Avis juridique important

|

31989L0398

Rådets direktiv 89/398/EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 186 , 30/06/1989 s. 0027 - 0032 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 19 s. 0051  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 19 s. 0051

RÅDETS DIREKTIV av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel (89/398/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),i samarbete med Europaparlamentet(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:Rådets direktiv 77/94/EEG av den 21 december 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel(4), senast ändrat genom direktiv 85/7/EEG(5), har ändrats vid ett antal tillfällen; direktivet bör därför om det blir aktuellt med nya ändringar för klarhetens skull omarbetas.Direktiv 77/94/EEG motiverades av det faktum att skillnaderna mellan nationell lagstiftning om specialdestinerade livsmedel hindrade varornas fria rörlighet och kan ha skapat ojämlika konkurrensförhållanden och hade sålunda en direkt inverkan på upprättandet av en fungerande gemensam marknad.Tillnärmningen av de nationella lagstiftningarna förutsatte i ett inledningsskede att det utarbetades en gemensam definition för att göra det möjligt att skydda konsumenten mot vilseledande i fråga om dessa varors natur och att regler antogs för märkning av dessa varor.De varor som omfattas av detta direktiv är livsmedel som måste sättas samman och beredas på särskilt sätt för att tillgodose särskilda näringsbehov hos de personer som livsmedlen i huvudsak är avsedda för; det kan därför bli nödvändigt att tillåta undantag från de allmänna eller särskilda bestämmelser som gäller för livsmedel i syfte att nå detta särskilda näringsmässiga mål.Även om specialdestinerade livsmedel för vilka särskilda bestämmelser gäller kan övervakas effektivt med stöd av de allmänna regler som gäller för kontroll av alla typer av livsmedel, är detta inte alltid fallet med livsmedel för vilka sådana särskilda bestämmelser saknas.I fråga om de senare är det, med de medel som övervakande organ vanligen förfogar över, kanske i vissa fall inte möjligt att kontrollera om ett livsmedel verkligen har de speciella näringsmässiga egenskaper som tillskrivs det; det är därför nödvändigt att vid behov föreskriva, att den person som har ansvaret för att detta livsmedel släpps ut på marknaden bör medverka till att det övervakande organet kan utöva sin verksamhet.Det är på nuvarande stadium av utvecklingen av gemenskapsregler om tillsatser inte möjligt att inom ramen för detta direktiv anta bestämmelser om användning av tillsatser i specialdestinerade livsmedel, om de inte tillhör någon av de grupper som nämns i bilaga 1; denna fråga bör därför framdeles undersökas på nytt.Utarbetandet av särdirektiv för att genomföra gemenskapsreglernas grundprinciper och ändringar i dessa direktiv är verkställighetsåtgärder av teknisk natur; det bör därför anförtros kommissionen att besluta om dessa åtgärder för att förenkla och påskynda förfarandet.I samtliga fall då rådet bemyndigar kommissionen att genomföra regler om livsmedel, bör bestämmelser skapas för ett förfarande som gör det möjligt för medlemsstaterna och kommissionen att nära samarbeta inom Ständiga livsmedelskommittén som bildats genom beslut 69/414/EEG(6).Detta direktiv inverkar inte på de tidsfrister inom vilka medlemsstaterna skall efterkomma direktiv 77/94 EEG.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Detta direktiv avser specialdestinerade livsmedel.2. a) Specialdestinerade livsmedel är livsmedel som på grund av deras särskilda sammansättning eller det särskilda sätt som de är framställda på klart kan skiljas från livsmedel för normal konsumtion och som är lämpliga för de påstådda dietändamålen och som saluförs på ett sätt som framhåller denna lämplighet.b) Ett livsmedel för särskild näringsmässig användning måste uppfylla de särskilda näringsbehoveni) hos vissa kategorier personer med störd matsmältningsprocess eller ämnesomsättning, ellerii) hos vissa kategorier personer med speciell fysiologisk kondition och som därför kan ha särskild nytta av ett kontrollerat intag av vissa livsmedelssubstanser, elleriii) för spädbarn och små barn med god hälsa.Artikel 2 1. De varor som avses i artikel 1.2 b i och ii får betecknas "dietisk" eller "avsedd för dietkost".2. Vid märkning och presentation av livsmedel för normal konsumtion samt vid reklam för sådana livsmedel skall följande vara förbjudet:a) Användning av orden "dietisk" eller "avsedd för dietkost", antingen ensamt eller tillsammans med andra ord för att beteckna dessa livsmedel.b) Varje annan angivelse eller presentation som kan ge intryck av att det rör sig om någon av de varor som avses i artikel 1.3. I enlighet med bestämmelser som kommer att antas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 13, skall det dock vara möjligt beträffande livsmedel för normal konsumtion som är lämpat för dietändamål, att ange sådan lämplighet.I de nämnda bestämmelserna får fastställas hur denna lämplighet skall anges.Artikel 3 1. De i artikel 1 angivna varornas art eller sammansättning måste vara sådan att varorna är lämpade för det avsedda dietändamålet.2. De varor som avses i artikel 1 måste också uppfylla alla obligatoriska bestämmelser som gäller för livsmedel för normal konsumtion, utom när det gäller sådana ändringar som gjorts för att se till att de skall stämma överens med definitionerna i artikel 1.Artikel 4 1. De särskilda bestämmelser som skall gälla för de grupper specialdestinerade livsmedel som framgår av bilaga 1 skall fastställas genom särdirektiv.Sådana särdirektiv kan särskilt omfattaa) väsentliga krav i fråga om varornas art och sammansättning,b) bestämmelser om råvarornas kvalitet,c) hygieniska krav,d) tillåtna ändringar inom ramen för artikel 3.2,e) en lista över tillsatser,f) bestämmelser om märkning, presentation och reklam,g) provtagningsförfaranden och analysmetoder som är nödvändiga för att kontrollera att kraven i särdirektiven efterföljs.Sådana särdirektiv skall antas- av rådet i enlighet med det förfarande som fastställts i artikel 100a, såvitt gäller e,- i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 13, när det gäller de övriga punkterna.Bestämmelser som kan tänkas ha betydelse för människors hälsa skall antas sedan samråd skett med Vetenskapliga livsmedelskommittén som bildats genom beslut 74/234/EEG(7).2. En lista över ämnen som används för särskilda näringsmässiga ändamål såsom vitaminer, mineralsalter, aminosyror och andra ämnen som är avsedda att tillsättas specialdestinerade livsmedel samt renhetskriterierna för dessa ämnen, och vid behov användningsvillkoren för dessa, skall antas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 13.Artikel 5 Villkoren för att vid märkning, presentation och reklam få hänvisa till en diet eller till en kategori människor för vilka en vara som avses i artikel 1 är avsedd får antas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 13.Artikel 6 1. Den märkning och de märkningsmetoder som används samt presentationen av och reklamen för de varor som avses i artikel 1 får inte tillskriva varorna egenskaper som uppges kunna förebygga, behandla eller bota mänskliga sjukdomar, eller antyda sådana egenskaper.Undantag från första stycket får i exceptionella och klart definierade fall föreskrivas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 13. Sådana undantag får fortsätta att gälla tills detta förfarande har avslutats.2. Punkt 1 får inte hindra spridning av nyttig information eller rekommendationer som uteslutande är avsedda för personer med kvalifikationer i medicin, näringslära eller farmakologi.Artikel 7 1. Rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel(8), senast ändrat genom direktiv 89/395/EEG(9), skall på de villkor som anges nedan gälla för de varor som avses i artikel 1.2. Den beteckning, under vilken en vara säljs, skall åtföljas av en uppgift om dess särskilda näringsmässiga egenskaper; i fråga om de varor som avses i artikel 1.2 b iii skall denna hänvisning dock ersättas med en hänvisning till det ändamål som de är avsedda för.3. Märkningen av varor för vilka det inte har antagits något särdirektiv i enlighet med artikel 4, måste också omfattaa) arten och mängden av de särskilda beståndsdelarna eller den speciella framställningsprocess som ger varan dess särskilda näringsmässiga egenskaper,b) energivärdet i kilojoule och kilokalorier samt innehållet av kolhydrater, protein och fett per 100 gram eller 100 milliliter av den saluförda varan och vid behov, per angiven kvantitet av den konsumtionsfärdiga varan.Om energivärdet är lägre än 50 kilojoule (12 kilokalorier) per 100 gram eller 100 milliliter av den saluförda varan, får dessa uppgifter dock ersättas antingen av orden "energivärde lägre än 50 kilojoule (12 kilokalorier) per 100 gram" eller "energivärde lägre än 50 kilojoule (12 kilokalorier) per 100 milliliter".4. De särskilda märkningskraven för de varor beträffande vilka ett särdirektiv har antagits skall fastställas i det direktivet.Artikel 8 1. De varor som avses i artikel 1 skall endast tillåtas för detaljhandelsförsäljning i färdigförpackning och förpackningen skall omsluta varan fullständigt.2. Medlemsstater får emellertid tillåta undantag från dessa bestämmelser när det gäller detaljhandeln under förutsättning att varan vid saluhållandet åtföljs av de uppgifter som avses i artikel 7.Artikel 9 För att möjliggöra en effektiv offentlig kontroll av specialdestinerade livsmedel, som inte tillhör någon av grupperna i bilaga 1, skall följande särskilda bestämmelser gälla:1. När en sådan vara som avses ovan första gången släpps ut på marknaden skall tillverkaren eller, om varan är tillverkad i tredje land, importören, underrätta den behöriga myndigheten i den medlemsstat där varan saluförs genom att skicka in ett exemplar av den etikett som används för varan.2. Om samma vara därefter släpps ut på marknaden i en annan medlemsstat skall tillverkaren, eller i förekommande fall importören, förse den behöriga myndigheten i denna medlemsstat med samma information tillsammans med uppgift om mottagaren av den första underrättelsen.3. Den behöriga myndigheten skall vid behov ha rätt att kräva att tillverkaren, eller i förekommande fall importören, lägger fram det vetenskapliga material och de uppgifter som visar att varan stämmer överens med artikel 1.2 tillsammans med den information som föreskrivs i artikel 7.3 a. Om sådant material ingår i en lättillgänglig publikation, räcker det med en hänvisning till denna publikation.4. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna namnen på de behöriga myndigheter som avses i denna artikel och all annan användbar information om dessa.Kommissionen skall offentliggöra denna information i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Närmare regler för genomförandet av detta stycke får antas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 13.5. Fyra år efter anmälan av detta direktiv, skall kommissionen till rådet översända en rapport om tillämpningen av denna artikel, vid behov tillsammans med lämpliga förslag.Artikel 10 1. Medlemsstaterna får inte förbjuda eller begränsa handeln med varor som avses i artikel 1 och som följer detta direktiv och, i förekommande fall, direktiv som antagits för att genomföra detta direktiv av skäl som hänför sig till varornas sammansättning, framställningssätt, presentation eller märkning.2. Punkt 1 skall inte inverka på tillämpliga nationella bestämmelser som gäller så länge direktiv för att genomföra detta direktiv inte antagits.Artikel 11 1. Om en medlemsstat på goda grunder konstaterar att ett specialdestinerat livsmedel, som inte tillhör någon av de grupper som anges i bilaga 1, inte stämmer överens med artikel 1.2 eller utgör en fara för människors hälsa, får denna medlemsstat, även om livsmedlet omsätts fritt i en eller flera medlemsstater, tillfälligt förbjuda eller begränsa handeln med denna vara inom sitt territorium. Den skall omedelbart underrätta kommissionen och de andra medlemsstaterna om detta samt ange skälen för sitt beslut.2. Kommissionen skall så snart som möjligt undersöka de skäl som anförts av den berörda medlemsstaten, samråda med medlemsstaterna inom Ständiga livsmedelskommittén och därefter utan dröjsmål meddela sitt yttrande och besluta om lämpliga åtgärder.3. Om kommissionen anser att den nationella åtgärden måste upphävas eller modifieras, skall den inleda det förfarande som fastställs i artikel 13 för att besluta om lämpliga åtgärder.Artikel 12 1. Om en medlemsstat, som en följd av ny information eller en omvärdering av befintlig information som gjorts efter det att något av särdirektiven antogs, på goda grunder konstaterar att ett specialdestinerat livsmedel utgör en fara för människors hälsa, trots att det följer det relevanta särdirektivet, får denna medlemsstat tillfälligt förbjuda eller begränsa tillämpningen av de aktuella bestämmelserna inom sitt territorium. Medlemsstaten skall omedelbart underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om detta och ange skälen för sitt beslut.2. Kommissionen skall så snart som möjligt undersöka de skäl som anförts av den berörda medlemsstaten samt samråda med medlemsstaterna inom Ständiga livsmedelskommittén och därefter utan dröjsmål meddela sitt yttrande och besluta om lämpliga åtgärder.3. Om kommissionen anser att ändringar i detta direktiv eller i särdirektiven är nödvändiga för att komma till rätta med de svårigheter som nämns i punkt 1 och för att säkerställa skyddet av människors hälsa, skall den inleda det förfarande som fastställs i artikel 13 för att anta dessa ändringar. Den medlemsstat som har vidtagit skyddsåtgärder får i så fall behålla dessa tills ändringarna har antagits.Artikel 13 I de fall förfarandet i denna artikel skall följas, skall ordföranden hänskjuta frågan till Ständiga livsmedelskommittén, i det följande benämnd "kommittén", antingen på eget initiativ eller på begäran av en representant för en medlemsstat.Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom en viss tid som ordföranden får bestämma med hänsyn till hur brådskande ärendet är. Yttrandet skall avges med den majoritet som enligt artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta på förslag av kommissionen. Rösterna från medlemsstaternas företrädare inom kommittén skall vägas enligt bestämmelserna i denna artikel. Ordföranden får inte rösta.Kommissionen skall själv anta förslaget om det har tillstyrkts av kommittén.Om förslaget inte har tillstyrkts av kommittén eller om inget yttrande avges skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.Om rådet inte fattat något beslut inom tre månader från den dag då ärendet hänsköts till rådet, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas.Artikel 14 Direktiv 77/94/EEG återkallas härmed.Hänvisningar till det återkallade direktivet skall tolkas som hänvisningar till detta direktiv och läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga 2.Artikel 15 1. Medlemsstaterna skall ändra sina lagar och andra författningar på sådant sätt att- handel med varor som följer detta direktiv tillåts senast den 16 maj 1990,- handel med varor som inte följer detta direktiv förbjuds från den 16 maj 1991.De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Punkt 1 skall inte inverka på de nationella bestämmelser som i avsaknad av sådana direktiv som avses i artikel 4 gäller för vissa grupper av specialdestinerade livsmedel.Artikel 16 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 3 maj 1989.På rådets vägnarP. SOLBESOrdförande(1) EGT nr C 124, 23.5.1986, s. 7, ochEGT nr C 161, 19.6.1987, s. 12.(2) EGT nr C 99, 13.4.1987, s. 54, ochEGT nr C 120, 16.5.1989.(3) EGT nr C 328, 22.12.1986, s. 9.(4) EGT nr L 26, 31.1.1977, s. 55.(5) EGT nr L 2, 3.1.1985, s. 22.(6) EGT nr L 291, 19.11.1969, s. 9.(7) EGT nr L 136, 20.5.1974, s. 1.(8) EGT nr L 33, 8.2.1979, s. 1.(9) EGT nr L 186, 30.6.1989, s. 17.BILAGA I Grupper av specialdestinerade livsmedel för vilka särskilda bestämmelser kommer att fastställas genom särdirektiv(1)1. Modersmjölksersättningar2. Mjölkblandningar och vegetabiliska blandningar till spädbarn och småbarn3. Barnmat4. Livsmedel med lågt eller reducerat energiinnehåll för viktkontroll5. Näringspreparat för särskilda medicinska behov6. Natriumfattiga livsmedel, inklusive natriumfattiga eller natriumfria dietsalter7. Glutenfria livsmedel8. Livsmedel avsedda att intas i samband med mycket krävande muskelarbete, särskilt för idrottande9. Livsmedel för personer med störd kolhydratomsättning (diabetes)(1) Det förutsätts att varor som redan finns på marknaden när direktivet antas inte kommer att beröras av detta.BILAGA II >Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31999L0032

Rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEG

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 121 , 11/05/1999 s. 0013 - 0018

RÅDETS DIREKTIV 1999/32/EGav den 26 april 1999om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEGEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 130s.1 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget(3), ochav följande skäl:(1) De mål och principer för gemenskapens miljöpolitik som fastställs i handlingsprogrammen för miljön, särskilt det femte miljöhandlingsprogrammet(4), som bygger på de principer som uttrycks i artikel 130r i fördraget, syftar i synnerhet till att säkerställa att alla människor effektivt skyddas från de erkända riskerna med svaveldioxidutsläpp och till att skydda miljön genom att förhindra att svavelhalterna i miljön överskrider kritiska mängder och nivåer.(2) I enlighet med artikel 129 i fördraget skall hälsoskyddskraven ingå som ett led i gemenskapens övriga politik. I enlighet med artikel 3 o i fördraget skall gemenskapens verksamhet bidra till att en hög hälsoskyddsnivå uppnås.(3) Utsläppen av svaveldioxid bidrar väsentligt till försurningsproblemen inom gemenskapen. Svaveldioxid har också en direkt inverkan på människans hälsa och på miljön.(4) Försurningen och svaveldioxiden i atmosfären skadar känsliga ekosystem, minskar den biologiska mångfalden och naturens skönhet och har en negativ inverkan på skördeproduktion och skogarnas tillväxt. I städerna kan det sura regnet allvarligt skada byggnader och det arkitektoniska arvet. Svaveldioxid kan också ha en avsevärd inverkan på människors hälsa, i synnerhet när det gäller människor som lider av luftvägssjukdomar.(5) Försurningen är en gränsöverskridande företeelse som kräver såväl lösningar på gemenskapsnivå som nationella eller lokala lösningar.(6) Utsläppen av svaveldioxid bidrar till stoftbildningen i atmosfären.(7) Såväl gemenskapen som de enskilda medlemsstaterna är avtalsslutande parter i UN-ECE:s konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. I det andra UN-ECE-protokollet om gränsöverskridande svaveldioxidföroreningar fastställs att de avtalsslutande parterna bör minska svaveldioxidutsläppen i enlighet med eller utöver den minskning på 30 % som angavs i det första protokollet. Det andra UN-ECE-protokollet grundar sig på antagandet att de kritiska mängderna och nivåerna fortsatt kommer att överskridas i vissa känsliga områden. Ytterligare åtgärder för att minska svaveldioxidutsläppen kommer att behövas om målen i det femte åtgärdsprogrammet för miljön skall uppnås. De avtalsslutande parterna bör därför fortsätta att minska sina utsläpp av svaveldioxid avsevärt.(8) Svavel, som naturligt finns i små mängder i olja och kol, har i årtionden erkänts som den viktigaste källan till svaveldioxidutsläpp, som i sin tur är en av huvudorsakerna till "surt regn" och en av de viktigaste faktorerna bakom luftföroreningarna i många stads- och industriområden.(9) Nyligen offentliggjorde kommissionen ett meddelande om en kostnadseffektiv strategi för att bekämpa försurningen inom gemenskapen. Kontroll av svaveldioxidutsläpp från förbränning av vissa flytande bränslen fastställdes som en nödvändig del av denna kostnadseffektiva strategi. Gemenskapen erkänner behovet av åtgärder när det gäller alla övriga bränslen.(10) Studier har visat att de fördelar som uppnås genom minskade svavelutsläpp till följd av reducerat svavelinnehåll i olika bränslen ofta vida överstiger de i detta direktiv beräknade kostnaderna för industrin. Tekniken för att minska svavelmängden i flytande bränslen finns och är väl inarbetad.(11) I enlighet med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen, som det hänvisas till i artikel 3b i fördraget, kan målet att minska utsläppen av svaveldioxid vid förbränning av vissa typer av flytande bränslen inte uppnås på ett effektivt sätt om medlemsstaterna agerar var för sig. Icke samordnade åtgärder erbjuder ingen garanti för att det eftersträvade målet uppnås, de kan motverka sitt syfte och leder till en stor osäkerhet på marknaden för de berörda bränsleprodukterna. Med hänsyn till behovet av att minska utsläppen av svaveldioxid inom gemenskapen är det därför bättre att vidta åtgärder på gemenskapsnivå. Detta direktiv begränsas till de minimikrav som är nödvändiga för att uppnå det eftersträvade målet.(12) I rådets direktiv 93/12/EEG av den 23 mars 1993 om svavelhalten i vissa flytande bränslen(5) uppmanades kommissionen att lägga fram ett förslag för rådet om lägre gränsvärden för svavelhalten i dieselolja och nya gränsvärden för flygfotogen. Samtidigt är det lämpligt att på grundval av kostnadseffektivitetsstudier fastställa gränsvärden för svavelhalten i andra flytande bränslen, främst tunga eldningsoljor, bunkeroljor, marina dieselbrännoljor och dieseloljor.(13) I enlighet med artikel 130t i fördraget skall detta direktiv inte hindra någon medlemsstat från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder. Sådana åtgärder måste dock vara förenliga med fördraget och skall anmälas till kommissionen.(14) Innan en medlemsstat inför nya, strängare skyddsåtgärder skall förslaget anmälas till kommissionen enligt det förfarande som fastställs i rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter(6).(15) I medlemsstater och regioner där miljöförhållandena så tillåter, är det lämpligt att medge undantag från de gränsvärden som sätts för svavelhalten i tunga eldningsoljor.(16) Det är också lämpligt att medge undantag från gränsvärdena för svavelinnehållet i tunga eldningsoljor vid användning i förbränningsanläggningar som uppfyller reglerna för utsläpp fastställda i rådets direktiv 88/609/EEG av den 24 november 1988 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar(7). Mot bakgrund av den kommande revideringen av direktiv 88/609/EEG kan det komma att bli nödvändigt att se över och i förekommande fall ändra vissa bestämmelser i det här direktivet.(17) För de förbränningsanläggningar i raffinaderier som inte omfattas av artikel 3.3 i c i detta direktiv skall de genomsnittliga utsläppen av svaveldioxid från sådana anläggningar inte överskrida de gränsvärden som anges i direktiv 88/609/EEG eller eventuella framtida revideringar av det direktivet. Vid tillämpning av det här direktivet bör medlemsstaterna tänka på att ersättning med andra bränslen än de som anges i artikel 2 inte bör leda till en ökning av utsläppen av försurande ämnen.(18) För svavelinnehållet i dieseloljor har gränsvärdet 0,2 % redan fastställts i direktiv 93/12/EEG. Detta värde bör ändras till 0,1 % före den 1 januari 2008.(19) Enligt 1994 års anslutningspakt har Österrike och Finland i fyra år från anslutningsdagen rätt till undantag från bestämmelsen om svavelhalten i dieselolja i direktiv 93/12/EEG.(20) Gränsvärdena 0,2 % (från och med år 2000) och 0,1 % (från och med år 2008) för svavelhalten i dieseloljor för marint bruk i havsgående fartyg kan orsaka tekniska och ekonomiska problem för Grekland vad gäller hela dess territorium, för Spanien i fråga om Kanarieöarna, för Frankrike när det gäller de utomeuropeiska departementen och för Portugal i fråga om ögrupperna Madeira och Azorerna. Ett undantag för Grekland, Kanarieöarna, de franska utomeuropeiska departementen och ögrupperna Madeira och Azorerna bör inte ha någon negativ inverkan på marknaden för dieseloljor för marint bruk och under förutsättning att export av dieseloljor för marint bruk från Grekland, Kanarieöarna, de franska utomeuropeiska departementen och ögrupperna Madeira och Azorerna till andra medlemsstater bör uppfylla de krav som gäller i den importerande medlemsstaten. Grekland, Kanarieöarna, de franska utomeuropeiska departementen och ögrupperna Madeira och Azorerna bör alltså få rätt till undantag från gränsvärdena i viktprocent för dieseloljor för marina syften.(21) Svavelutsläpp från sjöfart genom förbränning av bunkerbränsle med hög svavelhalt bidrar till föroreningen med svaveldioxid och till försurningsproblemen. Gemenskapen kommer vid de fortsatta och framtida förhandlingarna om MARPOL-konventionen inom ramen för den internationella sjöfartsorganisationen IMO att arbeta för ett mer effektivt skydd av de områden som är känsliga för utsläpp av svaveloxider samt för en minskning av det allmänt tillämpade gränsvärdet för bunkerolja (för närvarande 4,5 %). Gemenskapens initiativ att få Nordsjön/Engelska kanalen förklarat som särskilt övervakningsområde för låga utsläpp av svaveldioxid bör fortsätta.(22) Forskningen kring försurningens effekter på ekosystem och på den mänskliga kroppen behövs. Gemenskapen stöder sådan forskning inom det femte ramprogrammet för forskning(8).(23) Vid störningar i tillgången på råolja, oljeprodukter eller andra kolväten får kommissionen besluta om att ett högre gränsvärde skall tillämpas inom en medlemsstats territorium.(24) Medlemsstaterna skall inrätta lämpliga mekanismer för att övervaka att bestämmelserna i detta direktiv följs. Rapporter om svavelhalten i flytande bränslen skall regelbundet föreläggas kommissionen.(25) För tydlighetens skull är det nödvändigt att ändra direktiv 93/12/EEG.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Ändamål och räckvidd1. Ändamålet med detta direktiv är att minska utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa typer av flytande bränslen och därigenom minska de skadliga effekterna på människan och miljö från sådana utsläpp.2. Utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa petroleumbaserade flytande bränslen skall minskas genom att det fastställs gränsvärden för svavelhalten i sådana bränslen som skall utgöra villkor för deras användning inom medlemsstaternas territorium.Begränsningen av svavelhalten i vissa petroleumbaserade flytande bränslen enligt detta direktiv skall dock inte tillämpas på:a) - petroleumbaserade flytande bränslen som används av havsgående fartyg, utom sådana bränslen som omfattas av definitionen i artikel 2.3,- marin dieselbrännolja som används av fartyg som passerar gränsen mellan ett tredje land och en medlemsstat,b) bränslen som skall förädlas före slutlig förbränning,c) bränslen som skall förädlas inom raffineringsindustrin.Artikel 2DefinitionerI detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:1. Tung eldningsolja:- alla petroleumbaserade flytande bränslen som omfattas av KN-nummer 2710 00 71 - 2710 00 78eller- alla petroleumbaserade flytande bränslen andra än dieselbrännolja enligt definitionen i punkterna 2 och 3, som på grund av sina destillationsgränser tillhör kategorin tunga oljor avsedda för användning som bränsle och som till mindre än 65 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 250°C enligt ASTM D86-metoden. Om destillationen inte kan fastställas med ASTM D86-metoden klassas petroleumprodukten likaledes som tung eldningsolja.2. Dieselbrännolja:- alla petroleumbaserade flytande bränslen som omfattas av KN-nummer 2710 00 67 eller 2710 00 68eller- alla petroleumbaserade flytande bränslen som på grund av sina destillationsgränser tillhör kategorin mellandestillat avsedda för användning som bränsle, och som till minst 85 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 350°C enligt ASTM D86-metoden.Dieselbränslen enligt definitionen i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG av den 13 oktober 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv 93/12/EEG(9) ingår inte i denna definition. Bränslen som används i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg och jordbruks- eller skogsbrukstraktorer skall också undantas från definitionen.3. Marin dieselbrännolja: bränslen som är avsedda att användas för marint bruk och som motsvarar definitionen i punkt 2 eller vars viskositet eller densitet faller inom ramen för de gränsvärden för viskositet eller densitet som fastställs för marina destillat i tabell 1 i ISO 8217 (1996).4. ASTM metod: de metoder som fastställs av American Society for Testing and Materials i 1976 års upplaga av standarddefinitioner och specifikationer för petroleumprodukter och smörjmedel.5. Förbränningsanläggning: varje teknisk inrättning i vilken bränslen oxideras för att den frigjorda värmen skall kunna utnyttjas.6. Kritisk belastningsgräns: ett beräknat tröskelvärde för exponering för en eller flera föreningar under vilket, såvitt för närvarande är känt, det inte uppstår några väsentliga skadliga effekter i fråga om utsatta delar av miljön.Artikel 3Maximal svavelhalt i tung eldningsolja1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att tunga eldningsoljor från och med den 1 januari 2003 inte används inom deras territorier om svavelhalten överstiger 1,00 viktprocent.2. Under förutsättning att de luftkvalitetsstandarder för svaveldioxid som anges i direktiv 80/779/EEG(10) eller annan gemenskapslagstiftning som upphäver och ersätter dessa standarder och andra relevanta gemenskapsbestämmelser, respekteras, och att utsläppen inte bidrar till att den kritiska belastningsgränsen överskrids i någon medlemsstat, får en medlemsstat tillåta användning av tunga eldningsoljor med en svavelhalt på mellan 1,00 och 3,00 viktprocent inom delar av eller inom hela sitt territorium. Ett sådant tillstånd skall dock endast gälla när utsläppen från en medlemsstat inte medverkar till att den kritiska belastningsgränsen överskrids i någon medlemsstat.3. i) Under förutsättning att de behöriga myndigheterna övervakar utsläppen skall punkterna 1 och 2 inte tillämpas på tunga eldningsoljor som användsa) i förbränningsanläggningar som omfattas av räckvidden av direktiv 88/609/EEG, vilka betraktas som nya anläggningar enligt definitionen i artikel 2.9 i det direktivet och som rättar sig efter gränserna för utsläpp av svaveldioxid för sådana anläggningar enligt artikel 4 och bilaga IV till det direktivet,b) i andra förbränningsanläggningar som inte omfattas av a, där utsläppen av svaveldioxid från anläggningen är högst 1700 mg/Nm3 med ett syreinnehåll i rökgasen på 3 volymprocent på torr bas,c) för förbränning i raffinaderier där de genomsnittliga svaveldioxidutsläppen per månad i raffinaderiets alla anläggningar (med undantag av förbränningsanläggningar som omfattas av a), oberoende av använd bränsletyp eller bränslekombination, befinner sig inom ett gränsvärde som skall fastställas av varje medlemsstat och som inte får överstiga 1700 mg/Nm3.ii) Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att varje förbränningsanläggning som använder tung eldningsolja med en svavelhalt som överstiger den som anges i punkt 1 endast får drivas efter tillstånd utfärdat av en behörig myndighet som specificerar utsläppsgränserna.4. Bestämmelserna i punkt 3 skall ses över och om så krävs revideras vid eventuell framtida revidering av direktiv 88/609/EEG.5. Om en medlemsstat utnyttjar de möjligheter som anges i punkt 2, skall den underrätta kommissionen och allmänheten om detta minst tolv månader i förväg. Kommissionen skall ges tillräckligt många upplysningar för att bedöma huruvida kriterierna i punkt 2 är uppfyllda. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna.Inom sex månader från dagen för mottagandet av upplysningarna från medlemsstaten skall kommissionen undersöka de planerade åtgärderna och i enlighet med förfarandet i artikel 9 fatta ett beslut och skall sedan meddela detta till medlemsstaterna. Detta beslut skall ses över vart åttonde år på grundval av de upplysningar som de berörda medlemsstaterna skall tillhandahålla kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 9.Artikel 4Maximal svavelhalt i dieselbrännolja1. Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att dieselbrännolja, inklusive marin dieselbrännolja, inte används inom deras territorium från och med- den 1 juli 2000 om svavelhalten överstiger 0,20 viktprocent,- den 1 januari 2008 om svavelhalten överstiger 0,10 viktprocent.2. Genom undantag från punkt 1 får Spanien för Kanarieöarna, Frankrike för de franska utomeuropeiska departementen, Grekland för hela eller delar av sitt territorium samt Portugal för ögrupperna Madeira och Azorerna tillåta användning av dieselbrännolja för marint bruk med en svavelhalt som överstiger de gränsvärden som anges i punkt 1.3. Under förutsättning av att de luftkvalitetsstandarder för svaveldioxid som anges i direktiv 80/779/EEG eller annan gemenskapslagstiftning som upphäver och ersätter dessa standarder och andra relevanta gemenskapsbestämmelser respekteras, och att utsläppen inte bidrar till att den kritiska belastningsgränsen överskrids i någon medlemsstat, får en medlemsstat tillåta användning av dieselbrännolja med en svavelhalt på mellan 0,10 och 0,20 viktprocent inom delar av eller inom hela sitt territorium. Ett sådant tillstånd skall dock endast gälla när utsläppen från en medlemsstat inte medverkar till att den kritiska belastningsgränsen överskrids i någon medlemsstat och får inte sträcka sig längre än till och med den 1 januari 2013.4. Om en medlemsstat utnyttjar de möjligheter som anges i punkt 3, skall den underrätta kommissionen och allmänheten om detta minst tolv månader i förväg. Kommissionen skall ges tillräckligt många upplysningar för att bedöma huruvida kriterierna i punkt 3 är uppfyllda. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna.Inom sex månader från dagen för mottagandet av upplysningarna från medlemsstaten skall kommissionen undersöka de planerade åtgärderna och i enlighet med förfarandet i artikel 9 fatta ett beslut som den skall meddela till medlemsstaterna.Artikel 5Förändring i tillgången på bränslenOm en plötslig förändring i tillgången på råolja, petroleumprodukter eller andra kolväten gör det svårt för en medlemsstat att tillämpa gränsvärdena för högsta svavelhalt som anges i artiklarna 3 och 4, skall den medlemsstaten underrätta kommissionen om detta. Kommissionen får tillåta att ett högre gränsvärde tillämpas inom den medlemsstatens territorium under en period som inte överstiger sex månader; den skall då meddela sitt beslut till rådet och medlemsstaterna. Var och en av medlemsstaterna får inom en månad hänskjuta det beslutet till rådet. Inom två månader får rådet fatta ett annat beslut med kvalificerad majoritet.Artikel 6Stickprovsundersökning och analys1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att genom stickprov kontrollera att svavelhalten i de bränslen som används överensstämmer med bestämmelserna i artiklarna 3 och 4. Stickprovskontrollen skall börja inom sex månader från den dag då det berörda gränsvärdet för högsta svavelhalt i bränslet träder i kraft. Den skall utföras i tillräcklig omfattning och på ett sådant sätt att proven är representativa för det undersökta bränslet.2. Den referensmetod som skall tillämpas för att fastställa svavelhalten skall vara den som definieras ava) ISO-metod 8754 (1992) och PrEN ISO 14596 för tung eldningsolja och marin dieselbrännolja,b) EN-metod 24260 (1987), ISO 8754 (1992) och PrEN ISO 14596 för dieselbrännolja.Vid skiljedom skall metoden vara PrEN ISO 14596. Den statistiska tolkningen av verifieringen av svavelhalten för använda dieselbrännoljor skall utföras enligt ISO-standard 4259 (1992).Artikel 7Rapportering och översyn1. På grundval av resultaten av den stickprovskontroll och analys som utförs i enlighet med artikel 6 skall medlemsstaterna senast den 30 juni varje år lämna kommissionen en kortfattad rapport om svavelhalten i de flytande bränslen som omfattas av detta direktivs räckvidd och som använts inom medlemsstaternas territorium under föregående kalenderår. Denna rapport skall innehålla en sammanfattning av undantag som beviljats enligt artikel 3.3.2. På grundval av bland annat de årsrapporter som lämnas i enlighet med punkt 1 och den konstaterade utvecklingen när det gäller luftkvalitet och försurning, skall kommissionen senast den 31 december 2006 överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet. Kommissionen kan, tillsammans med denna rapport, lämna förslag till revidering av detta direktiv, särskilt i fråga om de gränsvärden som fastställts för varje bränslekategori och de undantag som beviljas enligt artikel 3.2 och 3.3 och artikel 4.2 och 4.3.3. Kommissionen skall överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att minska det bidrag till försurningen som uppkommer vid förbränning av andra marina bränslen än de som specificeras i artikel 2.3 och, vid behov, utarbeta ett förslag före utgången av år 2000.Artikel 8Ändringar av direktiv 93/12/EEG1. Direktiv 93/12/EEG ändras på följande sätt:a) I artikel 1 skall punkt 1 a och punkt 2 utgå.b) I artikel 2 skall punkt 2 första stycket och punkt 3 utgå.c) Artiklarna 3 och 4 skall utgå.2. Punkt 1 skall gälla från och med den 1 juli 2000.Artikel 9Rådgivande kommittéKommissionen skall biträdas av en rådgivande kommitté. Den skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha kommissionens företrädare som ordförande.Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är, om nödvändigt genom omröstning.Yttrandet skall protokollföras och dessutom har varje medlemsstat rätt att begära att få sin uppfattning tagen till protokollet.Kommissionen skall ta största hänsyn till det yttrande som kommittén avgett. Den skall underrätta kommittén om det sätt på vilket dess yttrande har beaktats.Artikel 10OmsättningMedlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 juli 2000. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 11PåföljderMedlemsstaterna skall fastställa vilka påföljder som skall tillämpas vid brott mot de nationella bestämmelser som har antagits i enlighet med detta direktiv. De fastställda påföljderna skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.Artikel 12IkraftträdandeDetta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 13MottagareDetta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 26 april 1999.På rådets vägnarJ. FISCHEROrdförande(1) EGT C 190, 21.6.1997, s. 9 ochEGT C 259, 18.8.1998, s. 5.(2) EGT C 355, 21.11.1997, s. 1.(3) Europaparlamentets yttrande av den 13 maj 1998 (EGT C 167, 1.6.1998, s. 111), rådets gemensamma ståndpunkt av den 6 oktober 1998 (EGT C 364, 25.11.1998, s. 20) och Europaparlamentets beslut av den 9 februari 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT).(4) EGT C 138, 17.5.1993, s. 5.(5) EGT L 74, 27.3.1993, s. 81.(6) EGT L 109, 26.4.1983, s. 8. Direktivet senast ändrat genom kommissionens beslut 96/139/EG (EGT L 32, 10.2.1996, s. 31).(7) EGT L 336, 7.12.1988, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/66/EG (EGT L 337, 24.12.1994, s. 83).(8) EGT L 26, 1.2.1999, s. 1.(9) EGT L 350, 28.12.1998, s. 58.(10) EGT L 229, 30.8.1980, s. 30. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/692/EEG (EGT L 377, 31.12.1991, s. 48).


title: Kommissionens direktiv 2014/82/EU av den 24 juni 2014 om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/59/EG vad gäller allmänna yrkeskunskaper, medicinska krav och krav angående förarbevis  Text av betydelse för EES

text:
               25.6.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 184/11

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2014/82/EU
   av den 24 juni 2014
   om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/59/EG vad gäller allmänna yrkeskunskaper, medicinska krav och krav angående förarbevis
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/59/EG av den 23 oktober 2007 om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen (1), särskilt artikel 31, och
   av följande skäl:

               (1)

               I bilaga II till direktiv 2007/59/EG anges att synen på båda ögonen inte behöver vara effektiv om personen har tillräcklig adaptation och kompensationserfarenhet och endast om personen förlorat binokulärseendet sedan han eller hon började arbeta. Denna bestämmelse motsäger de andra synkraven i bilaga II och kan riskera den höga säkerhetsnivån inom järnvägstrafiken.

               (2)

               Vidare är vissa krav i bilagorna IV och VI till direktivet angående förarbevis och intyg oklara, vilket leder till olika tillämpning i medlemsstaterna och i slutändan äventyrar införandet av ett harmoniserat behörighetssystem för lokförare i unionen.

               (3)

               Europeiska järnvägsbyrån lämnade den 7 maj 2012 råd till Europeiska kommissionen angående ändring av bilagorna II, IV och VI till direktiv 2007/59/EG. Samråd skedde med de organ som är företrädda i den europeiska kommittén för dialog mellan arbetsmarknadens parter i enlighet med artikel 31 i direktivet.

               (4)

               Övergångsbestämmelser bör fastställas för lokförare som har fått eller kommer att få sitt förarbevis i enlighet med direktiv 2007/59/EG före tillämpningsdagen för det här direktivet.

               (5)

               Direktiv 2007/59/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (6)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från den kommitté som biträder kommissionen enligt artikel 32.1 i direktiv 2007/59/EG.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Direktiv 2007/59/EG ska ändras på följande sätt:

               1.

               Bilaga II ska ändras på följande sätt:
               I punkt ”1.2 Syn” ska sjunde strecksatsen ersättas med följande:

                           ”—

                           Syn på båda ögonen: effektiv.”

               2.

               Bilaga IV ska ersättas med texten i bilaga I till det här direktivet.

               3.

               Bilaga VI ska ändras i enlighet med bilaga II till det här direktivet.

         Artikel 2
   Lokförare som har fått eller kommer att få sitt förarbevis i enlighet med direktiv 2007/59/EG före det tillämpningsdatum som avses i artikel 3.1 i detta direktiv ska anses uppfylla kraven i det direktivet.
   Artikel 3
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 1 juli 2015 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2016.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   3.   Skyldigheterna att införliva och genomföra detta direktiv ska inte gälla Republiken Cypern och Republiken Malta, så länge som inget järnvägssystem upprättats på deras territorier.
   Artikel 4
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 5
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 24 juni 2014.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EUT L 315, 3.12.2007, s. 51.

      BILAGA I

            ”BILAGA IV
            ALLMÄNNA YRKESKUNSKAPER OCH KRAV FÖR FÖRARBEVIS
            Målet med ’allmän utbildning’ är att erbjuda ’allmänna’ kvalifikationer rörande samtliga relevanta aspekter för lokföraryrket. Den allmänna utbildningen inriktas på grundläggande kunskaper och principer som är tillämpliga oavsett typ och karaktär av rullande materiel eller infrastruktur. Den kan organiseras utan praktiska övningar.
            Kvalifikationer rörande specifika typer av rullande materiel eller rörande regler och tekniker avseende säkerhet och drift för en specifik infrastruktur ingår inte i de ’allmänna’ kvalifikationerna. Utbildning som ger kvalifikationer rörande specifik rullande materiel eller infrastruktur hör samman med det kompletterande intyg som en lokförare måste erhålla och beskrivs närmare i bilagorna V och VI.
            Den allmänna utbildningen omfattar områdena 1–7 enligt nedan. Områdena är inte inbördes prioriterade.
            De verb som används anger vilken typ av kvalifikation som den utbildade väntas uppnå. Verbens betydelse beskrivs i följande tabell:

                        Typ av kvalifikation

                        Beskrivning

                        Att känna till, att beskriva.

                        Förvärv av kunskaper (data, fakta) som behövs för att förstå sammanhang.

                        Att förstå, att identifiera.

                        Identifiering och memorering av kontext, utförande av uppgifter och problemlösning inom en fastställd ram.

                        1.

                        Lokförarens arbete, arbetsmiljön, lokförarens roll och ansvar inom järnvägsdriften, de yrkesmässiga och personrelaterade kraven på en lokförare

                                    a)

                                    Att känna till den allmänna inriktningen hos de lagar, föreskrifter och regler som gäller för järnvägsdrift och järnvägssäkerhet (krav och förfaranden avseende behörighetsprövning av lokförare, farligt gods, miljö- och brandskydd osv.).

                                    b)

                                    Att förstå de specifika, professionella och personrelaterade kraven (i huvudsak ett ensamt arbete, skiftarbete över hela dygnet, förarens skydd och säkerhet, läsning och uppdatering av dokument osv.).

                                    c)

                                    Att förstå beteenden som är förenliga med ett säkerhetskritiskt ansvar (avseende mediciner, alkohol, droger och andra psykoaktiva ämnen, sjukdom, stress, utmattning osv.).

                                    d)

                                    Att identifiera referens- och driftsdokument (t.ex. förarens regelbok, linjebok och förarhandbok).

                                    e)

                                    Att identifiera involverade personers ansvarsområden och funktioner.

                                    f)

                                    Att förstå betydelsen av noggrannhet vid utförandet av uppgifter och i arbetsmetoderna.

                                    g)

                                    Att förstå principerna för hälsa och säkerhet i arbetet (t.ex. uppförandekod på och nära spåren, uppförandekod för att stiga ombord eller av dragfordon på ett säkert sätt, ergonomi, säkerhetsbestämmelser för personalen, personlig skyddsutrustning osv.).

                                    h)

                                    Att känna till färdigheter och principer avseende beteende (stresshantering, extrema situationer osv.).

                                    i)

                                    Att känna till principerna för miljöskydd (hållbar körning osv.).

                        2.

                        Järnvägsteknik, inbegripet säkerhetsprinciper som ligger till grund för driftsbestämmelserna

                                    a)

                                    Att känna till principerna, lagarna och föreskrifterna för säker järnvägsdrift.

                                    b)

                                    Att identifiera involverade personers ansvarsområden och funktioner.

                        3.

                        Grundläggande principer för järnvägsinfrastruktur

                                    a)

                                    Att känna till systematiska och strukturella principer och parametrar.

                                    b)

                                    Att känna till de allmänna egenskaperna hos spår, stationer och rangerbangårdar.

                                    c)

                                    Att känna till järnvägsinfrastruktur (broar, tunnlar, spårväxlar osv.).

                                    d)

                                    Att känna till trafikeringssätt (enkelspårsdrift, dubbelspårsdrift osv.).

                                    e)

                                    Att känna till signal- och tågskyddssystem.

                                    f)

                                    Att känna till säkerhetsinstallationer (varmgångsdetektorer, rökdetektorer i tunnlar osv.).

                                    g)

                                    Att känna till kraftförsörjning för dragkraft (kontaktledningar, strömskena osv.).

                        4.

                        Grundläggande principer för driftkommunikation

                                    a)

                                    Att känna till betydelsen av kommunikation och metoder och förfaranden för kommunikation.

                                    b)

                                    Att identifiera de personer som lokföraren behöver kontakta och deras roller och ansvarsområden (personal hos infrastrukturförvaltaren, skyldigheter för annan tågpersonal osv.).

                                    c)

                                    Att identifiera situationer då kommunikation behöver initieras och orsaker till att kommunikation behöver initieras.

                                    d)

                                    Att förstå kommunikationsmetoder.

                        5.

                        Tåg, deras sammansättning och tekniska krav på dragfordon, gods- och personvagnar och rullande materiel av annat slag

                                    a)

                                    Att känna till grundläggande typer av dragkraft (el, diesel, ånga osv.).

                                    b)

                                    Att beskriva ett fordons utformning (boggier, fordonskorgar, förarhytt, skyddssystem osv.).

                                    c)

                                    Att känna till system för märkning och märkningens betydelse.

                                    d)

                                    Att känna till dokumentationen om tågsammansättning.

                                    e)

                                    Att förstå bromssystem och prestandaberäkningar.

                                    f)

                                    Att identifiera tågets hastighet.

                                    g)

                                    Att identifiera maximalt tillåten belastning och krafter vid kopplet.

                                    h)

                                    Att känna till driftledningssystemets funktion och dess ändamål.

                        6.

                        Risker som är förbundna med järnvägstrafik i allmänhet

                                    a)

                                    Att känna till principerna för trafiksäkerhet.

                                    b)

                                    Att känna till de risker som är förbundna med järnvägstrafik samt de olika medel som kan användas för att minska dessa risker.

                                    c)

                                    Att känna till säkerhetsrelevanta tillbud och förstå vilket beteende och vilken reaktion som krävs.

                                    d)

                                    Att känna till förfaranden vid olyckor där personer är inblandade (t.ex. utrymning).

                        7.

                        Grundläggande fysiska principer

                                    a)

                                    Att förstå krafter vid hjulen.

                                    b)

                                    Att identifiera de faktorer som påverkar acceleration och inbromsning (väder, bromsutrustning, minskad adhesion, sandning osv.).

                                    c)

                                    Att förstå principer för elektricitet (kretsar, spänningsmätning osv.).”

      BILAGA II
      Punkt 8 i bilaga VI ska ersättas med följande:

         ”8.   SPRÅKTEST
         Förare som måste kommunicera med infrastrukturförvaltaren om säkerhetskritiska frågor ska ha kunskaper i det språk som bestäms av berörd infrastrukturförvaltare. Förarnas språkkunskaper måste vara sådana att de kan kommunicera aktivt och effektivt i normala lägen, vid avvikelser och i nödsituationer.
         De ska kunna använda sig av de meddelanden och den kommunikationsmetod som specificeras i TSD ’Drift och trafikledning’. Lokförare måste kunna förstå (muntligen och skriftligen) och kommunicera (muntligen och skriftligen) på nivå B1 enligt den gemensamma europeiska referensram för språk som inrättats av Europarådet (1).


Avis juridique important

|

31992L0037

Kommissionens direktiv 92/37/EEG av den 30 april 1992 om anpassning till tekniska framsteg för sextonde gången av rådets direktiv 67/548/EEG om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 154 , 05/06/1992 s. 0030 - 0031 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 11 s. 0046  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 11 s. 0046

KOMMISSIONENS DIREKTIV 92/37/EEG av den 30 april 1992om anpassning till tekniska framsteg för sextonde gången av rådets direktiv 67/548/EEG om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnenEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 67/548/EEG av den 27 juni 1967 om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen(1), senast ändrat genom direktiv 92/32/EEG(2), särskilt artikel 19 i detta, ochmed beaktande av följande:Bilaga 1 till direktiv 67/548/EEG innehåller en förteckning över farliga ämnen tillsammans med uppgifter om förfarandet vid klassificering och märkning av de olika ämnena. En granskning av förteckningen över anmälda farliga ämnen i bilaga 1 har visat att förteckningen behöver anpassas med hänsyn till aktuell teknisk och vetenskaplig kunskap. Det är nödvändigt att utöka förteckningen med ett antal ämnen som anmälts till kommissionen i enlighet med direktivet.Bestämmelserna i detta direktiv har tillstyrkts av Kommittén för anpassning till teknisk utveckling av direktiven om avskaffande av tekniska handelshinder för farliga ämnen och preparat.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Bilaga 1 till direktiv 67/548/EEG ändras på följande sätt:1. Ämnena i bilaga 1 till detta direktiv skall ersätta motsvarande ämnen i bilaga 1.2. Ämnena i bilaga 2 till detta direktiv skall för första gången tas upp i bilaga 1.Artikel 2 1. Senast den 1 november 1993 skall medlemsstaterna genomföra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om detta.2. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 3 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 30 april 1992.På kommissionens vägnarCarlo RIPA DI MEANALedamot av kommissionen(1) EGT nr L 196, 16.8.1967, s.1.(2) EGT nr L 154, 5.6.1992, s.1.BILAGA I - BILAGA II


title: Kommissionens direktiv 2014/103/EU av den 21 november 2014 om anpassning för tredje gången av bilagorna till Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/68/EG om transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen  Text av betydelse för EES

text:
               22.11.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 335/15

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2014/103/EU
   av den 21 november 2014
   om anpassning för tredje gången av bilagorna till Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/68/EG om transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/68/EG av den 24 september 2008 om transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar (1), särskilt artikel 8.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               I bilaga I avsnitt I.1, bilaga II avsnitt II.1 och bilaga III avsnitt III.1 till direktiv 2008/68/EG hänvisas det till bestämmelser i internationella avtal om inrikestransporter av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar enligt definitionerna i artikel 2 i det direktivet.

               (2)

               Dessa internationella avtal uppdateras vartannat år. Senast ändrade versioner av dessa avtal gäller därför från och med den 1 januari 2015, med en övergångsperiod fram till och med den 30 juni 2015.

               (3)

               Bilaga I avsnitt I.1, bilaga II avsnitt II.1 och bilaga III avsnitt III.1 till direktiv 2008/68/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (4)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från kommittén för transport av farligt gods.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Ändring av direktiv 2008/68/EG
   Direktiv 2008/68/EG ska ändras på följande sätt:

               1.

               Avsnitt I.1 i bilaga I ska ersättas med följande:
               ”I. 1.   ADR

               I bilagorna A och B till ADR, som gäller från och med den 1 januari 2015, ska ’kontraktsslutande part’ i förekommande fall ersättas med ’medlemsstat’.”

               2.

               Avsnitt II.1 i bilaga II ska ersättas med följande:
               ”II.1   RID

               I bilagan till RID, som återfinns i bihang C till COTIF och som gäller från och med den 1 januari 2015, ska ’kontraktsslutande part’ i förekommande fall ersättas med ’medlemsstat’.”

               3.

               Avsnitt III.1 i bilaga III ska ersättas med följande:
               ”III.1   ADN

               I bestämmelser som bifogas ADN, som gäller från och med den 1 januari 2015, samt i artiklarna 3 f, 3 h, 8.1 och 8.3 i ADN, ska 'kontraktsslutande part' i förekommande fall ersättas med ’medlemsstat’.”

         Artikel 2
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 30 juni 2015 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 21 november 2014.

            På kommissionens vägnar

         Jean-Claude JUNCKER

            Ordförande

      (1)  EUT L 260, 30.9.2008, s. 13.


Avis juridique important

|

31983L0496

Kommissionens fjärde direktiv 83/496/EEG av den 22 september 1983 om anpassning med hänsyn till teknisk utveckling av bilaga 6 till rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 275 , 08/10/1983 s. 0020 - 0021 Spansk specialutgåva: Område 15 Volym 4 s. 0129  Portugisisk specialutgåva: Område 15 Volym 4 s. 0129  Finsk specialutgåva Område 13 Volym 13 s. 0123  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 13 s. 0123

KOMMISSIONENS FJÄRDE DIREKTIV av den 22 september 1983 om anpassning med hänsyn till teknisk utveckling av bilaga 6 till rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (83/496/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter(1) senast ändrat genom direktiv 83/341/EEG(2), särskilt artikel 8.2 i detta, ochmed beaktande av följande:I ljuset av den vetenskapliga och tekniska forskningens senaste resultat kan användning av 4,4-dimetyl-1,3oxazolidin och 1,2-dibrom-2,4-dicyanobutan som konserveringsmedel i kosmetiska produkter tillåtas under vissa villkor.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv överensstämmer med yttrandet från Kommittén för anpassning, med hänsyn till teknisk utveckling, av direktiv som syftar till att avlägsna tekniska handelshinder inom den kosmetiska produktsektorn.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Följande tillägg görs härmed till del 2 av bilaga 6 till direktiv 76/768/EEG:>Plats för tabell>Artikel 2 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1984.De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 3 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 22 september 1983.På kommissionens vägnarKarl-Heinz NARJESLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 262, 27.9.1976, s. 169.(2) EGT nr L 188, 13.7.1983, s. 15.