett återlämnandeförfarande.

               6.

               Agera som förmedlare mellan innehavaren och/eller mellanhanden och den återkrävande medlemsstaten med avseende på återlämnandet. För detta ändamål kan de behöriga myndigheterna i den krävda medlemsstaten, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 6, först underlätta genomförandet av ett skiljeförfarande i enlighet med den nationella lagstiftningen i den krävda medlemsstaten och förutsatt att den återkrävande medlemsstaten och innehavaren eller mellanhanden samtycker.

         I syfte att samarbeta och samråda med varandra ska medlemsstaternas centrala myndigheter använda en modul i det informationssystem för den inre marknaden (IMI), som inrättades genom förordning (EU) nr 1024/2012, som särskilt anpassats för kulturföremål. De får även använda IMI för att sprida relevant ärenderelaterad information avseende kulturföremål som stulits eller olagligen förts bort från deras territorium. Medlemsstaterna ska besluta om övriga behöriga myndigheters användning av IMI vid tillämpning av detta direktiv.
   Artikel 6
   Den återkrävande medlemsstaten får hos den behöriga domstolen i den krävda medlemsstaten väcka talan mot innehavaren eller, om sådan saknas, mot mellanhanden i avsikt att säkerställa återlämnandet av ett kulturföremål som olagligen har förts bort från dess territorium.
   Talan kan upptas till prövning endast om till ansökan fogats

               a)

               en handling som beskriver det begärda föremålet och som anger att det är ett kulturföremål,

               b)

               en förklaring från de behöriga myndigheterna i den återkrävande medlemsstaten att kulturföremålet olagligen förts bort från dess territorium.

         Artikel 7
   Den behöriga centrala myndigheten i den återkrävande medlemsstaten ska genast underrätta den behöriga centrala myndigheten i den krävda medlemsstaten om att talan väckts om återlämnande av föremålet i fråga.
   Den behöriga centrala myndigheten i den krävda medlemsstaten ska genast underrätta de centrala myndigheterna i de andra medlemsstaterna.
   Utbytet av information ska ske genom IMI i enlighet med tillämpliga rättsliga bestämmelser om skydd av personuppgifter och privatliv, utan att det påverkar möjligheten för de behöriga centrala myndigheterna att utnyttja andra kommunikationssätt förutom IMI.
   Artikel 8
   1.   Medlemsstaterna ska i sin lagstiftning föreskriva att sådan talan om återlämnande som avses i detta direktiv inte får väckas mer än tre år efter det att den behöriga centrala myndigheten i den återkrävande medlemsstaten fått vetskap om var kulturföremålet finns och om innehavarens eller mellanhandens identitet.
   En sådan talan får i alla händelser inte väckas mer än 30 år efter det att föremålet olagligen fördes bort från den återkrävande medlemsstatens territorium.
   Emellertid gäller för föremål som utgör en del av sådana offentliga samlingar som definieras i artikel 2.8 och för föremål som tillhör inventarier i kyrkliga eller andra religiösa institutioner i de medlemsstater där de åtnjuter särskilt skydd enligt nationell rätt en tidsgräns för talan om återlämnande om 75 år, utom i medlemsstater där talerätten inte är föremål för någon tidsgräns eller i sådana fall där bilaterala överenskommelser mellan medlemsstater föreskriver en tid som överstiger 75 år.
   2.   Talan om återlämnande får inte väckas om bortförandet av kulturföremålet från den återkrävande medlemsstatens territorium inte längre är olagligt vid den tidpunkt då talan väcks.
   Artikel 9
   Om inte något annat föreskrivs i artiklarna 8 och 14 ska den behöriga domstolen besluta om återlämnande av kulturföremålet i fråga, om domstolen finner att detta är ett kulturföremål enligt artikel 2.1 och att det olagligen har förts bort från det nationella territoriet.
   Artikel 10
   Då återlämnande av föremålet beslutas ska den behöriga domstolen i den krävda medlemsstaten tillerkänna innehavaren en ersättning som är skälig med hänsyn till omständigheterna i fallet, förutsatt att innehavaren bevisligen har visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet vid anskaffandet av föremålet.
   Vid bedömningen av om innehavaren har visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet ska det tas hänsyn till alla omständigheter i samband med anskaffandet, däribland dokumentation om föremålets proveniens, de tillstånd för utförsel som krävs enligt den återkrävande medlemsstatens lagstiftning, parternas karaktär, det pris som betalats, om innehavaren kontrollerat tillgängliga register över stulna kulturföremål och all relevant information som innehavaren rimligen kunnat erhålla, eller vidtagit andra sådana åtgärder som en omdömesgill person skulle ha vidtagit under samma omständigheter.
   Då det gäller gåva eller arv ska innehavaren inte vara i en förmånligare ställning än den som han förvärvade föremålet från.
   Den återkrävande medlemsstaten ska betala ersättningen vid återlämnandet av föremålet.
   Artikel 11
   Kostnader som uppstått vid verkställigheten av ett beslut om återlämnande av ett kulturföremål ska bäras av den återkrävande medlemsstaten. Samma sak gäller för kostnaderna för de åtgärder som anges i artikel 5.4.
   Artikel 12
   Betalning av skälig ersättning och de kostnader som avses i artiklarna 10 och 11 ska inte påverka den återkrävande medlemsstatens rätt att kräva betalning av de personer som är ansvariga för det olagliga bortförandet av kulturföremålet från dess territorium.
   Artikel 13
   Äganderätten till kulturföremålet efter återlämnande ska avgöras av den återkrävande medlemsstatens rätt.
   Artikel 14
   Detta direktiv ska bara gälla kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium den 1 januari 1993 eller senare.
   Artikel 15
   1.   Varje medlemsstat får tillämpa de förfaranden som föreskrivs i detta direktiv för att återlämna andra kulturföremål än dem som definieras i artikel 2.1.
   2.   Varje medlemsstat får tillämpa det förfarande som föreskrivs i detta direktiv på begäran om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från andra medlemsstaters territorium före den 1 januari 1993.
   Artikel 16
   Detta direktiv ska inte påverka tillämpningen av de civil- och straffrättsliga åtgärder som kan vidtas enligt medlemsstaternas nationella rätt av den återkrävande medlemsstaten och/eller ägaren av ett kulturföremål som har stulits.
   Artikel 17
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 18 december 2015 och därefter vart femte år till kommissionen överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv.
   2.   Vart femte år ska kommissionen överlämna en rapport till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om detta direktivs tillämpning och effektivitet. Rapporten ska vid behov åtföljas av lämpliga förslag.
   Artikel 18
   Följande punkt ska läggas till i bilagan till förordning (EU) nr 1024/2012:

                  ”8.

                  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/60/EU av den 15 maj 2014 om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 (9): Artiklarna 5 och 7.

   Artikel 19
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 18 december 2015 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artiklarna 2.1, 5 första stycket led 3, 5 andra stycket, 7 tredje stycket, 8.1, 10 första och andra styckena och 17.1 i detta direktiv.
   De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. De ska även innehålla en uppgift om att hänvisningar i befintliga lagar och andra författningar till det direktiv som upphävs genom det här direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras och om hur uppgiften ska formuleras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 20
   Direktiv 93/7/EEG, ändrat genom de direktiv som förtecknas i del A i bilaga I, ska upphöra att gälla med verkan från och med den 19 december 2015, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter när det gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i del B i bilaga I.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II.
   Artikel 21
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 2.2–2.8, artiklarna 3 och 4, artikel 5 första stycket leden 1, 2 och 4–6, artikel 6 och artikel 7 första och andra styckena, artikel 8.2, artikel 9, artikel 10 tredje och fjärde styckena, samt artiklarna 11–16 ska tillämpas från och med den 19 december 2015.
   Artikel 22
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 15 maj 2014.

            På Europaparlamentets vägnar

         M. SCHULZ

            Ordförande

            På rådets vägnar

         D. KOURKOULAS

            Ordförande

      (1)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 16 april 2014 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 8 maj 2014.

      (2)  Rådets direktiv 93/7/EEG av den 15 mars 1993 om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (EGT L 74, 27.3.1993, s. 74).

      (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 96/100/EG av den 17 februari 1997 om ändring av bilagan till direktiv 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (EGT L 60, 1.3.1997, s. 59).

      (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/38/EG av den 5 juni 2001 om ändring av rådets direktiv 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (EGT L 187, 10.7.2001, s. 43).

      (5)  Rådets förordning (EG) nr 116/2009 av den 18 december 2008 om export av kulturföremål (EUT L 39, 10.2.2009, s. 1).

      (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1024/2012 av den 25 oktober 2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden och om upphävande av kommissionens beslut 2008/49/EG (EUT L 316, 14.11.2012, s. 1).

      (7)  Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31).

      (8)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (EGT L 8, 12.1.2001, s. 1).

      BILAGA I
      DEL A

         Upphävt direktiv och en förteckning över dess efterföljande ändringar

      (som det hänvisas till i artikel 20)

                  Rådets direktiv 93/7/EEG

                  (EGT L 74, 27.3.1993, s. 74)

                  Europaparlamentets och rådets direktiv 96/100/EG

                  (EGT L 60, 1.3.1997, s. 59)

                  Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/38/EG

                  (EGT L 187, 10.7.2001, s. 43)

            DEL B

         Tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning

      (som det hänvisas till i artikel 20)

                  Direktiv

                  Tidsfrist för införlivande

                  93/7/EEG

                  15.12.1993 (15.3.1994 för Belgien, Tyskland och Nederländerna)

                  96/100/EG

                  1.9.1997

                  2001/38/EG

                  31.12.2001

      BILAGA II
      Jämförelsetabell

                  Direktiv 93/7/EEG

                  Detta direktiv

                  —

                  Artikel 1

                  Artikel 1.1 första strecksatsen

                  Artikel 2.1

                  Artikel 1.1 andra strecksatsen inledningen

                  —

                  Artikel 1.1 andra strecksatsen första understrecksatsen första meningen

                  —

                  Artikel 1.1 andra strecksatsen första understrecksatsen andra meningen

                  Artikel 2.8

                  Artikel 1.1 andra strecksatsen andra understrecksatsen

                  —

                  Artikel 1.2 första strecksatsen

                  Artikel 2.2 a

                  Artikel 1.2 andra strecksatsen

                  Artikel 2.2 b

                  Artikel 1.3–1.7

                  Artikel 2.3–2.7

                  Artikel 2

                  Artikel 3

                  Artikel 3

                  Artikel 4

                  Artikel 4 inledningen

                  Artikel 5 första styckets inledning

                  Artikel 4.1 och 4.2

                  Artikel 5 första stycket leden 1 och 2

                  Artikel 4. 3

                  Artikel 5 första stycket led 3

                  Artikel 4.4–4.6

                  Artikel 5 första stycket leden 4–6

                  —

                  Artikel 5 andra stycket

                  Artikel 5 första stycket

                  Artikel 6 första stycket

                  Artikel 5 andra stycket första strecksatsen

                  Artikel 6 andra stycket led a

                  Artikel 5 andra stycket andra strecksatsen

                  Artikel 6 andra stycket led b

                  Artikel 6 första stycket

                  Artikel 7 första stycket

                  Artikel 6 andra stycket

                  Artikel 7 andra stycket

                  —

                  Artikel 7 tredje stycket

                  Artikel 7.1 och 7.2

                  Artikel 8.1 och 8.2

                  Artikel 8

                  Artikel 9

                  Artikel 9 första stycket

                  Artikel 10 första stycket

                  Artikel 9 andra stycket

                  —

                  —

                  Artikel 10 andra stycket

                  Artikel 9 tredje och fjärde styckena

                  Artikel 10 tredje och fjärde styckena

                  Artiklarna 10–15

                  Artiklarna 11–16

                  Artikel 16.1 och 16.2

                  Artikel 17.1 och 17.2

                  Artikel 16.3

                  —

                  Artikel 16.4

                  —

                  Artikel 17

                  —

                  —

                  Artikel 18

                  Artikel 18

                  Artikel 19

                  —

                  Artikel 20

                  —

                  Artikel 21

                  Artikel 19

                  Artikel 22

                  Bilaga

                  —

                  —

                  Bilaga I

                  —

                  Bilaga II


Avis juridique important

|

31986L0297

Rådets direktiv 86/297/EEG av den 26 maj 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kraftuttagen på jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul samt skydd av dessa uttag

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 186 , 08/07/1986 s. 0019 - 0025 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 15 s. 0180  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 15 s. 0180

RÅDETS DIREKTIV av den 26 maj 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kraftuttagen på jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul samt skydd av dessa uttag (86/297/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:De tekniska krav som jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul måste uppfylla enligt nationell lagstiftning gäller bl.a. kraftuttaget och dess skydd.Dessa krav skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna. Det är därför nödvändigt att alla medlemsstater antar samma krav, antingen som tillägg till eller i stället för sina nuvarande bestämmelser, särskilt för att det förfarande med EEG-typgodkännande som behandlats i rådets direktiv 74/150/EEG av den 4 mars 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul(4), senast ändrat genom Anslutningsakten för Spanien och Portugal, skall kunna tillämpas för varje traktortyp.Rådets resolution av den 29 juni 1978 om ett åtgärdsprogram för Europeiska gemenskaperna om säkerhet och hälsa på arbetet(5) medger att principerna för att förhindra olycksfall tillämpas vid konstruktion och framställning av anläggningar och maskiner, även inom jordbrukssektorn. Bestämmelserna om kraftuttagen och deras skydd utgör säkerhetsfaktorer.Tillnärmningen av den nationella lagstiftningen för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul innefattar medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av de kontroller som utförs av var och en av dem på grundval av gemensamma krav.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Med jordbruks- eller skogsbrukstraktor avses varje motorfordon som är försett med hjul eller band och har minst två axlar, vars huvuduppgift grundas på dess dragkraft och som är särskilt konstruerat för att dra, skjuta, bära eller driva vissa redskap, maskiner eller släpvagnar avsedda för jord- eller skogsbruk. Fordonet kan vara utrustat för transport av gods och passagerare.2. Detta direktiv skall endast tillämpas på sådana traktorer som avses i punkt 1 och som är försedda med luftfyllda däck och har minst två axlar och är konstruerade för en hastighet mellan 6 och 30 km/tim.Artikel 2 Ingen medlemsstat får vägra att bevilja EEG-typgodkännande eller nationellt typgodkännande för en traktor, eller vägra att registrera den eller förbjuda att den saluförs, tas i bruk eller används, av skäl som hänför sig till kraftuttaget och dess skydd om det sistnämnda uppfyller kraven i bilaga 1.Artikel 3 Detta direktiv skall inte påverka medlemsstaternas rätt att med vederbörlig hänsyn till fördraget föreskriva de krav som de anser nödvändiga för att säkerställa att arbetare skyddas när de använder traktorerna i fråga, förutsatt att detta inte betyder att kraftuttaget och dess skydd ändras på ett sätt som inte anges i detta direktiv.Artikel 4 Varje ändring som är nödvändig för att anpassa kraven i bilaga 1 och i mallen för EEG-typgodkännandeintyget som visas i bilaga 2 till den tekniska utvecklingen skall antas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 13 i direktiv 74/150/EEG.Artikel 5 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom 18 månader efter dess antagande. De skall genast underrätta kommissionen om detta. Kraven i avsnitt 5.2 i bilaga 1 skall dock inte börja gälla förrän den 1 oktober 1995.2. Medlemsstaterna skall se till att till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 6 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 26 maj 1986.På rådets vägnarG. BRAKSOrdförande(1) EGT nr C 164, 23.6.1983, s. 5.(2) EGT nr C 307, 14.11.1983, s. 104.(3) EGT nr C 341, 19.12.1983, s. 2.(4) EGT nr L 84, 28.3.1974, s. 10.(5) EGT nr C 165, 11.7.1978, s. 3.BILAGA 1 DEFINITION OCH RÄCKVIDD, ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄNNANDE, EEG-TYPGODKÄNNANDE, TYPER AV KRAFTUTTAG OCH KRAV FÖR KONSTRUKTION OCH LÄGE OCH DERAS SKYDDSANORDNINGAR 1. DEFINITION OCH RÄCKVIDD 1.1 Med kraftuttag "PTO" avses den utskjutande del av traktorns drivaxel som överför rörelse till en maskin.1.2 Bestämmelserna i detta direktiv skall endast tillämpas på kraftuttag enligt definition i 1.1 och med läget baktill på traktorn. Avsnitt 5.2 nedan skall dock endast tillämpas på traktorer med en minsta fast eller inställbar spårvidd på en av drivaxlarna på minst 1 150 mm.2. ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄNNANDE 2.1 Ansökan om typgodkännande för en traktortyp med avseende på kraftuttaget och dess skydd skall lämnas in av traktortillverkaren eller dennes representant.2.2 Ansökan skall åtföljas av ritningar i tre exemplar och i lämplig skala över de delar av traktorn som berörs av kraven i detta direktiv.2.3 En traktor som är representantiv för den typ som tillhandahållits för godkännande eller de delar av traktorn som anses vara viktiga för att genomföra de provningar som krävs enligt detta direktiv skall tillhandahållas den tekniska tjänst som har ansvaret för att genomföra provningarna för typgodkännande.3. EEG-TYPGODKÄNNANDE 3.1 Ett intyg i överensstämmelse med den mall som visas i bilaga 2 skall bifogas intyget om EEG-typgodkännande för varje godkännande som beviljas eller vägras.4. TYPER AV KRAFTUTTAG ("PTO") 4.1 Kraftuttagens egenskaper skall överensstämma med en av de typer som beskrivs i tabell 1.>Plats för tabell>4.2 Det skall vara möjligt att upprätthålla kraftuttagets varvtal med lämpliga medel.4.3 Om det finns mer än ett förhållande mellan motorvarvtalet och kraftuttagets varvtal skall varje ändring av förhållandet vara tydligt märkbar. Dessutom skall särskilda konstruktionsåtgärder vidtas för att säkerställa att oavsiktliga ändringar av förhållandet   särskilt ändring till ett högre varvtal   inte kan förekomma. Denna säkerhetsanordning skall träda i funktion varje gång kraftuttaget kopplas in.4.4 Det skall finnas anordningar som ständigt anger kraftuttagets valda varvtal.5. KRAV PÅ KONSTRUKTIONEN OCH LÄGET 5.1 Rotationsriktning för det bakre kraftuttagetMedurs när kraftuttaget betraktas i traktorns färdriktning.5.2 Fritt område runt kraftuttagetFritt område runt kraftuttaget skall vara i överensstämmelse med ritningarna i figur 1 och måtten i tabell 2.>Hänvisning till film>Figur 1Fritt område runt kraftuttag>Plats för tabell>5.3 Skydd för kraftuttagen5.3.1 Skydd5.3.1.1 Kraftuttaget skall skyddas av en skyddsanordning som är monterad på traktorn och täcker åtminstone den övre delen och de två sidorna på kraftuttaget enligt figur 2 nedan, eller på något annat sätt som åstadkommer motsvarande skydd, till exempel genom att kraftuttaget placeras i en fördjupning som utgör en del av traktorn eller bildas av en särskild del (dragkroksbeslag, kopplingsskydd osv.).5.3.1.2 Måtten för skyddsanordningen anges med hänsyn till typen av kraftuttag i tabell 3 nedan.5.3.1.3 En ytterligare skyddsanordning som inte roterar som helt täcker kraftuttaget skall också levereras med traktorn för att skydda kraftuttaget när detta inte används.5.3.2 Skyddsanordningens egenskaper5.3.2.1 Skyddsanordningen skall vara konstruerad så att den inte försvårar (men eventuellt förenklar) användning och underhåll av traktorn.Det skall vara möjligt att utföra underhållsåtgärder utan att ta bort skyddsanordningen.5.3.2.2 De använda materialen skall kunna motstå dåligt väder, skall behålla sina mekaniska egenskaper i kyla och vara tillräckligt hållbara.5.3.2.3 Skyddsanordningen får inte ha några spetsiga hörn eller skarpa kanter. Den får inte ha några öppningar vars diameter eller kvadratiska eller rektangulära sidor överstiger 8 mm utöver de öppningar som behövs för att ansluta kedjan på skyddsanordningen för kraftöverföringens drivaxel, och den skall ha förmåga att bära en vikt på 120 daN, såvida den inte är konstruerad på ett sådant sätt att den inte kan användas som steg.>Hänvisning till film>Figur 2Skyddsanordning för kraftuttagen av typ 1, 2 och 3>Plats för tabell>BILAGA 2 MALL Myndighetens namn BILAGA TILL EEG-TYPGODKÄNNANDEINTYGET FÖR EN TRAKTORTYP MED AVöSEENDE PÅ KRAFTUTTAGET OCH DESS SKYDD(Artiklarna 4.2 och 10 i rådets direktiv 74/150/EEG av mars månad 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul)EEG-typgodkännande nr: ........................................1. Traktorns handelsbeteckning eller varumärke: .2. Traktortyp: .3. Tillverkarens namn och adress: ..4. Namn och adress för tillverkarens representant, om sådan finns: ..5. Kortfattad beskrivning av typen av kraftuttag och dess skydd: ..6. Datum när traktorn tillhandahållits för typgodkännande: .7. Teknisk tjänst som ansvarar för typgodkännandeprovningar: .8. Datum på rapport utfärdad av den tekniska tjänsten: .9. Nummer på rapport utfärdad av den tekniska tjänsten: .10. EEG-typgodkännande för kraftuttaget och dess skydd har beviljats/vägrats(1).11. Följande ritningar med ovannämnda typgodkännandenummer bifogas till denna handling:En uppsättning ritningar av de delar av traktorn vilka anses vara av intresse för rådets direktiv 86/297/EEG av den 26 maj 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kraftuttag på jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul samt skydd av dessa uttag.Dessa ritningar skall tillhandahållas medlemsstaternas behöriga myndigheter på deras uttryckliga begäran.12. Eventuella anmärkningar: .....13. Ort: .14. Datum: .15. Underskrift: .(1) Stryk det som inte är tillämpligt.


Avis juridique important

|

31966L0601

Rådets direktiv 66/601/EEG av den 25 oktober 1966 om ändring av rådets direktiv 64/433 av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 192 , 27/10/1966 s. 3302 - 3304 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 1 s. 0178  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1965-1966 s. 0213  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 1 s. 0178  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1965-1966 s. 0244  "Grekisk specialutgåva" Område 03 Volym 2 s. 0054

RÅDETS DIREKTIV av den 25 oktober 1966 om ändring av rådets direktiv 64/433 av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen (66/601/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 43 och 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, ochmed beaktande av följande:Rådets direktiv av den 26 juni 1964(2) om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen trädde i kraft den 30 juni 1965.Det direktivet utgör första steget mot en harmonisering som är avsedd att undanröja handelshinder som uppstår genom skillnader i veterinärbestämmelserna i medlemsstaterna, särskilt beträffande kötthygien.Införlivandet av direktivet i medlemsstaternas lagstiftning har visat att bestämmelserna i direktivet bör anpassas med hänsyn till nya tekniska och vetenskapliga rön och till de erfarenheter som har gjorts.Därför bör vissa ändringar göras i originaltexten snarast möjligt, men utan att dessa påverkar grundkraven och principerna i det system som infördes genom det direktivet.Med hänsyn till de erfarenheter som har gjorts bör vissa av definitionerna i direktivet preciseras ytterligare.Det bör anges att skälen för att förbjuda saluförandet av kött måste slås fast vid tidpunkten för den hälsokontroll som utförs i mottagarlandet, särskilt för att kunna definiera befogenheterna för den veterinärexpertis som skall avge utlåtande till avsändaren.Det bör uttryckligen anges att i fråga om handel med färskt kött som inte är avsett för konsumtion bör nationella bestämmelser förbli i kraft till dess gemenskapsbestämmelser har fastställts.Bestämmelserna i fråga om slakterihygien bör upprätthållas, men kravet på att det i slakterier skall finnas särskilda utrymmen där vissa angivna djurarter inte slaktas kan upphävas.Erfarenheten har visat att märkningskraven bör ändras i fråga om mindre styckningsdelar och slaktbiprodukter och att användningen av violetta färgämnen utöver metylviolett bör tillåtas vid märkning av kött med färgstämpel.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Rådets direktiv av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen skall ändras i enlighet med vad som anges i följande artiklar.Artikel 2 1. Artikel 2 a skall ersättas med följande:"a) slaktkropp: hela kroppen av ett slaktat djur efter avblodning, urtagning och avlägsnande av gång benen nedanför framknä och hasled, huvudet, svansen och juvret; därutöver, i fråga om nötkreatur, får, getter och hovdjur, sedan de avhudats."2. I slutet av artikel 2 b skall orden "oavsett om det är naturligt förenat med slaktkroppen eller inte" läggas till.Artikel 3 I artikel 3.1 c skall orden "befunnits vara friskt" ersättas med orden "som resultat av en sådan hälsokontroll har godkänts för slakt för att saluföras som färskt kött inom gemenskapen".Artikel 4 I artikel 4.4 skall efter ordet "slakteri" orden "eller styckningsanläggning" föras in.Artikel 5 Artikel 5.1 skall ersättas med följande:"1. Utan att det påverkar behörigheten med stöd av artikel 4.3 andra stycket andra meningen får en medlemsstat förbjuda saluförandet av färskt kött på sitt territorium om det vid tidpunkten för hälsokontrollen i mottagarlandet upptäcks atta) sådant kött är otjänligt som livsmedel, ellerb) bestämmelserna i artikel 3 inte har följts."Artikel 6 1. I artikel 6.1 A a skall orden "und Schweinen" i den tyska versionen utgå.2. I artikel 6.1 A skall följande led d läggas till:"d) färskt kött som inte är avsett som livsmedel."3. I artikel 6.1 A skall följande bestämmelse läggas till i slutet:"Färskt kött som avses i a, b och c får endast försändas i enlighet med artikel 3."Artikel 7 Kapitel I punkt 1 i bilaga 1 ändras på följande sätt:a) Led b skall ersättas med följande:"b) Slaktrum som är stora nog för att arbetet skall kunna utföras på ett lämpligt sätt; i ett slaktrum där både grisar och andra djurarter slaktas måste en särskild plats avsättas för slakt av grisar".b) Led e skall ersättas med följande:"e) Separata rum för lagring av fett och för lagring av hudar, horn, klövar och hovar i de fall när sådana avfallsprodukter inte förs bort från slakteriet samma dag som slakten sker".c) Led p skall ersättas med följande:"p) Tillgång till vatten av dricksvattenkvalitet under tryck; annat vatten får emellertid användas i undantagsfall för att producera ånga, under förutsättning att de rör som installerats för detta ändamål inte gör det möjligt att använda vattnet för andra ändamål."Artikel 8 Kapitel V punkt 18 i bilaga 1 skall ersättas med följande:"18. Slaktkroppar av hovdjur, grisar äldre än fyra veckor och nötkreatur äldre än tre månader måste vara kluvna i två kroppsdelar längs ryggraden när de lämnas till besiktning. I fråga om sådana grisar och hovdjur skall även huvudet klyvas på längden. Om undersökningen gör det nödvändigt får besiktningsveterinären kräva att vilken slaktkropp som helst klyvs på längden."Artikel 9 1. I kapitel VII punkt 29 första strecksatsen i bilaga I skall ordet "ryggen" utgå.2. Kapitel VII punkt 30 i bilaga I skall ersättas med följande:"30. Levrar skall märkas med brännstämpel i enlighet med punkt 28.Huvuden, tungor, hjärtan och lungor skall märkas med färg- eller brännstämpel i enlighet med punkt 28.I fråga om nötkreatur yngre än tre månader, grisar, får och getter skall stämpling av tungor och hjärtan inte vara obligatorisk."3. Kapitel VII punkt 31 i bilaga I skall ersättas med följande:"31. Andra styckningsdelar än fett, underhudsfett, svansar, öron och fötter som i styckningsanläggningar kommer från korrekt märkta slaktkroppar måste, om de inte bär stämpel, märkas med färg- eller brännstämpel i enlighet med punkt 28 med styckningsanläggningens godkännandenummer i stället för slakteriets godkännandenummer.Stycken av solitt underhudsfett från vilka svålen har avlägsnats skall förpackas i buntar om fem delar som förseglas under officiell överinsyn och etiketteras i enlighet med punkt 32."4. Kapitel VII punkt 32 första stycket i bilaga I skall ersättas med följande:"32. När delar av slaktkroppar eller slaktbiprodukter från slaktkroppar förpackas skall en stämpel i enlighet med punkt 28 eller 31 sättas på en tydligt synlig etikett som fästs på förpackningen på ett sådant sätt att den måste brytas när förpackningen öppnas."Sista meningen i punkt 32 skall utgå.5. Kapitel VII punkt 33 i bilaga I skall ersättas med följande:"33. Endast metylviolett eller annat violett färgämne som tillåts för ändamålet enligt gemenskapsbestämmelser får användas för att märka kött med färgstämpel."Artikel 10 Kapitel VIII punkt 34 i bilaga I skall ersättas med följande:"34. Det hälsointyg vars original åtföljer köttet under transporten till mottagarlandet måste vara utfärdat av en officiell veterinär vid tidpunkten för lastningen. Hälsointyget måste till utformning och innehåll motsvara mallen i bilaga 2, vara skrivet på åtminstone mottagarlandets språk och innehålla de uppgifter som anges i mallen i bilaga 2."Artikel 11 Punkt IV a i bilaga 2 skall ersättas med följande:"a) - kött enligt beskrivningen ovan(2),- den etikett som anbringas på förpackningarna med kött enligt beskrivningen ovan(2)bär en stämpel med innebörden att köttet uteslutande kommer från djur som slaktats i godkända slakterier."Artikel 12 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa bestämmelserna i detta direktiv inom åtta månader efter dagen för anmälan och skall genast informera kommissionen om detta.Artikel 13 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 25 oktober 1966.På rådets vägnarB.W. BIESHEUVELOrdförande(1) EGT nr 130, 19.7.1966, s. 2466/66.(2) EGT nr 121, 29.7.1964, s. 2012/64.


title: Kommissionens direktiv 2011/81/EU av den 20 september 2011 om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG för att ta upp deltametrin som ett verksamt ämne i bilaga I till direktivet  Text av betydelse för EES

text:
               21.9.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 243/16

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2011/81/EU
   av den 20 september 2011
   om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG för att ta upp deltametrin som ett verksamt ämne i bilaga I till direktivet
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (1), särskilt artikel 16.2 andra stycket, och
   av följande skäl:

               (1)

               I kommissionens förordning (EG) nr 1451/2007 av den 4 december 2007 om andra fasen av det tioåriga arbetsprogram som avses i artikel 16.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (2) fastställs en förteckning över verksamma ämnen som ska utvärderas för att eventuellt tas upp i bilaga I, IA eller IB till direktiv 98/8/EG. I förteckningen ingår deltametrin.

               (2)

               I enlighet med förordning (EG) nr 1451/2007 har deltametrin utvärderats i överensstämmelse med artikel 11.2 i direktiv 98/8/EG för användning i produkttyp 18, insekticider, akaricider och bekämpningsmedel mot andra leddjur, som definieras i bilaga V till det direktivet.

               (3)

               Sverige utsågs till rapporterande medlemsstat och överlämnade den behöriga myndighetens rapport tillsammans med en rekommendation till kommissionen den 27 juni 2008, i enlighet med artikel 14.4 och 14.6 i förordning (EG) nr 1451/2007.

               (4)

               Den behöriga myndighetens rapport har granskats av medlemsstaterna och kommissionen. I enlighet med artikel 15.4 i förordning (EG) nr 1451/2007 infördes resultaten från granskningen i en granskningsrapport vid mötet i ständiga kommittén för biocidprodukter den 6 maj 2011.

               (5)

               Utvärderingarna visar att biocidprodukter som används som insekticider, akaricider och bekämpningsmedel mot andra leddjur och som innehåller deltametrin kan förväntas uppfylla kraven i artikel 5 i direktiv 98/8/EG. Deltametrin bör därför tas upp i bilaga I till det direktivet.

               (6)

               Vissa potentiella användningsområden har inte utvärderats på unionsnivå. Medlemsstaterna bör därför utvärdera de användningsområden eller exponeringsscenarier och de risker för befolkningsgrupper och delar av miljön som inte på ett representativt sätt ingår i riskbedömningen på unionsnivå. Medlemsstaterna bör också, när de godkänner produkter, se till att lämpliga åtgärder vidtas eller särskilda villkor införs för att begränsa identifierade risker till godtagbara nivåer.

               (7)

               Mot bakgrund av de risker som identifierats för akvatiska ekosystem när produkter används för barriärbehandling inomhus som leder till utsläpp i viss omfattning till ett avloppsvattenreningsverk är det lämpligt att kräva att produkter inte godkänns för användningar som leder till sådana utsläpp, om det inte lämnas in uppgifter som visar att produkten kommer att uppfylla kraven både i artikel 5 i direktiv 98/8/EG och i bilaga VI till samma direktiv, om nödvändigt genom tillämpning av lämpliga riskbegränsande åtgärder.

               (8)

               Bestämmelserna i detta direktiv bör börja tillämpas samtidigt i alla medlemsstater så att de biocidprodukter på unionsmarknaden som innehåller det verksamma ämnet deltametrin behandlas likvärdigt, och även för att generellt sett främja en väl fungerande marknad för biocidprodukter.

               (9)

               En rimlig tid bör förflyta innan ett verksamt ämne tas upp i bilaga I till direktiv 98/8/EG, så att medlemsstaterna och de berörda parterna kan förbereda sig för att uppfylla de nya kraven, och för att sökande som har utarbetat dokumentation till fullo ska kunna åtnjuta den tioåriga dataskyddsperiod som räknas från dagen för upptagandet i enlighet med artikel 12.1 c ii i direktiv 98/8/EG.

               (10)

               Efter upptagandet bör medlemsstaterna ges en rimlig tidsfrist för att genomföra artikel 16.3 i direktiv 98/8/EG.

               (11)

               Direktiv 98/8/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (12)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för biocidprodukter.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilaga I till direktiv 98/8/EG ska ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 30 september 2012 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 oktober 2013.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 20 september 2011.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EGT L 123, 24.4.1998, s. 1.

      (2)  EUT L 325, 11.12.2007, s. 3.

      BILAGA
      Följande post ska införas i bilaga I till direktiv 98/8/EG:

                     Nummer

                     Trivialnamn

                     IUPAC-namn
                     Identifikationsnummer

                     Det verksamma ämnets minsta renhetsgrad i den biocidprodukt som släpps ut på marknaden

                     Datum för upptagande

                     Sista dag för uppfyllande av artikel 16.3 (utom när det gäller produkter som innehåller mer än ett verksamt ämne, för vilka sista dag för uppfyllande av artikel 16.3 ska vara den dag som fastställs i det senaste av besluten om upptagande när det gäller de verksamma ämnena)

                     Upptagandeperioden löper ut

                     Produkttyp

                     Särskilda bestämmelser (1)

                     ”49

                     deltametrin

                     (S)-α-cyano-3-fenoxibensyl-(1R,3R)-3-(2,2-dibromvinyl)-2,2-dimetylcyklopropankarboxylat
                     CAS-nr: 52918-63-5
                     EG-nr: 258-256-6

                     985 g/kg

                     1 oktober 2013

                     30 september 2015

                     30 september 2023

                     18

                     När ansökan om godkännande av en produkt bedöms enligt artikel 5 och bilaga VI ska medlemsstaterna, om detta är relevant för den berörda produkten, utvärdera de användningsområden eller exponeringsscenarier och de risker för befolkningsgrupper och delar av miljön som inte på ett representativt sätt ingår i riskbedömningen på unionsnivå.
                     Produkter ska inte godkännas för behandlingar inomhus som leder till utsläpp till avloppsvattenreningsverk i sådan omfattning som enligt riskbedömningen på unionsnivå innebär oacceptabla risker, om det inte lämnas in uppgifter som visar att produkten kommer att uppfylla kraven både i artikel 5 och i bilaga VI, om nödvändigt genom tillämpning av lämpliga riskbegränsande åtgärder.”

         (1)  När det gäller genomförandet av de gemensamma principerna i bilaga VI återfinns granskningsrapporternas innehåll och slutsatser på kommissionens webbplats: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


Avis juridique important

|

31977L0092

Rådets direktiv 77/92/EEG av den 13 december 1976 om åtgärder för att underlätta det effektiva utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkringsmäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt om övergångsbestämmelser för sådan verksamhet

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 026 , 31/01/1977 s. 0014 - 0019 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 1 s. 0191  "Grekisk specialutgåva" Område 06 Volym 1 s. 0243  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 1 s. 0191  Spansk specialutgåva: Område 06 Volym 1 s. 0219  Portugisisk specialutgåva: Område 06 Volym 1 s. 0219

RÅDETS DIREKTIV av den 13 december 1976 om åtgärder för att underlätta det effektiva utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkringsmäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt om övergångsbestämmelser för sådan verksamhet (77/92/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 49, 57, 66 och 235 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), ochmed beaktande av följande:Enligt fördraget är all diskriminerande behandling på grundval av nationalitet, såvitt avser etablering och tillhandahållande av tjänster, förbjuden från utgången av övergångsperioden. Principen om sådan nationell behandling är framför allt tillämplig i fråga om rätten att ansluta sig till näringsorganisationer, när sådant medlemskap är en nödvändig förutsättning för den berörda personens yrkesverksamhet.Det är inte alla medlemsstater som ställer upp villkor för igångsättande och bedrivande av verksamhet som försäkringsagent och försäkringsmäklare. I vissa fall råder frihet att starta och driva sådan verksamhet men i andra fall gäller strikta bestämmelser som gör tillträdet till sådant yrke beroende av formellt bevis om kvalifikationer.Med hänsyn till skillnaderna mellan medlemsstaterna, vad beträffar omfattningen av försäkringsagenters och försäkringsmäklares verksamhet, bör de verksamheter som detta direktiv skall tillämpas på definieras så klart som möjligt.Dessutom föreskrivs i artikel 57 i fördraget att det, för att underlätta för personer att starta och driva självständig förvärvsverksamhet, skall utfärdas direktiv för ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis och för samordning av bestämmelser i medlemsstaternas lagar och andra författningar.Det är önskvärt att - i avsaknad av ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis eller omedelbar samordning - underlätta ett effektivt utnyttjande av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster för ifrågavarande verksamheter, särskilt genom införandet av övergångsbestämmelser av det slag som förutskickats i Allmänna handlingsprogrammet (3), till undvikande av olägenheter för medborgare i de medlemsstater i vilka några villkor inte uppställs för att starta sådan verksamhet.För att hindra att sådana svårigheter uppstår bör övergångsåtgärderna syfta till att en utländsk medborgare, som vill starta och driva ifrågavarande verksamhet i en värdmedlemsstat där det finns bestämmelser för igångsättandet av sådan verksamhet, skall, i andra fall än då det ställs krav på utbildning, anses ha tillräckliga kvalifikationer när han i den medlemsstat där han tidigare uppehållit sig har bedrivit verksamheten under en rimlig tidsperiod som inte ligger alltför långt tillbaka, och att det på så sätt skapas garantier för att personen i fråga har yrkeskunskaper som är likvärdiga dem som krävs av värdmedlemsstatens egna medborgare.Med hänsyn till förhållandena i Nederländerna, där försäkringsmäklarna är uppdelade i flera kategorier efter yrkeskunskaper, bör det inrättas ett likvärdigt system för andra medlemsstaters medborgare som önskar starta verksamhet i någon av dessa kategorier. Det mest ändamålsenliga och objektiva kriteriet för detta är antalet anställda som denne person har eller har haft.Om agentverksamheten innefattar en stående fullmakt från ett eller flera försäkringsföretag för agenten att i företagets namn åta sig för detta bindande förpliktelser rörande vissa eller alla transaktioner inom det normala affärsområdet för företaget i fråga, bör den berörda personen ha möjlighet att starta mäklarverksamhet i värdmedlemsstaten.Ändamålet med detta direktiv kommer att ha uppnåtts i och med att samordning genomförs av villkoren för att starta och driva berörda verksamheter och av ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.I den mån det i medlemsstaterna som villkor för igångsättande och bedrivande av sådan verksamhet som omfattas av detta direktiv också ställs krav på löntagares yrkeskunskaper och färdighet, skall detta direktiv gälla även denna kategori av personer, för att undanröja ett hinder för arbetstagares fria rörlighet och därigenom komplettera de åtgärder som beslutats genom rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (4), i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 312/76 (5).Av samma skäl bör vad som föreskrivs i fråga om skötsamhetsbevis och konkursfrihetsbevis gälla även för löntagare.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Medlemsstaterna skall besluta om de åtgärder som anges i detta direktiv med avseende på etablering eller tillhandahållande av tjänster inom deras territorier av fysiska personer eller företag som omfattas av avdelning I i Allmänna handlingsprogrammet (nedan kallade förmånsberättigade) och som önskar bedriva sådan självständig verksamhet som avses i artikel 2.2. Detta direktiv skall också tillämpas på de medborgare i medlemsstaterna som, i enlighet med förordningen (EEG) nr 1612/68, önskar att som löntagare bedriva verksamhet enligt artikel 2.Artikel 2 1. Detta direktiv skall gälla följande verksamheter som ingår i ISIC-grupp 630 i bilaga 3 till Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar beträffande rätten till etablering:a) Yrkesmässig verksamhet utövad av personer som, med avseende på försäkring eller återförsäkring av risker, och med full frihet att välja företag, uppträder som förmedlare mellan personer som söker sådan försäkring och försäkringsföretag eller återförsäkringsföretag, utför förberedande arbete inför ingående av sådana försäkringsavtal och, då så är lämpligt, bistår vid administrering och fullgörande av avtalen, särskilt vid försäkringsfall.b) Yrkesmässig verksamhet utövad av personer som genom ett eller flera avtal fått i uppdrag att, eller som bemyndigats att, i ett eller flera försäkringsföretags namn och för deras räkning, eller endast för deras räkning, framlägga och ge förslag till försäkringsavtal, utföra arbete inför eller vid slutande av försäkringsavtal, eller bistå vid administrering och fullgörande av sådant avtal, särskilt vid försäkringsfall.c) Verksamhet utövad av andra personer än de som avses i a och b men som uppträder för sådana personers räkning vid bland annat förberedande arbete, framläggande av försäkringsavtal eller inkassering av premier, förutsatt att något försäkringsåtagande gentemot eller för allmänheten inte ingår som en del i denna verksamhet.2. Detta direktiv skall särskilt gälla verksamhet som i medlemsstaterna anges med följande vedertagna beteckningar:a) Verksamhet som avses i punkt 1 a:- I Belgien- Courtier d'assuranceVerzekeringsmakelaar- Courtier de réassuranceHerverzekeringsmakelaar.- I Danmark- Juridiske og fysiske personer, som driver selvstændig virksomhed som formidler ved afsætning af forsikringskontrakter.- I Tyskland- Versicherungsmakler- Rückversicherungsmakler.- I Frankrike- Courtier d'assurance- Courtier d'assurance maritime- Courtier de réassurance.- I Irland- Insurance broker- Reinsurance broker.- I Italien- Mediatore di assicurazioni- Mediatore di riassicurazioni.- I Nederländerna- Makelaar- Assurantiebezorger- Erkend assurantieagent- Verzekeringsagent.- I Storbritannien- Insurance Broker.b) Verksamhet som avses i punkt 1 b:- I Belgien- Agent d'assuranceVerzekeringsagent.- I Danmark- Forsikringsagent.- I Tyskland- Versicherungsvertreter.- I Frankrike- Agent général d'assurance.- I Irland- Agent.- I Italien- Agente di assicurazioni.- I Luxemburg- Agent principal d'assurance- Agent d'assurance.- I Nederländerna- Gevolmachtigd agent- Verzekeringsagent.- I Storbritannien- Agent.c) Verksamhet som avses i punkt 1 c:- I Belgien- Sous-agent- Sub-agent.- I Danmark- Underagent.- I Tyskland- Gelegenheitsvermittler- Inkassant.- I Frankrike- Mandataire- Intermédiaire- Sous-agent.- I Irland- Sub-agent.- I Italien- Subagente.- I Luxemburg- Sous-agent.- I Nederländerna- Sub-agent.- I Storbritannien- Sub-agent.Artikel 3 Medlemsstater, i vilka det krävs vissa kvalifikationer för rätten att starta och bedriva sådan verksamhet som avses i artikel 2, skall tillse att varje förmånsberättigad som ansöker om det får information om de bestämmelser som reglerar det yrke han avser att utöva, innan han etablerar sig eller innan han börjar bedriva någon tillfällig verksamhet.Artikel 4 Om det i en medlemsstat krävs allmän, affärs- eller yrkesrelaterad kunskap och färdighet som villkor för rätten att starta eller driva en verksamhet som avses i artikel 2.1 a och 2.1 b, skall den medlemsstaten som tillräckligt bevis för sådan kunskap och färdighet godta det faktum att en av verksamheterna i fråga har bedrivits i en annan medlemsstat under någon av följande perioder:a) Fyra på varandra följande år i oberoende eller företagsledande ställning.b) Två på varandra följande år i oberoende eller företagsledande ställning, om den förmånsberättigade visar att han under åtminstone tre år har arbetat för en eller flera försäkringsagenter eller försäkringsmäklare eller för ett eller flera försäkringsföretag.c) Ett år i oberoende eller företagsledande ställning, om den förmånsberättigade visar att han för ifrågavarande verksamhet har fått tidigare utbildning, som bestyrks av ett av staten godtaget intyg eller som av en behörig näringsorganisation anses fullt ut motsvara vad som krävs.Artikel 5 1. Om en medlemsstat ställer upp strängare krav för rätten att starta och driva en verksamhet som avses i artikel 2.1 a än för verksamhet enligt artikel 2.1 b, får staten, såvitt avser igångsättandet och driften av den förstnämnda verksamheten, kräva att den person det gäller har bedrivit verksamhet av sådant slag som avses i artikel 2.1 a i en annan medlemsstat under någon av följande perioder:a) Fyra på varandra följande år i oberoende eller företagsledande ställning.b) Två på varandra följande år i oberoende eller företagsledande ställning, om den förmånsberättigade visar att han under åtminstone tre år har arbetat för en eller flera försäkringsagenter eller försäkringsmäklare eller för ett eller flera försäkringsföretag.c) Ett år i oberoende eller företagsledande ställning, om den förmånsberättigade visar att han för ifrågavarande verksamhet har fått tidigare utbildning, som bestyrks av ett av staten godtaget intyg eller som av en behörig näringsorganisation anses fullt ut motsvara vad som krävs.En verksamhet som en förmånsberättigad bedriver enligt artikel 2.1 b skall betraktas som likvärdig den som avses i artikel 2.1 a, om den innefattar en stående fullmakt från ett eller flera försäkringsföretag att, rörande vissa eller alla transaktioner inom det normala affärsområdet för det berörda försäkringsföretaget, i dess namn ingå för företaget bindande förpliktelser.2. I Nederländerna skall emellertid igångsättandet och driften av sådan verksamhet som avses i artikel 2.1 a dessutom vara beroende av att följande villkor är uppfyllda:- Om den förmånsberättigade önskar arbeta som "makelaar", måste han ha bedrivit berörda verksamheter i en rörelse där han har haft ledningen över minst tio anställda.- Om den förmånsberättigade önskar arbeta som "assurantiebezorger", måste han ha bedrivit berörda verksamheter i en rörelse där han har haft ledningen över minst fem anställda.- Om den förmånsberättigade önskar arbeta som "erkend assurantieagent", måste han ha bedrivit berörda verksamheter i en rörelse där han har haft ledningen över minst två anställda.Artikel 6 1. Om det i en medlemsstat som villkor för rätten att starta eller driva sådan verksamhet som avses i artikel 2.1 c krävs allmän eller affärs- eller yrkesrelaterad kunskap och färdighet, skall den medlemsstaten som tillräckligt bevis för sådan kunskap och färdighet godta det faktum att den berörda verksamheten har bedrivits i en annan medlemsstat under någon av följande perioder:a) Två på varandra följande år antingen i oberoende ställning eller som verksam för en eller flera försäkringsagenter eller försäkringsmäklare eller för ett eller flera försäkringsföretag.b) Ett år under de förutsättningar som har angetts under a, om den förmånsberättigade visar att han för ifrågavarande verksamhet har fått tidigare utbildning, som bestyrks av ett av staten godtaget intyg eller som av en behörig näringsorganisation anses fullt ut motsvara vad som krävs.2. De krav som angetts i punkt 1 skall anses uppfyllda av den som under minst ett år bedrivit en av de verksamheter som anges i artikel 2.1 a eller 2.1 b och som genomgått relevant utbildning.Artikel 7 I de fall som avses i artiklarna 4, 5 och 6 får driften av den ifrågavarande verksamheten inte ha upphört tidigare än tio år före den dag då den ansökan som avses i artikel 9.1 gjordes. Om emellertid en kortare tid har föreskrivits i en medlemsstat för dess egna medborgare, skall den perioden också gälla för förmånsberättigade.Artikel 8 1. En person skall anses ha bedrivit verksamhet i företagsledande ställning, i den mening som avses i artikel 4 och artikel 5.1, om han har bedrivit den åsyftade verksamhetena) som ledare för ett företag eller föreståndare för en företagsfilial, ellerb) som ställföreträdare för ledaren för ett företag eller som dennes befullmäktigade företrädare, om befattningen inneburit ansvar som är likvärdigt med företagsledarens.2. En person skall också anses ha bedrivit verksamhet i företagsledande ställning, i den mening som avses i artikel 4, om hans åligganden i ett försäkringsföretag har omfattat att leda försäkringsagenter eller övervaka deras arbete.3. Det arbete som avses i artikel 4 b och artikel 5.1 b skall ha varit förenat med ansvar för anskaffning, administrering och fullgörande av försäkringsavtal.Artikel 9 1. Bevis om att vad som föreskrivs i artiklarna 4, 5, 6 och 7 har uppfyllts skall företes i form av ett intyg, som är utfärdat av den behöriga myndigheten eller organisationen i den medlemsstat där personen i fråga är hemmahörande eller senast har uppehållit sig, och som av denne skall ges in till stöd för hans ansökan om att få bedriva någon av de berörda verksamheterna i värdmedlemsstaten.2. Medlemsstaterna skall inom den i artikel 13 föreskrivna tiden utse de myndigheter och organisationer som skall ha behörighet att utfärda sådant intyg som avses i punkt 1 och genast underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om detta.3. Medlemsstaterna skall inom den i artikel 13 föreskrivna tiden även underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om till vilka myndigheter och organisationer en ansökan om att i en värdmedlemsstat få bedriva sådan verksamhet som avses i artikel 2, och handlingar till stöd för ansökningen, skall ges in.Artikel 10 1. Om en värdmedlemsstat av sina egna medborgare, som villkor för att de skall få starta någon av de verksamheter som avses i artikel 2, kräver skötsamhetsbevis och/eller bevis om att de inte varit försatta i konkurs, skall medlemsstaten, när det gäller medborgare i andra medlemsstater, som tillräckligt bevis godta ett utdrag ur "kriminalregistret" eller, i avsaknad därav, motsvarande handlingar utfärdade av en behörig rättslig eller administrativ myndighet i den medlemsstat där personen i fråga är hemmahörande eller senast har uppehållit sig, som visar att kraven är tillgodosedda.2. Om den medlemsstat där personen i fråga är hemmahörande eller senast har uppehållit sig inte utfärdar sådana handlingar som avses i punkt 1, får dessa ersättas av en förklaring under ed - eller, i stater där inga bestämmelser om edgång finns, av en försäkran - av vederbörande inför en behörig rättslig eller administrativ myndighet eller, i förekommande fall, inför en notarie i den medlemsstat där vederbörande är hemmahörande eller senast har uppehållit sig, varpå myndigheten eller notarien utfärdar ett intyg om edgång eller avgiven försäkran. Försäkran om att personen inte tidigare varit försatt i konkurs får också göras inför en behörig näringsorganisation i samma land.3. Handlingar som utfärdats i enlighet med punkterna 1 och 2 får vid ingivandet inte vara äldre än tre månader.4. Medlemsstaterna skall inom den i artikel 13 föreskrivna tiden utse de myndigheter och organisationer som skall ha behörighet att utfärda sådana handlingar som avses i punkterna 1 och 2 i denna artikel och genast underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om detta.Medlemsstaterna skall inom den i artikel 13 föreskrivna tiden även underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om till vilka myndigheter och organisationer de handlingar som avses i denna artikel skall ges in till stöd för ansökan om att i värdmedlemsstaten få bedriva sådan verksamhet som avses i artikel 2.5. Om det i värdmedlemsstaten krävs bevis om ekonomisk ställning, skall den staten betrakta ett bevis, utfärdat av en bank i den medlemsstat där personen i fråga är hemmahörande eller senast har uppehållit sig, som likvärdigt med ett bevis utfärdat inom dess eget territorium.Artikel 11 Om en värdmedlemsstat av sina egna medborgare, som villkor för att de skall få starta eller driva någon verksamhet som avses i artikel 2, kräver att de avlägger ed eller försäkran och denna form av ed eller försäkran inte kan användas av andra medlemsstaters medborgare, skall värdmedlemsstaten tillse att en lämplig och likvärdig form av ed eller försäkran erbjuds den berörda personen.Artikel 12 Detta direktiv skall gälla tills bestämmelser om samordning av nationella regler angående rätten att starta och driva verksamheterna i fråga träder i kraft.Artikel 13 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom 18 månader efter dagen för dess anmälan och skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 14 Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 15 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 13 december 1976.På rådets vägnarM. van der STOELOrdförande(1) EGT nr C 78, 2.8.1971, s. 13.(2) EGT nr C 113, 9.11.1971, s. 6.(3) EGT nr 2, 15.1.1962, s. 32/62 och 36/62.(4) EGT nr L 257, 19.10.1968, s. 2.(5) EGT nr L 39, 14.2.1976, s. 2.


title: Kommissionens direktiv 2012/39/EU av den 26 november 2012 om ändring av direktiv 2006/17/EG vad gäller vissa tekniska krav för kontroll av mänskliga vävnader och celler  Text av betydelse för EES

text:
               27.11.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 327/24

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2012/39/EU
   av den 26 november 2012
   om ändring av direktiv 2006/17/EG vad gäller vissa tekniska krav för kontroll av mänskliga vävnader och celler
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/23/EG av den 31 mars 2004 om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbetning, konservering, förvaring och distribution av mänskliga vävnader och celler (1), särskilt artikel 28 e, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt kommissionens direktiv 2006/17/EG av den 8 februari 2006 om genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/23/EG när det gäller vissa tekniska krav för donation, tillvaratagande och kontroll av mänskliga vävnader och celler (2) krävs att testning med avseende på antikroppar mot HTLV I ska göras på givare som lever i eller kommer från högriskområden, dvs. områden med hög incidens, eller vars sexualpartner eller föräldrar kommer från dessa områden. Denna testning är obligatorisk både för givare av könsceller, i enlighet med bilaga III till direktiv 2006/17/EG, och för andra givare, i enlighet med bilaga II till det direktivet.

               (2)

               Nya vetenskapliga rön från Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) och praktiska erfarenheter har visat att det i dagens kunskapsläge är mycket svårt att fastställa vad som är ett område med hög incidens av HTLV I. Kraven på testning genomförs därför inte på ett enhetligt sätt.

               (3)

                  Incidens anger antalet nya fall av en sjukdom eller ett tillstånd, medan prevalens anger andelen av en befolkning som har en viss sjukdom vid en viss tidpunkt. I praktiken är uppgifter om prevalens mer tillgängliga än uppgifter om incidens. Prevalensen är dessutom ett mer relevant mått än incidens för att bedöma vilken effekt en kronisk sjukdom har i ett samhälle och för att bedöma de efterföljande behoven. Hänvisningar till hög incidens bör därför ersättas med hänvisningar till hög prevalens för att säkerställa ett mer konsekvent genomförande av kraven på testning med avseende på HTLV I i de olika medlemsstaterna.

               (4)

               Enligt punkt 4.2 i bilaga III till direktiv 2006/17/EG krävs att blodprover ska tas i samband med varje donation av könsceller, både vid partnerdonation (inte för direkt användning) och vid donation från annan person än partnern.

               (5)

               När det gäller partnerdonation av könsceller har nya vetenskapliga rön visat att krav på testning vid bestämda tidsintervall upp till högst 24 månader inte skulle minska de berörda cellernas säkerhetsnivå så länge lämpliga säkerhets- och kvalitetssystem enligt artikel 16 i direktiv 2004/23/EG tillämpas vid de vävnadsinrättningar som utför assisterad reproduktionsteknik. Under dessa tidsintervall får man utnyttja resultaten från tidigare test som utförts på samma donator.

               (6)

               Testning i samband med varje donation förbättrar inte säkerheten hos de reproduktiva celler som doneras mellan partnerna och praktiska erfarenheter visar att detta krav är kostsamt och besvärligt för både patienter och hälso- och sjukvårdssystem. För att uppnå säkerhetsmålen på ett mer proportionerligt sätt bör medlemsstaterna därför kunna kräva testning vid bestämda tidsintervall som de själva kan fastställa, dock högst på 24 månader, i stället för i samband med varje donation.

               (7)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats genom artikel 29 i direktiv 2004/23/EG.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilagorna II och III till direktiv 2006/17/EG ska ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 17 juni 2014 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 26 november 2012.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EUT L 102, 7.4.2004, s. 48.

      (2)  EUT L 38, 9.2.2006, s. 40.

      BILAGA
      Bilagorna II och III till direktiv 2006/17/EG ska ändras på följande sätt:

                  1.

                  Punkt 1.2 i bilaga II ska ersättas med följande:

                              ”1.2

                              Testning med avseende på antikroppar mot HTLV I ska göras på givare som lever i eller kommer från högprevalensområden eller vars sexualpartner eller föräldrar kommer från dessa områden.”

                  2.

                  Bilaga III ska ändras på följande sätt:

                              a)

                              Punkt 2.4 ska ersättas med följande:

                                          ”2.4

                                          Testning med avseende på antikroppar mot HTLV I ska göras på givare som lever i eller kommer från högprevalensområden eller vars sexualpartner eller föräldrar kommer från dessa områden.”

                              b)

                              Punkt 3.3 ska ersättas med följande:

                                          ”3.3

                                          Testning med avseende på antikroppar mot HTLV I ska göras på givare som lever i eller kommer från högprevalensområden eller vars sexualpartner eller föräldrar kommer från dessa områden.”

                              c)

                              Punkt 4.2 ska ersättas med följande:

                                          ”4.2

                                          Vid donation från annan person än partnern ska blodprover tas i samband med varje donation.
                                          Vid donation från partnern (inte för direkt användning) ska blodprover tas inom tre månader före den första donationen. Vid ytterligare partnerdonationer från samma givare ska ytterligare blodprover tas i enlighet med nationell lagstiftning, men högst 24 månader efter den föregående provtagningen.”


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/114/EG av den 16 september 2009 om ändring av rådets direktiv 87/372/EEG om vilka frekvensband som skall reserveras för det samordnade införandet av allmänt tillgänglig, alleuropeisk, cellulär, digital, landbaserad mobilkommunikation inom gemenskapen (Text av betydelse för EES)

text:
               20.10.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 274/25

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/114/EG
   av den 16 september 2009
   om ändring av rådets direktiv 87/372/EEG om vilka frekvensband som skall reserveras för det samordnade införandet av allmänt tillgänglig, alleuropeisk, cellulär, digital, landbaserad mobilkommunikation inom gemenskapen
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 87/372/EEG (3), kompletterat med rådets rekommendation av den 25 juni 1987 om det samordnade införandet av allmänt tillgänglig, alleuropeisk, cellulär, digital, landbaserad mobilkommunikation inom gemenskapen (4) och med rådets resolution av den 14 december 1990 om slutfasen i det samordnade införandet av alleuropeisk, landbaserad, allmänt tillgänglig och digital, cellulär mobilkommunikation i gemenskapen (GSM) (5), erkände behovet av att fullt ut använda de resurser som moderna telekommunikationsnätverk erbjuder, särskilt mobil radio, för gemenskapens ekonomiska utveckling. Den unika möjlighet som erbjöds av överflyttningen till den andra generationens cellulära, digitala mobilkommunikationssystem för att upprätta verkligt alleuropeiska mobila kommunikationer har även erkänts.

               (2)

               Frekvensbanden 890–915 MHz och 935–960 MHz reserverades för den allmänt tillgängliga alleuropeiska cellulära och digitala mobilkommunikationstjänst som skulle tillhandahållas i varje medlemsstat och uppfylla den gemensamma specifikationen, känd som GSM. Senare blev det så kallade utökningsbandet (880–890 MHz och 925-935 MHz) tillgängligt för GSM-användning, och tillsammans kallas dessa frekvensband för 900 MHz-bandet.

               (3)

               Sedan 1987 har nya digitala radiotekniker, som kan tillhandahålla innovativa alleuropeiska bredbandstjänster utvecklats, vilka kan samexistera med GSM på 900 MHz-bandet om bestämmelserna blir mer tekniskt neutrala än tidigare. 900 MHz-bandet har goda spridningsegenskaper, täcker större avstånd än högre frekvensband, och medger att moderna röst-, data- och multimedietjänster kan utbyggas till mindre tätbefolkade områden och landsbygdsområden.

               (4)

               För att bidra till målen med den inre marknaden och med dem i kommissionens meddelande av den 1 juni 2005 med titeln ”i2010-initiativet – Det europeiska informationssamhället för tillväxt och sysselsättning”, samtidigt som tillgängligheten till GSM bibehålls för användare i hela Europa, och för att skapa största möjliga konkurrens genom att erbjuda användarna ett brett urval av tjänster och teknik, bör 900 MHz-bandet vara tillgängligt för andra typer av teknik, för tillhandahållande av fler kompatibla och avancerade alleuropeiska tjänster, som kan samexistera med GSM.

               (5)

               Den framtida användningen av 900 MHz-bandet och särskilt frågan om hur länge GSM kommer att fortsätta vara referenstekniken för teknisk samexistens i detta band är en strategiskt viktig fråga för den inre marknaden. Den bör behandlas tillsammans med andra frågor i samband med gemenskapens politik för tillträde till trådlösa elektroniska kommunikationstjänster i de framtida programmen för radiospektrumpolitiken, som ska antas i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (6). Inom dessa program kommer de politiska riktlinjerna och målsättningarna för den strategiska planeringen av radiospektrumanvändning att fastställas i nära samarbete med den genom kommissionens beslut 2002/622/EG (7) upprättade gruppen för radiospektrumpolitik.

               (6)

               Liberaliseringen av användningen av 900 MHz-bandet skulle kunna medföra snedvridning av konkurrensen. Särskilt när vissa mobiloperatörer inte har tilldelats spektrum i 900 MHz-bandet, kan dessa missgynnas vad gäller kostnader och effektivitet i jämförelse med operatörer som kommer att kunna tillhandahålla 3G-tjänster via det bandet. Enligt regelverket för elektronisk kommunikation, och särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) (8), kan medlemsstater ändra och/eller granska rättigheter att använda spektrum och har därför verktyg att, när så krävs, hantera sådana möjliga störningar.

               (7)

               Medlemsstaterna bör införliva direktiv 87/372/EG i dess ändrade lydelse inom sex månader från och med att detta direktiv har trätt i kraft. Införlivandet medför i sig inga krav på medlemsstaterna att ändra redan gällande nyttjanderätter eller att inleda auktorisationsförfaranden, men medlemsstaterna är skyldiga att efterleva bestämmelserna i direktiv 2002/20/EG så snart som 900 MHz-bandet har gjorts tillgängligt i enlighet med detta direktiv. I samband med detta bör de särskilt undersöka huruvida införandet av detta direktiv kan snedvrida konkurrensen på de berörda mobilmarknaderna. Om de konstaterar att så är fallet bör de överväga huruvida det är objektivt motiverat och rimligt att ändra användningsrättigheterna för de operatörer som beviljades rätt att använda 900 MHz-frekvenserna, och om rimligt, att granska dessa nyttjanderätter och omfördela sådana rätter för att motverka sådan snedvridning. Alla beslut om att vidta sådana åtgärder bör föregås av ett offentligt samråd.

               (8)

               Varje del av spektrum som görs tillgänglig i enlighet med detta direktiv bör allokeras på ett insynsvänligt sätt och utan att konkurrensen på de berörda marknaderna snedvrids.

               (9)

               För att andra system ska kunna samexistera med GSM-system på samma frekvensband, bör skadliga störningar förhindras genom tillämpning av tekniska villkor för användningen vilka är tillämpliga på andra tekniker än GSM som använder 900 MHz-bandet.

               (10)

               Europaparlamentets och rådets beslut nr 676/2002/EG av den 7 mars 2002 om ett regelverk för radiospektrumpolitiken i Europeiska gemenskapen (radiospektrumbeslut) (9) ger kommissionen rätt att anta tekniska genomförandebestämmelser för att säkerställa harmoniserade villkor för tillgång till och effektiv användning av radiospektrum.

               (11)

               I enlighet med kommissionens begäran har Europeiska post- och telesammanslutningen (Cept) tagit fram tekniska rapporter som visar att UMTS-system (Universal Mobile Telecommunications system) skulle kunna samexistera med GSM-system i 900 MHz-bandet. 900 MHz-bandet bör därför öppnas för såväl UMTS, vilket är ett system som kan samexistera med GSM, som andra system, så snart det kan visas att de kan samexistera med GSM-system i enlighet med förfarandet i radiospektrumbeslutet för antagande av harmoniserad tillgång till och effektiv användning av radiospektrum. Om en medlemsstat beslutar att tilldela nyttjanderätter till system som använder specifikationen UMTS 900 kommer tillämpningen av radiospektrumbeslutet och bestämmelserna i direktiv 2002/21/EG att garantera att dessa system skyddas från skadlig störning från andra system i drift.

               (12)

               Lämpligt skydd bör säkerställas mellan användare av de band som omfattas av detta direktiv och för befintliga användare på angränsande band. Vidare bör kommande flygkommunikationssystem över 960 MHz som hjälper till att uppfylla gemenskapens politiska mål inom detta område beaktas. Cept har tagit fram tekniska råd för detta.

               (13)

               Flexibiliteten i spektrumhantering och tillträdet till spektrum bör ökas för att bidra till uppnåendet av målen för den inre marknaden för elektronisk kommunikation. Därför bör 900 MHz-bandet öppnas för andra system för tillhandahållande av andra alleuropeiska tjänster så snart som det kan visas att dessa system kan samexistera med GSM-system.

               (14)

               För att ny digital teknik ska kunna användas i 900 MHz-bandet vid sidan om GSM-system bör direktiv 87/372/EEG ändras och detta bands exklusiva reservation för GSM bör tas bort.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Ändringar av direktiv 87/372/EEG
   Direktiv 87/372/EEG ska ändras på följande sätt:

               1.

               Artikel 1 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 1
               1.   Medlemsstaterna ska göra 880–915 MHz- och 925–960 MHz-frekvensbanden (900 MHz-bandet) tillgängliga för såväl GSM- och UMTS-system som för andra markbundna system som kan tillhandahålla elektroniska kommunikationstjänster som kan samexistera med GSM-system, i enlighet med de tekniska genomförandeåtgärder som antagits enligt Europaparlamentets och rådets beslut nr 676/2002/EG av den 7 mars 2002 om ett regelverk för radiospektrumpolitiken i Europeiska gemenskapen (radiospektrumbeslut) (10).
               2.   Medlemsstaterna ska, när de genomför detta direktiv, undersöka huruvida de befintliga tilldelningarna av 900 MHz-bandet till konkurrerande mobiloperatörer på deras territorium kan förmodas snedvrida konkurrensen på de berörda mobilmarknaderna och när så är motiverat och proportionerligt ska sådana snedvridningar hanteras i enlighet med artikel 14 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) (11).

               2.

               Artikel 2 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 2
               I detta direktiv avses med

                           a)

                              GSM-system: ett elektroniskt kommunikationsnät som uppfyller GSM-standarder, såsom de offentliggjorts av Etsi, särskilt EN 301502 och EN 301511.

                           b)

                              UMTS-system: ett elektroniskt kommunikationsnät som uppfyller UMTS-standarder, såsom de offentliggjorts av Etsi, särskilt EN 301 908–1, EN 301 908–2, EN 301 908–3 och EN 301 908–11.”

               3.

               Artikel 3 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 3
               1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 9 maj 2010. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser tillsammans med en jämförelsetabell över dessa bestämmelser och detta direktiv.
               När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
               2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.”

               4.

               Artikel 4 ska utgå.

         Artikel 2
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 3
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 16 september 2009.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BUZEK

            Ordförande

            På rådets vägnar

         C. MALMSTRÖM

            Ordförande

      (1)  Yttrande av den 25 feburari 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 6 maj 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 27 juli 2009.

      (3)  EGT L 196, 17.7.1987, s. 85.

      (4)  EGT L 196, 17.7.1987, s. 81.

      (5)  EGT C 329, 31.12.1990, s. 25.

      (6)  EUT L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (7)  EUT L 198, 27.7.2002, s. 49.

      (8)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 21.

      (9)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 1.

      (10)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 1.

      (11)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 21.”