Avis juridique important

|

32001L0009

Kommissionens direktiv 2001/9/EG av den 12 februari 2001 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 96/96/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 048 , 17/02/2001 s. 0018 - 0019

Kommissionens direktiv 2001/9/EGav den 12 februari 2001om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 96/96/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 96/96/EG av den 20 december 1996 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet(1), ändrat genom kommissionens direktiv 1999/52/EG(2), särskilt artikel 8 i detta, ochav följande skäl:(1) Fordons- och oljeprogrammen inrättades 1992 för att tjäna som analytisk grund för fastställandet av normer för fordonsutsläpp och bränslekvalitet för 2000 och framåt i syfte att uppnå luftkvalitetsmål med särskild inriktning på att minska vägtransportutsläppen, och i dessa program fastslogs att underhållsnivån för motorfordon var avgörande för trafikens inverkan på luftkvaliteten.(2) I direktiv 96/96/EG fastslås att prover skall utföras i samband med den regelbundna trafiksäkerhetsprovningen för att kontrollera att avgasutsläppen från bensin- och dieseldrivna fordon hålls på rimliga nivåer.(3) Kolmonoxidhalten i avgaserna från bensindrivna fordon utrustade med vissa efterbehandlingssystem för avgaser (Euro 1-normen) måste mätas både vid lågt och högt varvtal.(4) Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/69/EG av den 13 oktober 1998 om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av rådets direktiv 70/220/EEG(3) skall bensindrivna bilar och lätta lastbilar, från 2000, vara utrustade med fordonsburna övervakningssystem (OBD-system, i det direktivet kallade system för omborddiagnos) för övervakning av fordonets system för kontroll av utsläpp. OBD-system kommer också att krävas för nya dieseldrivna fordon från 2003.(5) Utvecklingen av OBD-system som klarar kontroll och registrering av fel på bilen under gång bör i framtiden minska skillnaderna mellan provsituation och verklig körsituation.(6) Genom detta direktiv upphävs kravet på prov av bensindrivna fordon vid lågt tomgångsvarvtal, vilket gör provet mindre komplicerat men samtidigt mer noggrant genom kontrollen av hur fordonets OBD-system fungerar.(7) De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från den kommitté för anpassning till den tekniska utvecklingen av direktivet om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet som inrättats genom artikel 8 i direktiv 96/96/EG.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Direktiv 96/96/EG ändras enligt bilagan till detta direktiv.Artikel 2Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar, förordningar och administrativa bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast ett år efter direktivets ikraftträdande. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 3Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 4Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 12 februari 2001.På kommissionens vägnarLoyola De PalacioVice ordförande(1) EGT L 46, 17.2.1997, s. 1.(2) EGT L 142, 5.6.1999, s. 26.(3) EGT L 350, 28.12.1998, s. 1.BILAGAPunkt 8.2.1 b 4 i bilaga II till direktiv 96/96/EG skall ersättas med följande: "4. Utsläpp från avgasröret - gränsvärdena) Mätning vid tomgångskörning:Högsta tillåtna CO-halt är den som anges av tillverkaren. Om ett sådant värde inte finns att tillgå får CO-halten inte överstiga 0,5 volymprocent.b) Mätning vid högt tomgångsvarvtal, motorhastighet (tomgång) minst 2000 varv/min:Högsta tillåtna CO-halt är den som anges av tillverkaren vid högt tomgångsvarvtal. Om ett sådant värde inte finns att tillgå får CO-halten inte överstiga 0,3 volymprocent.Luft/bränsle-förhållandet Lambda skall vara = 1 +- 3 % eller enligt tillverkarens specifikationer.c) I stället för att genom proverna under punkt a kontrollera om utsläppssystemet fungerar på motorfordon som är utrustade med fordonsburna övervakningssystem i enlighet med direktiv 98/69/EG (i det direktivet kallade system för omborddiagnos) får medlemsstaterna göra detta genom att på lämpligt sätt läsa av OBD-anordningen och samtidigt kontrollera att OBD-systemet fungerar."


Avis juridique important

|

32003L0027

Kommissionens direktiv 2003/27/EG av den 3 april 2003 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 96/96/EG när det gäller provning av avgasutsläpp från motorfordon (Text av betydelse för EES)

Europeiska unionens officiella tidning nr L 090 , 08/04/2003 s. 0041 - 0044

Kommissionens direktiv 2003/27/EGav den 3 april 2003om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 96/96/EG när det gäller provning av avgasutsläpp från motorfordon(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 96/96/EG av den 20 december 1996 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/11/EG(2), särskilt artikel 7 i detta, ochav följande skäl:(1) Fordons- och oljeprogrammen, som inrättades 1992 för att tjäna som analytisk grund för fastställandet av normer för fordonsutsläpp och bränslekvalitet för år 2000 och framåt i syfte att uppnå luftkvalitetsmål med särskild inriktning på minskning av vägtransportutsläppen, fastslås att underhållsnivån för motorfordon är avgörande för trafikens inverkan på luftkvaliteten.(2) I direktiv 96/96/EG fastslås att prover skall utföras i samband med den regelbundna trafiksäkerhetsprovningen för att kontrollera att avgasutsläppen från bensin- och dieseldrivna fordon hålls på rimliga nivåer.(3) Kommissionen har inrättat en arbetsgrupp bestående dels av experter från International Motor Vehicle Inspection Committee (CITA), dels från andra relevanta organisationer, som sammanträtt under år 2000. Gruppen har undersökt möjligheterna att ändra gränserna för de utsläppsprovningar som anges i direktiv 96/96/EG och i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/30/EG av den 6 juni 2000 om vägkontroller av trafiksäkerheten hos nyttofordon i trafik i gemenskapen(3) för att fastställa om miljöförbättringar kan uppnås. Enligt gruppen ligger de nuvarande gränserna långt över vad ett rätt underhållet fordon skulle kunna uppnå i praktiken. Följaktligen är gränserna inte så effektiva som de skulle kunna vara när det gäller att underlätta upptäckten av fordon med höga utsläpp, dvs. fordon vars avgasutsläpp ligger minst 50 % över normen för ett fordon som fått rätt underhåll.(4) De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från den kommitté för anpassning till den tekniska utvecklingen av direktivet om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet som inrättats genom artikel 8 i direktiv 96/96/EG.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Bilaga II till direktiv 96/96/EG ändras enligt bilagan till detta direktiv.Artikel 21. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 2004. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 3Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.Artikel 4Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 3 april 2003.På kommissionens vägnarLoyola De PalacioVice ordförande(1) EGT L 46, 17.2.1997, s. 1.(2) EGT L 48, 17.2.2001, s. 20.(3) EGT L 203, 10.8.2000, s. 1.BILAGAFjärde strecksatsen i punkt 7.10 i bilaga II till direktiv 96/96/EG skall ersättas med följande:"- Kontrollera, om det är praktiskt möjligt, att den hastighetsbegränsande anordningen förhindrar att de fordon som anges i artiklarna 2 och 3 i direktiv 92/6/EEG överskrider de förinställda hastigheterna."Punkt 8.2 i bilaga II till direktiv 96/96/EG skall ersättas med följande:"8.2 Avgasutsläpp8.2.1 Motorfordon med bensindrivna motorer med styrd tändninga) Om avgasutsläppen inte kontrolleras genom ett avancerat system för avgasrening, som trevägskatalysator med lambdasond:1. Okulärbesiktning av avgassystemet för att kontrollera att det är komplett, i tillfredsställande skick och att det inte finns några läckor.2. Okulärbesiktning av eventuellt fabriksmonterat avgaskontrollsystem för att kontrollera att det är komplett, i tillfredsställande skick och att det inte finns några läckor.Efter rimlig uppvärmningstid (med beaktande av tillverkarens rekommendationer) mäts halten koloxid (CO) i avgaserna under tomgång (utan belastning).Högsta tillåtna CO-halt är den som anges av tillverkaren. Om ett sådant värde inte finns att tillgå, eller om de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna beslutar att inte använda det som referensvärde, får CO-halten inte överstiga följande värden:i) För fordon som registrerats eller tagits i bruk för första gången mellan det datum från och med vilket medlemsstaterna har krävt att fordon skall uppfylla kraven i direktiv 70/220/EEG(1) och den 1 oktober 1986: koloxid - 4,5 volymprocent.ii) För fordon som registrerats eller tagits i bruk för första gången efter den 1 oktober 1986: koloxid - 3,5 volymprocent.b) Om avgasutsläppen kontrolleras genom ett avancerat system för avgasrening, som trevägskatalysator med lambdasond:1. Okulärbesiktning av avgassystemet för att kontrollera att det är komplett, i tillfredsställande skick och att det inte finns några läckor.2. Okulärbesiktning av eventuellt fabriksmonterat avgaskontrollsystem för att kontrollera att det är komplett, i tillfredsställande skick och att det inte finns några läckor.3. Bestämning av effektiviteten hos fordonets system för avgasrening genom mätning av avgasernas lambdavärde och koloxidhalt enligt punkt 4 eller med de förfaranden som föreslås av tillverkaren och som godkänts i samband med typgodkännandet. Vid varje prov värms motorn först upp enligt tillverkarens rekommendationer.4. Utsläpp från avgasröret - gränsvärdenHögsta tillåtna CO-halt är den som anges av tillverkaren. Om ett sådant värde inte finns att tillgå, får CO-halten inte överstiga följande värden:i) Mätning vid tomgångskörning:Högsta tillåtna CO-halt är 0,5 volymprocent och för fordon som typgodkänts enligt gränsvärdena i rad A eller rad B i tabellen i punkt 5.3.1.4 i bilaga I till direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG(2), eller senare ändringar, är högsta tillåtna CO-halt 0,3 volymprocent. Om direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG, inte kan tillämpas, gäller ovanstående för fordon som registrerats eller för första gången tagits i bruk efter den 1 juli 2002.ii) Mätning vid högt tomgångsvarvtal, (utan belastning) motorvarvtal minst 2000 v/min-1:Högsta tillåtna CO-halt är 0,3 volymprocent och för fordon som typgodkänts enligt gränsvärdena i rad A eller rad B i tabellen i punkt 5.3.1.4 i bilaga I till direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG, eller senare ändringar, är högsta tillåtna CO-halt 0,2 volymprocent. Om direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG, inte kan tillämpas, gäller ovanstående för fordon som registrerats eller för första gången tagits i bruk efter den 1 juli 2002.Lambda: 1 ± 0,03 eller enligt tillverkarens specifikationer.iii) I stället för att genom proverna under punkt i kontrollera om utsläppssystemet fungerar på motorfordon som är utrustade med omborddiagnossystem (OBD-system) i enlighet med direktiv 70/220/EEG (ändrat genom direktiv 98/69/EG och senare ändringar) får medlemsstaterna göra detta genom att på lämpligt sätt läsa av OBD-anordningen och samtidigt kontrollera att OBD-systemet fungerar.8.2.2 Motorfordon med motorer med kompressionständning (dieselmotorer)a) Avgasernas opacitet skall mätas vid fri acceleration (utan belastning och från tomgång till maximivarvtal) med växeln i friläge och kopplingen nedtryckt.b) Konditionering av fordon1. Provningar får utföras på fordon utan konditionering. Av säkerhetsskäl är det dock lämpligt att kontrollera att motorn är varm och i tillfredsställande mekaniskt skick.2. Med undantag av vad som avses i d 5 nedan godkänns samtliga fordon som har konditionerats enligt följande bestämmelser.i) Motorn skall ha uppnått arbetstemperatur, vilket t.ex. innebär att temperaturen på motoroljan som mäts med en oljemätsticka skall vara minst 80 °C eller motsvara normal arbetstemperatur om den är lägre, eller att motorblocktemperaturen, mätt som nivå på den infraröda strålningen, skall vara minst lika hög. Om denna mätmetod är opraktisk på grund av fordonets konstruktion skall motorns normala arbetstemperatur uppnås på annat sätt, t.ex. genom att kylfläkten går igång.ii) Avgassystemet skall rensas genom minst tre fria accelerationscykler eller motsvarande metod.c) Prövningsförfarande1. Okulärbesiktning av eventuellt fabriksmonterat avgaskontrollsystem för att kontrollera att det är komplett, i tillfredsställande skick och att det inte finns några läckor.2. Motorn och eventuellt turboaggregat skall gå på tomgång innan varje fri accelerationscykel påbörjas. För tunga dieseldrivna fordon innebär detta minst 10 sekunder efter det att gaspedalen släppts upp.3. För att igångsätta varje fri accelerationscykel skall gaspedalen snabbt (dvs. på mindre än en sekund) och i en rörelse, men inte häftigt, tryckas i botten för att uppnå maximal insprutning från insprutningspumpen.4. Under varje fri accelerationscykel och innan gaspedalen släpps upp skall motorn komma upp i maximivarvtal eller, när det gäller automatväxlade fordon, det varvtal som anges av tillverkaren eller, om dessa uppgifter inte finns att tillgå, 2/3 av maximivarvtalet. Detta kan kontrolleras t.ex. med hjälp av motorvarvet eller genom att man låter tillräckligt lång tid förflytta mellan den första tryckningen på gaspedalen och det ögonblick den släpps upp, vilket för fordon i kategorierna 1 och 2 i bilaga I bör vara minst 2 sekunder.d) Gränsvärden1. Koncentrationsnivån får inte överstiga den nivå som angivits på installationsplattan i enlighet med direktiv 72/306/EEG(3).2. Om ett sådant värde inte finns att tillgå, eller om de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna beslutar att inte använda det som referensvärde, får koncentrationsnivån inte överstiga den nivå som tillverkaren angivit eller gränsvärdena för absorptionskoefficienten som är följande:Högsta absorptionskoefficient gäller enligt följande:- insugningsdieselmotorer = 2,5 m-1,- turboladdade dieselmotorer = 3,0 m-1,- ett gränsvärde på 1,5 m-1 gäller för följande fordon som typgodkänts i enlighet med gränsvärdena ia) rad B i tabellen i punkt 5.3.1.4 i bilaga I till direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG - (lätta dieselfordon - Euro 4),b) rad B1 i tabellerna i punkt 6.2.1 i bilaga I till direktiv 88/77/EEG, ändrat genom direktiv 1999/96/EG(4) - (tunga dieselfordon - Euro 4),c) rad B2 i tabellerna i punkt 6.2.1 i bilaga I till direktiv 88/77/EEG, ändrat genom direktiv 1999/96/EG - (tunga dieselfordon - Euro 5),d) rad C i tabellerna i punkt 6.2.1 i bilaga I till direktiv 88/77/EEG, ändrat genom direktiv 1999/96/EG - (tunga fordon - EEV),eller gränsvärden i senare ändringar av direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG, eller gränsvärden i senare ändringar av direktiv 88/77/EEG, ändrat genom direktiv 1999/96/EG, eller motsvarande värden om utrustningen är av annan typ än den som användes vid EG-typgodkännandet.Om punkt 5.3.1.4 i bilaga I till direktiv 70/220/EEG, ändrat genom direktiv 98/69/EG, eller punkt 6.2.1 i bilaga I till direktiv 88/77/EEG, ändrat genom direktiv 1999/96/EG inte kan tillämpas, gäller ovanstående för fordon som registrerats eller för första gången tagits i bruk efter den 1 juli 2008.3. Fordon som registrerades eller togs i bruk för första gången före den 1 januari 1980 är befriade från dessa krav.4. Fordon får endast underkännas om det aritmetiska medelvärdet från minst tre av de senast genomförda accelerationscyklerna överskrider gränsvärdet. Medelvärdet kan räknas fram genom att man bortser från de mätningar som i hög grad avviker från medelvärdet eller att man använder resultatet av någon annan statistisk beräkning som tar hänsyn till spridningen hos mätningarna. Medlemsstaterna får begränsa antalet provningscykler.5. För att undvika onödiga provningar får medlemsstaterna, genom undantag från bestämmelserna i punkt 8.2.2 d 4, underkänna fordon om värdena efter mindre än tre fria accelerationscykler eller efter rensningscykeln (eller motsvarande) som avses i punkt 8.2.2 b ii ovan ligger mycket högre än gränsvärdet. Likaså för att undvika onödiga provningar får medlemsstaterna, genom undantag från bestämmelserna i punkt 8.2.2 d 4, godkänna fordon om värdena efter mindre än tre fria accelerationscykler eller efter rensningscykeln (eller motsvarande) som avses i punkt 8.2.2 b ii ligger mycket under gränsvärdet.8.2.3 ProvningsutrustningKontrollen av fordonens avgasutsläpp skall ske med utrustning som gör det möjligt att med noggrannhet bestämma om de gränsvärden som föreskrivs, eller som har angivits av tillverkaren, iakttas.8.2.4 Om en fordonstyp vid EG-typgodkännandet inte uppfyller de gränsvärden som fastställs i detta direktiv, får medlemsstaterna fastställa högre gränsvärden för denna fordonstyp med stöd av bevisning från tillverkaren. De skall genast meddela detta till kommissionen som i sin tur skall underrätta övriga medlemsstater."(1) EGT L 76, 9.3.1970, s. 1.(2) EGT L 350, 28.12.1998, s. 1.(3) EGT L 190, 20.8.1972, s. 1.(4) EGT L 44, 16.2.2000, s. 1.


Avis juridique important

|

31994L0019

Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningar

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 135 , 31/05/1994 s. 0005 - 0014 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 4 s. 0227  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 4 s. 0227

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningarEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 första och tredje meningen i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),i enlighet med det förfarande som avses i artikel 189b i fördraget (3), ochmed beaktande av följande:I enlighet med fördragets mål bör den harmoniska utvecklingen av kreditinstituts verksamhet inom hela gemenskapen främjas genom upphävande av alla begränsningar i etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster, under det att banksystemet görs mer stabilt och skyddet för insättarna ökas.När begränsningarna för kreditinstituts verksamhet upphävs bör den situation övervägas som kan uppstå om insättningar hos ett kreditinstitut som har filialer i andra medlemsstater blir indisponibla. Det är nödvändigt att säkerställa en gemensam lägsta nivå för insättarskydd oavsett var i gemenskapen insättningen är gjord. Ett sådant insättarskydd är lika nödvändigt som sundhetsregler vid genomförandet av den gemensamma bankmarknaden.Om ett insolvent kreditinstitut stängs måste insättarna hos filialer i andra medlemsstater än den medlemsstat i vilken kreditinstitutet har sitt huvudkontor skyddas av samma system för garanti av insättningar som institutets övriga insättare.Kreditinstitutens kostnad för deltagande i ett system för garanti av insättningar står inte i relation till den kostnad som skulle bli följden av mycket stora uttag av insättningar, inte bara från kreditinstitut i svårigheter utan också från institut med god ekonomisk ställning, på grund av att insättarna förlorat förtroendet för banksystemets soliditet.De åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit till följd av kommissionens rekommendation 87/63/EEG av den 22 december 1986 om införande av system för inlåningsskydd i gemenskapen (4) har inte till alla delar gett önskat resultat. Denna situation kan visa sig hindra den inre marknaden från att fungera på ett riktigt sätt.Rådets andra direktiv 89/646/EEG av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG (5) föreskriver en enda auktorisation för varje kreditinstitut och att myndigheterna i den medlemsstat som är dess hemland skall utöva tillsyn över institutet; direktivet trädde i kraft den 1 januari 1993.En filial behöver inte längre ha auktorisation i en värdmedlemsstat eftersom en enda auktorisation gäller inom hela gemenskapen och det är de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är filialens hemland som utövar tillsyn vad avser dess solvens. Detta förhållande gör det berättigat att ett kreditinstituts alla filialer inom gemenskapen omfattas av ett enda system för garanti av insättningar. Ett sådant system måste vara detsamma som det som finns för den kategorin av institut i den stat där institutets huvudkontor är beläget, särskilt på grund av det samband som finns mellan tillsynen över en filials solvens och dess deltagande i ett system för garanti av insättningar.Harmoniseringen måste begränsas till de huvudsakliga beståndsdelarna i ett system för garanti av insättningar och, inom en mycket kort tid, säkerställa betalningar enligt en garanti som är beräknad utifrån en gemensam lägsta nivå.Systemen för garanti av insättningar bör träda i funktion så snart insättningarna blir indisponibla.Det är lämpligt att särskilt insättningar som kreditinstitut gör i eget namn och för egen räkning inte omfattas av garantin. Detta bör inte påverka den rätt som ett system för garanti av insättningar har att vidta nödvändiga åtgärder för att rädda ett kreditinstitut som befinner sig i svårigheter.En harmonisering av systemen för garanti av insättningar inom gemenskapen leder i och för sig inte till ett ifrågasättande av de system som redan används och som är utformade för att skydda kreditinstitut, särskilt genom att garantera deras solvens och likviditet, så att insättningar hos sådana kreditinstitut, inklusive deras filialer i andra medlemsstater, inte blir indisponibla. Alternativa system som avser att ge en annan form av skydd kan, under vissa förutsättningar, av de behöriga myndigheterna anses uppfylla detta direktivs mål. Det är de behöriga myndigheternas uppgift att kontrollera att dessa villkor är uppfyllda.Flera medlemsstater har system för garanti av insättningar för vilka branschorganisationer bär ansvaret, andra medlemsstater har system som är införda och reglerade genom lagstiftning och en del system regleras delvis genom lagstiftning, även om de har tillkommit genom avtal. Dessa skillnader i rättslig ställning utgör ett problem endast vad avser obligatoriskt deltagande i och uteslutande från system. Det är därför nödvändigt att fastställa regler som begränsar systemens befogenheter på detta område.Bibehållandet inom gemenskapen av system för garanti av insättningar som ger högre täckning än den gemensamma lägsta nivån kan, inom samma territorium, ge upphov till skillnader i kompensation och ojämlika konkurrensvillkor mellan nationella institut och filialer till institut från andra medlemsstater. För att motverka dessa nackdelar bör filialer tillåtas att ansluta sig till sina värdländers system så att de kan erbjuda sina insättare samma garantier som systemen i de länder i vilka de är belägna. Kommissionen bör efter ett antal år rapportera i vilken utsträckning filialerna har använt sig av denna möjlighet och de svårigheter som de eller systemen för garanti av insättningar har mött under genomförandet av dessa bestämmelser. Det är inte uteslutet att systemen i den medlemsstat som är hemland själva bör erbjuda sådan extra täckning, enligt de villkor som sådana system får fastställa.Marknadsstörningar kan orsakas av filialer till kreditinstitut som erbjuder en högre täckning än de kreditinstitut som är auktoriserade i värdmedlemsstaten. Nivån på och omfattningen av den täckning som ett system för garanti av insättningar ger bör inte bli ett konkurrensmedel. Det är därför nödvändigt, åtminstone under en inledningsfas, att fastställa att nivån på och omfattningen av den täckning som ett system i den medlemsstat som är hemland ger insättarna hos filialer i en annan medlemsstat, inte bör överstiga den högsta nivån på och omfattningen av den täckning som motsvarande system ger i värdmedlemsstaten. Efter ett antal år bör eventuella marknadsstörningar studeras mot bakgrund av de erfarenheter som har gjorts och utvecklingen inom banksektorn.Enligt detta direktiv måste i princip varje kreditinstitut ansluta sig till ett system för garanti av insättningar. De direktiv som styr tillträde för kreditinstitut som har sitt huvudkontor i ett icke-medlemsland, särskilt rådets första direktiv 77/780/EEG av den 12 december 1977 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (6) tillåter medlemsstaterna att besluta huruvida, och enligt vilka villkor, filialerna till sådana kreditinstitut får verka inom deras territorium. Sådana filialer får varken ha frihet att tillhandahålla tjänster enligt artikel 59 andra stycket i fördraget, eller rätt att etablera sig i en annan medlemsstat än de stater där de redan är etablerade. Följaktligen bör en medlemsstat som medger tillträde för sådana filialer besluta hur principerna i detta direktiv skall tillämpas på sådana filialer, i enlighet med artikel 9.1 i direktiv 77/780/EEG och utifrån behovet av att skydda insättarna och bevara det finansiella systemets stabilitet. Det är av avgörande betydelse att sådana filialers insättare har full kännedom om de skyddsåtgärder som berör dem.Å ena sidan bör den lägsta garantinivå som föreskrivs i detta direktiv inte lämna en allt för stor del av insättningarna utan skydd, såväl av hänsyn till konsumentskydd som till stabiliteten i det finansiella systemet. Å andra sidan skulle det inte vara lämpligt att inom hela gemenskapen införa en skyddsnivå som i vissa fall kan uppmuntra till en osund ekonomisk förvaltning av kreditinstitut. Kostnaden för att finansiera systemen bör också beaktas. Det förefaller rimligt att fastställa den gemensamma lägsta garantinivån till 20 000 ecu. Det kan bli nödvändigt med begränsade övergångsåtgärder för att möjliggöra att systemen uppfyller detta belopp.En del medlemsstater ger insättarna en täckning för insättningar som är högre än den gemensamma lägsta garantinivå som föreskrivs i detta direktiv. Det förefaller inte rimligt att kräva att sådana system, av vilka vissa har införts nyligen som en följd av rekommendation 87/63/EEG, ändras på denna punkt.En medlemsstat måste kunna utesluta vissa särskilt angivna kategorier av insättningar eller insättare, om den inte anser att de behöver särskilt skydd från den garanti som systemen för garanti av insättningar ger.För att uppmuntra insättarna att noga ge akt på hur kreditinstituten sköts, ersätts i vissa medlemsstater indisponibla insättningar inte fullt ut. Ett sådant förfaringssätt bör begränsas vad avser insättningar under den lägsta gemensamma nivån.Principen om en gemensam lägsta nivå per insättare snarare än per insättning har bibehållits. Det är därför lämpligt att beakta de insättningar som har gjorts av insättare som antingen inte står som kontohavare eller som inte är ensamma kontohavare. Nivån måste därför tillämpas på varje identifierbar insättare. Detta bör inte vara tillämpligt på företag för kollektiva investeringar som är föremål för särskilda skyddsbestämmelser vilka inte är tillämpliga på ovannämnda insättningar.Information är en betydande del av insättarskyddet och måste därför också vara föremål för ett grundantal av bindande bestämmelser. En oreglerad användning i marknadsföring av hänvisningar till nivån på och omfattningen av ett system för garanti av insättningar skulle kunna påverka stabiliteten i banksystemet eller insättarnas förtroende. Medlemsstaterna bör därför fastställa regler för att begränsa sådana hänvisningar.I särskilda fall, i vissa medlemsstater där det inte finns system för garanti av insättningar för vissa kategorier av kreditinstitut som bara tar emot en mycket liten andel insättningar, kan införandet av ett sådant system i en del fall ta längre tid än vad som har fastställts för att inlemma detta direktiv i nationell lagstiftning. I sådana fall kan under en övergångstid undantag från kravet om anslutning till ett system för garanti av insättningar vara berättigat. Om sådana kreditinstitut skulle vara verksamma utomlands skulle en medlemsstat dock ha rätt att kräva deras anslutning till ett system för garanti av insättningar som den staten har infört.Det är inte absolut nödvändigt att i detta direktiv harmonisera metoderna för finansiering av system för garanti av insättningar eller kreditinstituten i sig, om dels kostnaderna för finansiering av sådana system i princip skall bäras av kreditinstituten själva och dels den finansiella styrkan hos sådana system skall stå i proportion till institutens åtaganden. Detta får dock inte äventyra banksystemets stabilitet i medlemsstaten i fråga.Om ett eller flera system, som garanterar insättningar eller kreditinstituten som sådana och säkerställer kompensation eller skydd för insättningar enligt de villkor som föreskrivs i detta direktiv, har införts och officiellt erkänts, medför inte detta direktiv att medlemsstaterna eller deras behöriga myndigheter blir ansvariga gentemot insättare.Skydd för insättningar är en viktig del i genomförandet av den inre marknaden och ett nödvändigt komplement till tillsynen över kreditinstitut på grund av den solidaritet det skapar mellan alla institut på en viss finansiell marknad om ett av dem inte skulle kunna infria sina förpliktelser.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:1. insättning: ett tillgodohavande i form av inlåning eller som ett tillfälligt led i normala banktransaktioner och som ett kreditinstitut måste betala tillbaka enligt de lagliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga, och alla fordringar i form av värdepapper som har ställts ut av kreditinstitut.Andelar i brittiska och irländska "building societes", bortsett från andelar som utgör en form av eget kapital i enlighet med artikel 2, skall anses vara insättningar.Obligationer som uppfyller villkoren i artikel 22.4 i rådets direktiv 85/611/EEG av den 20 december 1985 om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (7), skall inte anses vara insättningar.Medlemsstaterna skall vid beräkningen av ett tillgodohavande tillämpa de regler och föreskrifter vad avser kvittning och motfordringar som enligt rättsliga och avtalsmässiga villkor är tillämpliga på en insättning.2. gemensamt konto: ett konto som är öppnat i två eller flera personers namn eller som två eller flera personer är berättigade till och som tecknas av en eller flera av dessa personer.3. indisponibel insättning: en insättning som har förfallit till betalning men som inte har betalats ut av ett kreditinstitut enligt de rättsliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga, och om endera av följande två alternativ är tillämpligt:i) De behöriga myndigheterna i fråga har konstaterat att, enligt deras uppfattning, kreditinstitutet i fråga för närvarande och av skäl direkt förknippade med dess finansiella ställning, verkar sakna förmåga att kunna återbetala insättningen och att denna oförmåga inte endast är tillfällig.De behöriga myndigheterna skall göra detta konstaterande så snart som möjligt och senast 21 dagar efter det att de först har blivit förvissade om att ett kreditinstitut inte har återbetalat insättningar som utgör klara och förfallna fordringar.ii) En rättslig myndighet har av orsaker som är direkt förknippade med kreditinstitutets finansiella ställning meddelat ett avgörande som innebär att insättarnas möjlighet att framställa krav mot institutet tillfälligt upphävs om avgörandet meddelas innan det ovannämnda konstaterandet har gjorts.4. kreditinstitut: ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot inlåning eller andra medel som skall återbetalas och att för egen räkning bevilja krediter.5. filial: ett driftsställe som utgör en legalt beroende del av ett kreditinstitut och som självständigt utför alla eller vissa av de transaktioner som är hänförliga till verksamhet i kreditinstitut. Alla filialer som ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor i en annan medlemsstat har inrättat i en och samma medlemsstat skall anses vara en enda filial.Artikel 2 Följande skall inte omfattas av återbetalning från garantisystem:- Insättningar som andra kreditinstitut har gjort i eget namn och för egen räkning, om inte annat följer av artikel 8.3.- Alla instrument som omfattas av definitionen av "kapitalbas" i artikel 2 i rådets direktiv 89/299/EEG av den 17 april 1989 om kapitalbasen i kreditinstitut (8).- Insättningar som härrör ur transaktioner i samband med något för vilket en brottmålsdom för tvättning av pengar har meddelats, enligt definitionen i artikel 1 i rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar (9).Artikel 3 1. Varje medlemsstat skall säkerställa att ett eller flera system för garanti av insättningar införs och officiellt erkänns inom dess territorium. Förutom under sådana omständigheter som avses i andra stycket och i punkt 4 får inget kreditinstitut som är auktoriserat i medlemsstaten enligt artikel 3 i direktiv 77/780/EEG ta emot insättningar om det inte är anslutet till ett sådant system.En medlemsstat kan dock undanta ett kreditinstitut från skyldigheten att vara anslutet till ett system för garanti av insättningar om kreditinstitutet är anslutet till ett system som skyddar kreditinstitutet självt och särskilt säkerställer dess likviditet och solvens, och därigenom garanterar ett insättarskydd som åtminstone motsvarar det skydd som ett system för garanti av insättningar ger och som enligt de behöriga myndigheternas uppfattning, uppfyller följande villkor:- Systemet skall redan vara i funktion och officiellt erkänt vid tiden för detta direktivs antagande.- Systemet skall vara utformat på ett sådant sätt att det förhindrar insättningar hos kreditinstitut som är anslutna till systemet från att bli indisponibla och förfoga över de resurser som behövs för detta ändamål.- Systemet får inte bestå av en garanti som har beviljats ett kreditinstitut av medlemsstaten själv eller av dess lokala eller regionala myndigheter.- Systemet skall säkerställa att insättarna informeras enligt de villkor som fastställs i artikel 9.De medlemsstater som använder sig av denna möjlighet skall informera kommissionen om detta; de skall särskilt meddela kommissionen om sådana skyddssystems egenskaper och vilka kreditinstitut som omfattas av dem samt om eventuella senare ändringar i den information som har tillhandahållits. Kommissionen skall informera Rådgivande bankrörelsekommittén om detta.2. Om ett kreditinstitut inte uppfyller de förpliktelser som åligger det såsom ansluten till ett system för garanti av insättningar, skall de behöriga myndigheter som har utfärdat dess auktorisation underrättas och, i samarbete med systemet för garanti av insättningar, vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive användande av sanktioner, för att säkerställa att kreditinstitutet uppfyller sina förpliktelser.3. Om inte dessa åtgärder leder till att kreditinstitutet uppfyller sina förpliktelser, kan systemet, om nationell lagstiftning tillåter uteslutning av en deltagare, med de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke och med minst tolv månaders frist, meddela att det ämnar utesluta kreditinstitutet från medlemsskap i systemet. Insättningar som har gjorts före fristens utgång skall även i fortsättningen vara helt täckta av systemet. Om kreditinstitutet vid fristens utgång inte har uppfyllt sina förpliktelser kan systemet för garanti av insättningar, återigen efter att ha inhämtat de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke, genomföra uteslutningen.4. Om nationell lagstiftning tillåter det och med uttryckligt samtycke från de behöriga myndigheter som har utfärdat kreditinstitutets auktorisation får ett institut som har uteslutits från ett system för garanti av insättningar fortsätta att ta emot insättningar om det före sitt uteslutande har vidtagit andra åtgärder för att garantera ett skydd för insättningar som vad avser nivå på och omfattning av skyddet åtminstone motsvarar det skydd som det officiellt erkända systemet ger.5. Om ett kreditinstitut som har föreslagits för uteslutning enligt punkt 3 inte kan vidta andra åtgärder som uppfyller de villkor som anges i punkt 4, skall de behöriga myndigheter som utfärdade dess auktorisation omedelbart återkalla den.Artikel 4 1. System för garanti av insättningar som enligt artikel 3.1 har införts och officiellt erkänts i en medlemsstat, skall omfatta insättare hos kreditinstitutets filialer i andra medlemsstater.Fram till den 31 december 1999 får varken nivån på eller omfattningen, inklusive procentsatsen, av den täckning som ges överstiga den maximala storleken på eller omfattningen av den täckning som motsvarande garantisystem inom värdmedlemsstatens territorium ger.Före detta datum skall kommissionen utarbeta en rapport på grundval av de erfarenheter som har gjorts vid tillämpningen av det andra stycket och bedöma behovet av att fortsätta med dessa åtgärder. Om så är lämpligt skall kommissionen överlämna ett förslag till direktiv till Europaparlamentet och rådet, i syfte att förlänga åtgärdernas giltighetstid.2. När nivån på eller omfattningen, inklusive procentsatsen, av den täckning som värdmedlemsstatens system för garanti av insättningar ger, överstiger nivån på eller omfattningen av den täckning som ges i den medlemsstat i vilken ett kreditinstitut är auktoriserat, skall värdmedlemsstaten säkerställa att det finns ett officiellt erkänt system för garanti av insättningar inom dess territorium som en filial frivilligt kan ansluta sig till för att komplettera den garanti som dess insättare redan har genom institutets anslutning till systemet i sitt hemland.Det system som filialen ansluter sig till skall omfatta den kategori av institut som den tillhör eller närmast motsvarar i värdmedlemsstaten.3. Medlemsstaterna skall säkerställa att objektiva och allmänt tillämpade villkor upprättas för filialers anslutning till en värdmedlemsstats system enligt punkt 2. Tillträde skall ske på villkor att de relevanta förpliktelserna vad avser anslutning är uppfyllda, särskilt vad avser betalning av bidrag och andra avgifter. Medlemsstaterna skall vid genomförandet av denna punkt följa de övergripande riktlinjer som anges i bilaga 2.4. Om en filial som enligt punkt 2 frivilligt har anslutit sig till ett system för garanti av insättningar inte uppfyller de förpliktelser som åligger det såsom ansluten till systemet, skall de behöriga myndigheter som utfärdade auktorisationen meddelas och, i samarbete med systemet för garanti av insättningar, vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de ovannämnda förpliktelserna uppfylls.Om filialen trots dessa åtgärder inte uppfyller de ovannämnda förpliktelserna kan systemet för garanti av insättningar, efter en lämplig frist på minst tolv månader och med samtycke från de behöriga myndigheter som utfärdade auktorisationen, utesluta filialen. Insättningar som gjorts före dagen för uteslutningen skall fortsätta att vara täckta av det frivilliga systemet till dess de förfaller. Insättarna skall informeras om att den kompletterande täckningen har fallit bort.5. Kommissionen skall senast den 31 december 1999 avlägga rapport om hur punkterna 2 P4 tillämpas och skall om lämpligt föreslå ändringar av dessa.Artikel 5 Insättningar som redan har gjorts vid tidpunkten för återkallandet av auktorisationen för ett kreditinstitut som har auktoriserats enligt artikel 3 i direktiv 77/780/EEG skall fortsätta att vara täckta av systemet för garanti av insättningar.Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall kontrollera att filialer som har inrättats av ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen har en täckning som motsvarar den som föreskrivs i detta direktiv.Om så inte är fallet kan medlemsstaterna, om inte annat följer av artikel 9.1 i direktiv 77/780/EEG, kräva att de filialer som har inrättats av ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall ansluta sig till ett inom sitt territorium existerande system för garanti av insättningar.2. Åt insättare som redan har gjort eller som avser att göra insättningar hos filialer som har inrättats av ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall kreditinstitutet tillhandahålla all relevant information om de åtgärder som har vidtagits för att garantera deras insättningar.3. Den information som avses i punkt 2 skall på det sätt som anges i nationell lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där en filial inrättas; informationen skall vara avfattad på ett klart och förståeligt sätt.Artikel 7 1. System för garanti av insättningar skall föreskriva att varje insättares sammanlagda insättningar skall täckas upp till 20 000 ecu i den händelse insättningarna blir indisponibla.I de medlemsstater där insättningar inte är täckta upp till 20 000 ecu när detta direktiv antas får fram till den 31 december 1999 det högsta belopp som har fastställts i deras system för garanti av insättningar bibehållas, förutsatt att detta belopp inte är lägre än 15 000 ecu.2. En medlemsstat kan bestämma att vissa insättare eller insättningar skall vara undantagna från garanti eller skall ges en lägre garanti. Dessa undantag finns angivna i bilaga 1.3. Denna artikel skall inte hindra bibehållandet eller antagandet av bestämmelser som ger en högre eller mer omfattande täckning av insättningar. System för garanti av insättningar kan särskilt på grund av sociala skäl täcka vissa typer av insättningar helt.4. En medlemsstat kan begränsa den garanti som anges i punkt 1 eller den garanti som avses i punkt 3 till en bestämd procentsats av insättningarna. Den garanterade procentsatsen skall dock uppgå till eller överstiga 90 % av de sammanlagda insättningarna till dess det belopp som skall utbetalas enligt garantin uppgår till det belopp som avses i punkt 1.5. Det belopp som avses i punkt 1 skall regelbundet och minst vart femte år omprövas av kommissionen. Om lämpligt skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet överlämna ett förslag till ett direktiv om justering av det belopp som avses i punkt 1, med hänsyn tagen särskilt till utvecklingen inom banksektorn samt den ekonomiska och monetära situationen i gemenskapen. Den första omprövningen skall inte ske förrän fem år efter utgången av den tid som avses i artikel 7.1 andra stycket.6. Medlemsstaterna skall säkerställa att insättarens rätt till kompensation innebär att insättaren har möjlighet att föra talan mot systemet för garanti av insättningar.Artikel 8 1. De gränser som avses i artikel 7.1, 7.3 och 7.4 skall tillämpas på de sammanlagda insättningarna i samma kreditinstitut oavsett antalet insättningar, valuta och lokalisering inom gemenskapen.2. Varje insättares andel i ett gemensamt konto skall tas med i beräkningen av de gränser som avses i artikel 7.1, 7.3 och 7.4.Om särskilda bestämmelser saknas, skall ett sådant konto delas lika mellan insättarna.En medlemsstat kan besluta att insättningar till ett konto som disponeras av två eller flera personer som är medlemmar i ett bolag, en sammanslutning eller en gruppering av liknande natur som inte är en juridisk person, kan läggas samman och behandlas som om de hade gjorts av en enda insättare vid beräkningen av de gränser som anges i artikel 7.1, 7.3 och 7.4.3. Om inte insättaren är faktiskt berättigad till de belopp som finns innestående på ett konto, skall den person som är faktiskt berättigad täckas av garantin, förutsatt att den personen har blivit identifierad eller kan identifieras före det datum då de behöriga myndigheterna gör det konstaterande som avses i artikel 1.3 i eller den rättsliga myndigheten meddelar det avgörande som avses i artikel 1.3 ii. Om flera personer är faktiskt berättigade skall, då de gränser som anges i artikel 7.1, 7.3 och 7.4 beräknas, hänsyn tas till vars och ens andel enligt de för förvaltningen av insättningarna gällande arrangemangen.Denna bestämmelse skall inte vara tillämplig på företag för kollektiva investeringar.Artikel 9 1. Medlemsstaterna skall säkerställa att kreditinstituten ger personer som redan har gjort eller avser att göra insättningar tillgång till den information som behövs för att avgöra vilket system för garanti av insättningar som institutet och dess filialer är anslutna till inom gemenskapen eller vilka andra alternativa åtgärder som har vidtagits enligt artikel 3.1 andra stycket eller artikel 3.4. Insättarna skall informeras om bestämmelserna för systemet för garanti av insättningar eller andra alternativa åtgärder som har vidtagits och deras tillämpning, inklusive nivån på och omfattningen av den täckning som skyddssystemet ger. Informationen skall göras tillgänglig på ett lättförståeligt sätt.På begäran skall information ges också om villkoren för kompensation och de formaliteter som skall uppfyllas för att kompensationen skall utbetalas.2. Den information som avses i punkt 1 skall på det sätt som anges i nationell lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där filialen är etablerad.3. Medlemsstaterna skall införa regler som begränsar användningen av den information som avses i punkt 1 i marknadsföring, för att förhindra att en sådan användning påverkar banksystemets stabilitet eller insättarnas förtroende. Medlemsstaterna kan särskilt begränsa sådan marknadsföring till en saklig hänvisning till det system som kreditinstitutet är anslutet till.Artikel 10 1. System för garanti av insättningar skall kunna betala ut vederbörligen styrkta fordringar som insättare gör gällande vad avser indisponibla insättningar inom tre månader från den dag då de behöriga myndigheterna gör det konstaterande som avses i artikel 1.3 i eller den rättsliga myndigheten meddelar det avgörande som avses i artikel 1.3 ii.2. Under extraordinära omständigheter och i särskilda fall kan ett system för garanti av insättningar hos den behöriga myndigheten ansöka om en förlängning av tidsfristen. Ingen sådan förlängning får överstiga tre månader. På begäran av systemet för garanti av insättningar får de behöriga myndigheterna ytterligare bevilja högst två förlängningar, varav ingen får överstiga tre månader.3. Den tidsfrist som fastställs i punkterna 1 och 2 får inte åberopas av ett system för garanti av insättningar för att förvägra förmåner enligt skyddssystemet till en insättare som inte har kunnat göra sina anspråk på utbetalning enligt garantin gällande i tid.4. Informationen om de villkor och de formaliteter som skall uppfyllas för att en kompensation enligt den garanti som avses i punkt 1 skall kunna utbetalas, skall vara utförlig och skriven på ett sätt som den nationella lagstiftningen föreskriver, på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där den insättning som omfattas av garantin är gjord.5. Om en insättare eller en annan person som gör anspråk på det belopp som finns innestående på ett konto har anklagats för ett brott som har direkt eller indirekt samband med tvättning av pengar enligt definitionen i artikel 1 i direktiv 91/308/EEG, kan system för garanti av insättningar inhibera tillfälligt alla betalningar i väntan på domstolens dom, oavsett den tidsfrist som fastställs i punkterna 1 och 2.Artikel 11 Utan att det påverkar eventuella andra rättigheter enligt nationell lagstiftning skall system, som inom ramen för en garanti betalar ut belopp, vara berättigade att vid likvidationsförfaranden träda i insättarnas ställe för ett belopp som motsvarar det systemen har betalat ut.Artikel 12 Utan hinder av artikel 3 skall de institut som har auktoriserats i Spanien eller Grekland och som finns upptagna i förteckningen i bilaga 3 vara undantagna från kravet att tillhöra ett system för garanti av insättningar till och med den 31 december 1999.Sådana kreditinstitut skall uttryckligen upplysa personer som redan har gjort eller avser att göra insättningar om att de inte är anslutna till något system för garanti av insättningar.Om ett sådant kreditinstitut under den tiden etablerar eller har etablerat en filial i en annan medlemsstat, kan den medlemsstaten begära att den filialen ansluter sig till ett system för garanti av insättningar som har införts inom den statens territorium enligt de villkor som anges i artikel 4.2, 4.3 och 4.4.Artikel 13 På den lista över auktoriserade kreditinstitut som kommissionen enligt artikel 3.7 i direktiv 77/780/EEG skall utarbeta, skall kommissionen ange varje kreditinstituts ställning med avseende på det här direktivet.Artikel 14 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 juli 1995. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 15 Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 16 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 30 maj 1994.På Europaparlamentets vägnarE. KLEPSCHOrdförande	På rådets vägnarG. ROMEOSOrdförande(1) EGT nr C 163, 30.6.1992, s. 6 och EGT nr C 178, 30.6.1993, s. 14.(2) EGT nr C 332, 16.12.1992, s. 13.(3) EGT nr C 115, 26.4.1993, s. 96 och Europaparlamentets beslut av den 9 mars 1994 (EGT nr C 91, 28.3.1994).(4) EGT nr L 33, 4.2.1987, s. 16.(5) EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1. Direktivet ändrat genom direktiv 92/30/EEG (EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52).(6) EGT nr L 322, 17.12.1977, s. 30. Direktivet senast ändrat genom direktiv 89/646/EEG (EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1).(7) EGT nr L 375, 31.12.1985, s. 3. Direktivet senast ändrat genom direktiv 88/220/EEG (EGT nr L 100, 19.4.1988, s. 31).(8) EGT nr L 124, 5.5.1989, s. 16. Direktivet senast ändrat genom direktiv 92/16/EEG (EGT nr L 75, 21.3.1992, s. 48).(9) EGT nr L 166, 28.6.1991, s. 77.(10) (11) EGT nr C 332, 16.12.1992, s. 13.(12) (13) EGT nr L 33, 4.2.1987, s. 16.(14) (15) (16) (17) (18) EGT nr L 166, 28.6.1991, s. 77.BILAGA I Förteckning över de undantag som avses i artikel 7.2 1. Insättningar gjorda av finansinstitut enligt definitionen i artikel 1.6 i direktiv 89/646/EEG.2. Insättningar gjorda av försäkringsföretag.3. Insättningar gjorda av statliga och centrala administrativa myndigheter.4. Insättningar gjorda av regionala, lokala och kommunala myndigheter.5. Insättningar gjorda av företag för kollektiva investeringar.6. Insättningar gjorda av pensionsfonder.7. Insättningar gjorda av styrelseledamöter och andra medlemmar av kreditinstitutets ledning, av bolagsmän som personligen svarar för företagets skulder, av personer som äger minst 5 % av kreditinstitutets kapital, av personer med ansvar att utföra enligt lagen föreskriven revision av kreditinstitutets bokföring och av insättare med liknande ställning i andra företag inom samma grupp.8. Insättningar gjorda av nära släktingar och tredje man som handlar för de insättares räkning som avses i 7.9. Insättningar gjorda av andra företag inom samma grupp.10. Insättningar som inte är gjorda i någons namn.11. Insättningar för vilka samma kreditinstitut på individuell grund har gett insättaren räntesatser och finansiella fördelar som har bidragit till att förvärra institutets finansiella ställning.12. Skuldebrev som samma kreditinstitut har ställt ut och skulder enligt egna accepter eller egna växlar.13. Insättningar gjorda i andra valutor än- medlemsstaternas valutor,- ecu.14. Insättningar gjorda av företag som är av en sådan storlek att de inte är tillåtna att upprätta en balansräkning i förkortad form enligt artikel 11 i rådets fjärde direktiv (78/660/EEG) av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag (1).(1) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktivet senast ändrat genom direktiv 90/605/EEG (EGT nr L 317, 16.11.1990, s. 60).BILAGA II Övergripande riktlinjer Om en filial ansöker om att få ansluta sig till en värdmedlemsstats system för kompletterande täckning, skall värdmedlemsstatens system bilateralt med systemet i den medlemsstat som är filialens hemland införa lämpliga regler och förfaranden för utbetalning av kompensation till filialens insättare. Följande principer skall vara tillämpliga på både utarbetandet av dessa förfaranden och fastställandet av de villkor för anslutning som är tillämpliga på en sådan filial (som avses i artikel 4.2):a) Värdmedlemsstatens system skall bibehålla full rätt att ålägga de anslutna kreditinstituten sina objektiva och allmänt tillämpade regler; den skall kunna kräva tillhandahållande av relevant information och ha rätt att kontrollera sådan information hos de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är kreditinstitutets hemland.b) Värdmedlemsstatens system skall tillmötesgå fordringar på kompletterande kompensation efter det att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är hemland har förklarat att insättningarna är indisponibla. Värdmedlemsstatens system skall ha fortsatt oinskränkt rätt att, innan utbetalning av en kompletterande kompensation sker enligt systemets egna normer och förfaranden pröva om en insättare har rätt att få en sådan kompensation.c) Systemen i de medlemsstater som är hemland respektive värdland skall ha ett nära samarbete för att säkerställa att insättare snabbt får en korrekt kompensation. De skall särskilt komma överens om hur förekomsten av motkrav som kan komma att ge upphov till kvittning enligt endera systemet kommer att påverka den kompensation som varje system skall betala ut till insättaren.d) Värdmedlemsstatens system skall vara berättigat att kräva bidrag av filialer för kompletterande täckning på en lämplig grundval som tar hänsyn till den garanti som systemet i den medlemsstat som är hemland ger. För att underlätta inkrävandet av sådana bidrag skall värdmedlemsstatens system vara berättigat att anta att dess åtagande under alla omständigheter är begränsat till det belopp med vilket den garanti det ger överstiger den garanti som hemlandet ger, oavsett om hemlandet faktiskt betalar kompensation för insättningar inom värdmedlemsstatens territorium.BILAGA III Förteckning över de kreditinstitut som avses i artikel 12 a) Särskilda kategorier av spanska kreditinstitut, vars legala status för närvarande är föremål för reformering och som är auktoriserade som- Entidades de Financiación o Factoring,- Sociedades de Arrendamiento Financiero,- Sociedades de Crédito Hipotecario.b) Följande spanska statliga institutioner:- Banco de Crédito Agrícola, SA,- Banco Hipotecario de Espãna, SA,- Banco de Crédito Local, SA.c) Följande grekiska kooperativa kreditinstitut:- Det kooperativa kreditinstitutet i Lamia,- Det kooperativa kreditinstitutet i Ioannina,- Det kooperativa kreditinstitutet i Xylocastronoch de kooperativa kreditinstitut av liknande karaktär som finns förtecknade nedan och som är godkända eller kommer att godkännas den dag som detta direktiv antas- Det kooperativa kreditinstitutet i Chania,- Det kooperativa kreditinstitutet i Iraklion,- Det kooperativa kreditinstitutet i Magnissia,- Det kooperativa kreditinstitutet i Larissa,- Det kooperativa kreditinstitutet i Patras,- Det kooperativa kreditinstitutet i Thessaloniki.


Avis juridique important

|

31968L0363

Rådets direktiv 68/363/EEG av den 15 oktober 1968 om att uppnå etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster som egenföretagare inom detaljhandel (ur ISIC-grupp 612)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 260 , 22/10/1968 s. 0001 - 0005 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 1 s. 0064  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1968(II) s. 0488  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 1 s. 0064  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1968(II) s. 0496  "Grekisk specialutgåva" Område 06 Volym 1 s. 0087  Spansk specialutgåva: Område 06 Volym 1 s. 0086  Portugisisk specialutgåva: Område 06 Volym 1 s. 0086

RÅDETS DIREKTIV av den 15 oktober 1968 om att uppnå etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster som egenföretagare inom detaljhandel (ur ISIC-grupp 612) (68/363/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 54.2 och 54.3 och 63.2 och 63.3 i detta,med beaktande av Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar av etableringsfriheten (1), särskilt avdelning IV C i detta,med beaktande av Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster (2), särskilt avdelning V C i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande (3),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (4), ochmed beaktande av följande:I de allmänna handlingsprogrammen föreskrivs att all särbehandling som grundar sig på nationalitet vad gäller friheten att etablera sig och erbjuda tjänster inom detaljhandel skall vara upphävd efter utgången av andra etappens andra år och före utgången av andra etappen.På grund av de skillnader som finns mellan medlemsstaterna vad gäller detaljhandeln är det önskvärt att så exakt som möjligt specificera de former av verksamhet som avses i detta direktiv.De former av ambulerande verksamhet som utövas av gatuförsäljare och gårdfarihandlare, inklusive den verksamhet som utövas av personer som säljer varor på utomhusmarknader och av personer som säljer varor på övertäckta marknadsplatser men inte från fasta stånd, kommer att liberaliseras genom ett senare direktiv.De former av verksamhet som innebär uthyrning av varor som inte omfattas av andra direktiv ingår i detta direktivs räckvidd.Varor kan återförsäljas eller hyras ut inte bara till enskilda personer eller hushåll för privat bruk utan även till småskaliga förbrukare för den egna affärsverksamheten eller yrkesutövningen i de fall då denna återförsäljning eller uthyrning utgör en bisyssla i förhållande till detaljhandlarens totala verksamhet.Detta direktiv omfattar även återförsäljning eller uthyrning av varor efter bearbetning, förädling eller iordningställande för försäljning i de fall då dessa arbeten är vanliga i branschen eller affärsverksamheten i fråga.I artikel 2.3 i rådets direktiv av den 7 juli 1964 (5) om genomförande av etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster som egenföretagare i gruvnäringen och mineralnäringen (ISIC-huvudgrupper 11-19) och i artikel 2.2 i rådets direktiv av den 7 juli 1964 (6) om genomförande av etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster som egenföretagare inom tillverknings- och processindustrin som ingår i ISIC-huvudgrupperna 23-40 (industri och hantverk) begränsas rättigheterna för den producent som etablerar sig som sådan i en annan medlemsstat och som i den staten säljer sina egna varor från ett enda försäljningsställe i produktionslandet till dess handeln med varorna i fråga har liberaliserats genom andra direktiv.Som ett resultat av detta direktivs ikraftträdande kommer detaljhandeln med ett stort antal varor att liberaliseras; vad gäller dessa varor kommer följaktligen restriktionen att sälja dem från ett enda försäljningsställe i produktionslandet inte längre att vara tillämplig. En producent som etablerar sig i en annan medlemsstat på grundval av rådets båda direktiv av den 7 juli 1964 som nämnts ovan kommer därför i kraft av just dessa direktiv att ha rätt att sälja sina egna varor från fler än ett försäljningsställe i den medlemsstaten i den omfattning som handeln med varorna i fråga har liberaliserats.Innebörden av detta direktiv skall även vara att producenter inom industri och hantverk till följd av liberaliseringen av detaljhandeln med varorna i fråga skall ha rätt att etablera sig i en annan medlemsstat, inte som producenter utan i syfte att från ett eller flera försäljningsställen sälja sina egna varor direkt till den slutlige konsumenten.De former av verksamhet som innebär detaljhandelsförsäljning av varor på auktion skall även innefattas i detta direktivs räckvidd.Detta direktiv tillämpas inte på detaljhandelsförsäljning med medicinska och farmaceutiska produkter; i överensstämmelse med handlingsprogrammen kommer dessa former av verksamhet att liberaliseras vid en senare tidpunkt.I fråga om de skillnader som finns mellan medlemsstaterna vad gäller strukturen hos detaljhandelsförsäljningen med tobak och salt bör dessa former av verksamhet undantas från detta direktivs räckvidd.Detta direktiv tillämpas inte på detaljhandelsförsäljning med giftiga eller sjukdomsalstrande ämnen; det har blivit uppenbart att det med avseende på bestämmelserna i de lagar och andra författningar som är i kraft i medlemsstaterna uppstår särskilda problem för dessa former av verksamhet när det gäller skyddet av den allmänna hälsan.I Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar av etableringsfriheten föreskrivs att begränsningar för rätten att ansluta sig till yrkes- eller handelsorganisationer skall upphävas i de fall då vederbörandes yrkesverksamhet oundvikligen medför att denna rätt utövas.Den ställning som tillkommer anställda, vilka medföljer den som erbjuder tjänster eller utför arbete för dennes räkning, kommer att regleras genom bestämmelser som fastställts i enlighet med artikel 48 och 49 i fördraget.Särskilda direktiv som är tillämpliga på alla de former av verksamhet som utövas av egenföretagare med bestämmelser om arbetstagarnas fria rörlighet och vistelse och, där så krävs, direktiv om samordning av de säkerheter som medlemsstaterna avkräver bolag eller enskilda firmor till skydd för medlemsstaternas och tredje mans intressen har antagits eller kommer att antas.I några medlemsstater regleras dessutom detaljhandeln med vissa varor genom bestämmelser om möjligheten att påbörja denna näring, medan andra stater, där så krävs, kommer att besluta om sådana bestämmelser. Vissa övergångsåtgärder vars syfte är att underlätta för medborgarna i andra medlemsstater att påbörja och utöva verksamhet inom detaljhandeln är föremål för ett särskilt direktiv.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Medlemsstaterna skall i fråga om de fysiska personer och bolag eller enskilda firmor (här nedan kallade förmånstagarna) som nämns i avdelning I i de allmänna handlingsprogrammen för upphävande av begränsningar för etableringsfriheten och friheten att erbjuda tjänster upphäva de begränsningar som avses i avdelning III i dessa handlingsprogram, vilka påverkar rätten att påbörja och utöva den verksamhet som närmare anges i artikel 2 och 3 i detta direktiv.Artikel 2 1. Bestämmelserna i detta direktiv skall tillämpas på verksamhet som egenföretagare inom detaljhandeln (ur ISIC-grupp 612) (7) med undantag för detaljhandelsförsäljning med medicinska och farmaceutiska produkter, giftiga och sjukdomsalstrande ämnen, tobak och salt.Bestämmelserna i detta direktiv skall inte tillämpas på den ambulerande affärsverksamhet som utövas av gatuförsäljare och gårdfarihandlare. Inte heller skall de tillämpas på den verksamhet som utövas av personer som säljer varor på utomhusmarknader eller som säljer varor på övertäckta marknadsplatser men inte från fasta stånd, även i de fall då dessa verksamhetsformer inte är underkastade några bestämmelser i nationell lagstiftning om ambulerande verksamhet utövad av gatuförsäljare och gårdfarihandlare.Detta direktiv skall inte tillämpas på undersökningar av syn- eller hörselorgan eller av andra organ eller delar av kroppen som utförs i syfte att prova in, anpassa eller sälja hjälpmedel för korrigering av syn- eller hörselfel eller ortopediska hjälpmedel.2. Med verksamhet inom detaljhandel avses i detta direktiv de former av verksamhet som utövas av fysiska personer, bolag eller enskilda firmor som regelbundet och yrkesmässigt i eget namn och för egen räkning köper varor och som återförsäljer dessa varor direkt till den slutlige konsumenten.Varorna kan återförsäljas antingen i oförändrat skick eller efter sådana former av bearbetning, förädling eller iordningställande som är vanliga inom detaljhandeln.3. Bestämmelserna i detta direktiv skall även tillämpas på de former av detaljhandel som utövas av producenter som utan att vara etablerade som sådana i värdlandet själva säljer sina varor i det landet till den slutlige konsumenten.4. Bestämmelserna i detta direktiv skall på samma sätt som för de former av försäljning som avses i punkt 1-3 även tillämpas på sådan verksamhet som innebär uthyrning av varor i den mån dessa former av verksamhet inte ingår i övriga direktivs räckvidd. De verksamheter som undantas av det skälet nämns i bilagan till detta direktiv.Artikel 3 Bestämmelserna i detta direktiv skall även tillämpas på den verksamhet som utövas av agenter som är egenföretagare och som regelbundet och yrkesmässigt bedriver detaljhandelsförsäljning i form av auktion för andras räkning.Artikel 4 Verksamhet som är förknippad med myndighetsutövning i en medlemsstat skall i medlemsstaten i fråga undantas från bestämmelserna i detta direktiv. Dessa verksamhetsformer är följande:I Frankrike:försäljning på auktion av varor och annan lös egendom som utförs av officiers publics eller officiers ministériels.I Italien:försäljning på auktion av varor som utförs av mediatori vid utövandet av deras officiella plikter.I Tyskland, Belgien, Luxemburg och Nederländerna:kronofogdars och notarii publicis deltagande i auktioner.Artikel 5 1. Medlemsstaterna skall särskilt upphäva följande begränsningar:a) de som hindrar förmånstagarna från att etablera sig eller erbjuda tjänster i värdlandet på samma villkor och med samma rättigheter och skyldigheter som medborgarna i det landet,b) de som föreligger på grund av förvaltningspraxis som innebär att förmånstagarna utsätts för särbehandling jämfört med medborgarna i staten i fråga.2. De begränsningar som skall upphävas skall särskilt omfatta dem som härrör från åtgärder som hindrar eller begränsar förmånstagarnas rätt att etablera sig eller erbjuda tjänster på följande sätt:a) I Belgien:- skyldigheten att inneha ett carte professionnelle (artikel 1 i lagen av den 19 februari 1965).b) I Tyskland:- kravet att utländska medborgare i vissa Länder kan erhålla tillstånd till detaljhandelsförsäljning med sprängämnen först efter en behovsprövning (Bedurfnisprufung) och i andra Länder på det villkoret att de haft sin hemvist i Tyskland minst tre år dessförinnan,- kravet att fysiska personer som vill bedriva detaljhandelsförsäljning med vapen och ammunition i den bemärkelse som avses i Waffengesetz av den 18 mars 1938 skall vara tyska medborgare (Waffengesetz paragraf 7.2 och paragraf 3.2),- den föreskrift som innebär att utländska juridiska personer eller tyska juridiska personer, vars aktiekapital till större delen innehas av utländska medborgare inte får beviljas tillstånd att bedriva detaljhandelsförsäljning med vapen och ammunition (paragraf 10 i Verordnung, med tillämpning av Waffengesetz av den 19 mars 1938).c) I Frankrike:- skyldigheten att inneha ett carte d'identité d'étranger commerçant (décret-loi av den 12 november 1938, lagen av den 8 oktober 1940),- uteslutning från rätten att förnya arrendeavtal (décret av den 30 september 1953, artikel 38),- kravet på ömsesidighet som åläggs utländska medborgare som vill driva handel med brevduvor (lagen av den 27 juni 1957, décret av den 22 april 1958),- bestämmelsen att de personer som kan erhålla tillstånd att driva handel med skjutvapen "för försvarsändamål" och ammunition till dessa skall vara franska medborgare (eller, när det gäller bolag och enskilda firmor, att bevis om franskt medborgarskap tillhandahålls för delägare (associés en nom), aktiva och passiva delägare (commandités och commanditaires) och direktörer (gérants) i enskilda firmor (sociétés de personnes) och styrelseledamöter (administrateurs) och verkställande direktörer (directeurs centraux) för aktiebolag (sociétés par actions), artikel 2 i décret-loi av den 18 april 1939, artikel 1 i décret A av den 14 augusti 1939, artikel 9 och 6 i décret B av den 14 augusti 1939),- kravet att styrelseordföranden (conseil d'administration), verkställande direktören (président-directeur général) och större delen av styrelseledamöterna skall vara franska medborgare i de bolag som har särskilt tillstånd att importera petroleumprodukter och marknadsföra dessa och kravet att den som har detta tillstånd förbehåller fransk personal ett visst antal av dessa poster inom den administrativa, tekniska och kommersiella ledningen av företaget (décret nr 65-144 av den 26 februari 1965).d) I Italien:- kravet att utländska medborgare som vill påbörja och utöva verksamhet med brevduvor skall inneha särskilt tillstånd (lagen av den 13 december 1928 nr 3086).e) I Luxemburg:- den begränsade giltighetstiden för tillstånd som beviljas utländska medborgare (artikel 21 i lagen av den 2 juni 1962).Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall se till att förmånstagarna har samma rätt att ansluta sig till yrkes- eller handelsorganisationer på samma villkor och med samma rättigheter och skyldigheter som de egna medborgarna.2. Vid etablering skall rätten att ansluta sig till yrkes- och handelsorganisationer innebära valbarhet till högre befattning i dessa organisationer. Dessa befattningar kan emellertid förbehållas de egna medborgarna i de fall då vederbörande organisation har myndighetsutövande funktion till följd av en bestämmelse i lag eller annan författning.3. I Luxemburg skall medlemskap i chambre de commerce eller i chambre des métiers inte innebära att förmånstagare har rätt att delta i valet av förvaltningsorgan i dessa handelskammare.Artikel 7 Medlemsstaterna får inte ge de egna medborgare, som beger sig till en annan medlemsstat i syfte att där utöva sådan verksamhet som avses i artikel 2 och 3, något stöd som kan snedvrida etableringsvillkoren.Artikel 8 1. I de fall då ett värdland av de egna medborgare, som vill påbörja någon sådan verksamhet som avses i artikel 2 eller 3, kräver skötsamhetsbevis och bevis om att de inte har varit försatta i konkurs eller ettdera av dessa bevis, skall den staten i fråga om medborgare i andra medlemsstater som tillräckligt bevis på detta godta utdrag ur kriminalregistret eller, om något sådant intyg inte kan uppvisas, motsvarande handling utfärdad av behörig rättsinstans eller förvaltningsmyndighet i utlänningens ursprungsland eller senaste hemvistland, av vilken det framgår att dessa villkor är uppfyllda.I de fall då det i utlänningens ursprungsland eller senaste hemvistland inte utfärdas bevis om att denne inte har varit försatt i konkurs kan ett sådant intyg ersättas av en försäkran under ed, som vederbörande avgett inför rättsinstans eller förvaltningsmyndighet, notarius publicus eller behörig yrkes- eller handelsorganisation i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.2. I de fall då det i värdlandet på de egna medborgarna ställs särskilda krav på gott anseende och god vandel för att kunna utöva verksamhet inom detaljhandel med vapen, ammunition eller sprängämnen eller verksamhet som innebär detaljhandelsförsäljning med alkoholhaltiga drycker eller mjölk i stora partier, och bevis att dessa krav är uppfyllda inte kan erhållas från de handlingar som avses i första stycket i punkt 1 skall den staten som tillräckligt bevis på detta vad gäller medborgare i andra medlemsstater godta intyg utfärdat av behörig rättsinstans eller förvaltningsmyndighet i utlänningens ursprungsland eller senaste hemvistland, av vilket det framgår att villkoren i fråga är uppfyllda. Detta intyg skall hänföra sig till vissa bestämda fakta som av värdlandet betraktas som relevanta.3. Handlingar som utfärdats i överensstämmelse med punkt 1 eller 2 får inte vara äldre än tre månader.4. Medlemsstaterna skall inom den tid som anges i artikel 9 utse de myndigheter och organ som är behöriga att utfärda ovan nämnda handlingar och genast underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om detta.5. I de fall då det i värdlandet krävs bevis om den ekonomiska ställningen skall den staten godta intyg utfärdade av banker i utlänningens ursprungsland eller senaste hemvistland som likvärdiga med de intyg som utfärdas inom dess eget territorium.Artikel 9 Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom sex månader från dagen för anmälan och skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 10 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 15 oktober 1968.På rådets vägnarG. SEDATIOrdförande(1) EGT nr 2, 15.1.1962, s. 36/62.(2) EGT nr 2, 15.1.1962, s. 32/62.(3) EGT nr 187, 9.11.1965, s. 2914/65.(4) EGT nr 199, 20.11.1965, s. 3009/65.(5) EGT nr 117, 23.7.1964, s. 1871/64.(6) EGT nr 117, 23.7.1964, s. 1880/64.(7) International Standard Industrial Classification of All Economic Activities (Statistical Office of the United Nations, Statistical Studies, serie M nr 4, rev. 1, New York, 1958).BILAGA Verksamhetsformer som undantas från detta direktiv (artikel 2.4, andra meningen)>Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31999L0095

Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/95/EG av den 13 december 1999 om tillsyn av efterlevnaden av bestämmelser om arbetstidens längd för sjömän ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 014 , 20/01/2000 s. 0029 - 0035

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 1999/95/EGav den 13 december 1999om tillsyn av efterlevnaden av bestämmelser om arbetstidens längd för sjömän ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnarEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrandet(2),i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget(3), ochav följande skäl:1. Gemenskapens åtgärder på det socialpolitiska området syftar bland annat till att förbättra arbetstagares hälsa och säkerhet på arbetsplatsen.2. Gemenskapens åtgärder på området för sjötransport syftar bland annat till att förbättra levnads- och arbetsvillkoren ombord för sjömän, förbättra sjösäkerheten samt förhindra föroreningar som orsakas av olyckor till sjöss.3. Internationella arbetsorganisationen (ILO) antog under sitt åttiofjärde möte den 8-22 oktober 1996 ILO:s konvention nr 180 från 1996 om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg (nedan kallad ILO:s konvention nr 180) och protokollet från 1996 till konventionen om miniminormer i handelsfartyg från 1976 (nedan kallat protokollet till ILO:s konvention nr 147).4. Rådets direktiv 1999/63/EG av den 21 juni 1999, om det avtal om arbetstidens organisation för sjömän som ingåtts av European Community Shipowners' Association (ESCA) och Federation of Transport Workers' Unions in the European Union (FST)(4) antaget enligt artikel 139.2 i fördraget syftar till att genomföra nämnda avtal som ingicks den 30 september 1998 (nedan kallat avtalet). Innehållet i det avtalet grundar sig på vissa av bestämmelserna i ILO:s konvention nr 180. Avtalet gäller sjömän som arbetar ombord på havsgående fartyg i offentlig eller privat ägo, som är registrerade i en medlemsstat och som normalt används i kommersiell sjöfart.5. Syftet med detta direktiv är att tillämpa bestämmelserna i direktiv 1999/63/EG som grundar sig på bestämmelserna i ILO:s konvention nr 180, på alla fartyg som anlöper gemenskapens hamnar oberoende av vilken flagg det för, för att fastställa och avhjälpa varje situation som uppenbart hotar sjömännens säkerhet eller hälsa. Direktiv 1999/63/EG innehåller emellertid krav som inte återfinns i ILO:s konvention nr 180, och fartyg som inte för en medlemsstats flagg bör därför inte omfattas av de kraven.6. Direktiv 1999/63/EG gäller för sjömän som arbetar ombord på fartyg som är registrerade i en medlemsstats register. Medlemsstaterna bör kontrollera att de fartyg som för deras flagg följer alla bestämmelser i det direktivet.7. För att bevara säkerheten och för att undvika snedvridningar av konkurrensen bör medlemsstaterna ges möjlighet att kontrollera att alla fartyg som anlöper deras hamnar följer relevanta bestämmelser i direktiv 1999/63/EG oberoende av i vilken stat de är registrerade.8. Fartyg som för en stats flagg, vilken stat inte är part i ILO:s konvention nr 180 eller protokollet till ILO:s konvention nr 147 bör inte behandlas förmånligare än fartyg som för en stats flagg, vilken stat är part i den ena eller båda konventionerna.9. För att kontrollera att direktiv 1999/63/EG efterlevs är det nödvändigt att medlemsstaterna utför inspektioner ombord på fartygen, särskilt om de har mottagit klagomål från befälhavaren, någon besättningsmedlem eller annan person eller organisation med legitimt intresse av att fartygets drift samt levnadsförhållanden och arbetsvillkor ombord är säkra, eller av att förebygga föroreningar.10. För tillämpningen av detta direktiv får medlemsstaterna på eget initiativ vid behov utse inspektörer som av hamnstaten har givits ansvar för att utföra inspektioner av fartyg som anlöper en av gemenskapens hamnar.11. Bevis på att fartyget inte uppfyller kraven i direktiv 1999/63/EG kan erhållas efter kontroll av arbetsvillkoren ombord och journalerna över sjömännens arbets- och vilotid, eller om en inspektör har skälig anledning att tro att sjömännen är utmattade.12. Om situationen ombord på fartyget klart innebär fara för säkerhet eller hälsa, kan den behöriga myndigheten i den medlemsstat vars hamn fartyget har anlöpt utfärda förbud för fartyget att lämna hamnen så länge som konstaterade oegentligheter inte har rättats till eller besättningen inte är tillräckligt utvilad.13. Eftersom direktiv 1999/63/EG återger bestämmelserna i ILO:s konvention nr 180 kan kontroll av att bestämmelserna i det direktivet följs ombord på fartyg som är registrerade i ett register i tredje land endast göras efter det att konventionen har trätt i kraft.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Syfte och tillämpningsområde1. Syftet med detta direktiv är att inrätta ett system för kontroll av att fartyg som anlöper hamnar i medlemsstaterna följer bestämmelserna i direktiv 1999/63/EG för att förbättra sjöfartssäkerheten, arbetsvillkoren samt hälsa och säkerhet för sjömän ombord på fartyg.2. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att de fartyg som inte är registrerade inom deras territorium eller för deras flagg iakttar klausulerna 1-12 i avtalet som återges i bilagan till rådets direktiv 1999/63/EG.Artikel 2DefinitionerI detta direktiv avses meda) fartyg: varje havsgående fartyg, i offentlig eller privat ägo, som normalt används i kommersiell sjöfart. Fiskefartyg omfattas inte av denna definition,b) behörig myndighet: de myndigheter som har utsetts av medlemsstaterna för att genomföra uppgifterna enligt detta direktiv,c) inspektör: en offentligt anställd person eller annan person som är vederbörligen godkänd av en medlemsstats behöriga myndighet för att kontrollera arbetsvillkoren ombord och som är ansvarig inför den behöriga myndigheten,d) klagomål: varje upplysning eller rapport som har lämnats av en besättningsmedlem, en yrkesorganisation, sammanslutning, fackförening, eller, i allmänhet, av någon annan person som har intresse av fartygets säkerhet, särskilt säkerhets- och hälsoriskerna för besättningen.Artikel 3Utarbetande av rapporterUtan att det påverkar bestämmelserna i artikel 1.2 gäller att om en medlemsstat, vars hamn ett fartyg frivilligt anlöper i samband med normala kommersiella transaktioner eller av skäl som har samband med driften, mottar ett klagomål som den inte anser vara uppenbart ogrundat eller innehar bevis på att fartyget inte uppfyller de krav som anges i direktiv 1999/63/EG skall den utarbeta en rapport som den ställer till regeringen i den stat i vilken fartyget är registrerat och skall, när en inspektion är gjord enligt artikel 4 ger erforderliga bevis, vidta åtgärder som är nödvändiga för att rätta till sådana förhållanden ombord som innebär en uppenbar fara för sjömännens säkerhet eller hälsa.Identiteten på den person från vilken klagomålet härrör skall inte avslöjas varken för befälhavaren eller det berörda fartygets ägare.Artikel 4Inspektion och mer ingående inspektion1. När en inspektör gör en inspektion för att bevisa att ett fartyg inte uppfyller kraven i direktiv 1999/63/EG skall han kontrollera att- en tablå med en beskrivning av organisationen av arbetet ombord har upprättats på det eller de arbetsspråk som används ombord och på engelska, i enlighet med mallen i bilaga I, eller en liknande mall, och anslagits på ett lättillgängligt ställe ombord,- en journal över sjömännens arbets- eller vilotid förs på det eller de arbetsspråk som används ombord och på engelska, i enlighet med mallen i bilaga II, eller en liknande mall, vilken förvaras ombord och att det finns bevis om att journalen vederbörligen har godkänts av den behöriga myndigheten i den stat i vilken fartyget är registrerat.2. Om ett klagomål har mottagits eller inspektören på grund av sina egna iakttagelser ombord har anledning att tro att besättningsmedlemmarna är utmattade, skall inspektören göra en mer ingående inspektion i enlighet med punkt 1 för att fastställa om arbetstiden eller viloperioderna som är inskrivna i journalen överensstämmer med normerna i direktiv 1999/63/EG och om dessa vederbörligen har iakttagits varvid andra journaler om fartygets drift kan beaktas.Artikel 5Korrigeringar av oegentligheter1. Om inspektionen eller den mer noggranna inspektionen visar att fartyget inte uppfyller kraven i direktiv 1999/63/EG skall medlemsstaten vidta nödvändiga åtgärder för att rätta till alla förhållanden ombord som innebär en uppenbar fara för sjömännens säkerhet och hälsa. Sådana åtgärder kan bestå i förbud att lämna hamnen så länge som de konstaterade oegentligheterna inte korrigerats eller så länge som sjömännen inte är tillräckligt utvilade.2. Om det finns klara bevis för att den vaktgående personalen i den första vakten eller påföljande avlösande vakter är utmattade skall medlemsstaten se till att fartyget inte lämnar hamnen innan de konstaterade oegentligheterna korrigerats eller de nämnda besättningsmedlemmarna är tillräckligt utvilade.Artikel 6Uppföljning1. Om ett fartyg är förbjudet att lämna hamnen i enlighet med artikel 5 skall medlemsstatens behöriga myndighet informera befälhavaren, ägaren eller den driftansvarige liksom flaggstatens förvaltning eller förvaltningen i den stat i vilken fartyget är registrerat eller konsuln eller i dennes frånvaro den statens närmaste diplomatiske representant, om resultaten av inspektionerna som avses i artikel 4 eller varje beslut som inspektören tagit eller korrigerande åtgärder som i förekommande fall måste vidtas.2. I samband med inspektioner enligt detta direktiv skall alla tänkbara ansträngningar göras för att undvika att ett fartyg inte försenas på ett obefogat sätt. Om emellertid så är fallet skall ägaren eller den driftansvarige ha rätt att begära kompensation för eventuella förluster eller skador. I samtliga fall när det påstås att ett fartyg obefogat försenats skall bevisbördan ligga hos fartygets ägare eller den driftansvarige.Artikel 7Rätt att överklaga1. Fartygets ägare eller den driftansvarige eller dennes representant i medlemsstaten har rätt att överklaga ett beslut om att hålla kvar fartyget vilket har fattats av den behöriga myndigheten. Ett överklagande innebär inte att fartyget får lämna hamnen.2. I detta syfte skall medlemsstaterna inrätta och vidmakthålla lämpliga överklagandeförfaranden, i enlighet med sin nationella lagstiftning.3. Den behöriga myndigheten skall vederbörligen informera fartygets befälhavare enligt punkt 1 om rätten att överklaga.Artikel 8Samarbete mellan förvaltningar1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att, på ett sätt som är förenligt med artikel 14 i rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll)(5) säkerställa samarbete mellan sina behöriga myndigheter och de andra medlemsstaternas behöriga myndigheter för att se till att detta direktiv genomförs på ett effektivt sätt och skall överlämna bestämmelserna till kommissionen.2. Uppgifter om åtgärder som vidtagits enligt artiklarna 4 och 5 skall offentliggöras på ett sådant sätt som det som anges i artikel 15 första stycket i direktiv 95/21/EG.Artikel 9Klausul om icke-förmånsbehandlingI samband med inspektion av ett fartyg som för en stats flagg, eller är registrerat i en stat som inte har ratificerat ILO:s konvention nr 180 eller protokollet till ILO:s konvention nr 147 skall medlemsstaterna, när denna konvention och protokollet har trätt i kraft, se till att ett sådant fartyg och dess besättning inte behandlas fördelaktigare än ett fartyg som för en stats flagg vilken stat är part till ILO:s konvention nr 180 eller protokollet till ILO:s konvention 147, eller båda.Artikel 10Slutbestämmelser1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 2002.2. När en medlemsstat antar bestämmelserna i punkt 1 skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.3. Medlemsstaterna skall omedelbart till kommissionen överlämna alla bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall även informera de andra medlemsstaterna.Artikel 11Fartyg från tredje landBestämmelserna i detta direktiv är inte tillämpliga på fartyg som inte för någon medlemsstats flagg eller är registrerade i någon medlemsstat förrän vid tidpunkten för ikraftträdandet av ILO:s konvention nr 180 och av protokollet till ILO:s konvention nr 147.Artikel 12IkraftträdandeDetta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 13AdressaterDetta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 13 december 1999.På Europaparlamentets vägnarN. FONTAINEOrdförandePå rådets vägnarS. HASSIOrdförande(1) EGT C 43, 17.2.1999, s. 16.(2) EGT C 138, 18.5.1999, s. 33.(3) Europaparlamentets yttrande av den 14 april 1999 (EGT C 219, 30.7.1999, s. 240), rådets gemensamma ståndpunkt av den 12 juli 1999 (EGT C 249, 1.9.1999, s. 7) och Europaparlamentets beslut av den 4 november 1999 (ännu inte offentliggjort i EGT).(4) EGT L 167, 2.7.1999, s. 37.(5) EGT L 157, 7.7.1995. s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 98/42/EG (EGT L 184, 27.6.1998, s. 40).BILAGA I>PIC FILE= "L_2000014SV.003202.EPS">>PIC FILE= "L_2000014SV.003301.EPS">BILAGA II>PIC FILE= "L_2000014SV.003402.EPS">>PIC FILE= "L_2000014SV.003501.EPS">