Avis juridique important

|

31990L0675

Rådets direktiv 90/675/EEG av den 10 december 1990 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter som förs in i gemenskapen från tredje land

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 373 , 31/12/1990 s. 0001 - 0014 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 36 s. 0059  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 36 s. 0059

RÅDETS DIREKTIV av den 10 december 1990 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter som förs in i gemenskapen från tredje land (90/675/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2)med beaktande av yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén, ochmed beaktande av följande:De animaliska produkter eller produkter av animaliskt ursprung och växtprodukter som är underkastade kontroller i syfte att förhindra spridning av smittsamma eller infektiösa sjukdomar hos djur är förtecknade i bilaga 2 till fördraget.Genom att fastställa principer på gemenskapsnivå för hur veterinärkontroller av produkter från tredje land skall anordnas kan en tryggare försörjning och en mera stabil marknad skapas samtidigt som de åtgärder som krävs för att skydda djurs och människors hälsa harmoniseras.I artikel 19 i rådets direktiv 89/662/EEG av den 11 december 1989 om veterinära kontroller vid handeln inom gemenskapen i syfte att fullborda av den inre marknaden(3) och i artikel 23 i rådets direktiv 90/425/EEG av den 26 juni 1990 om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden(4), föreskrivs särskilt att rådet före den 31 december 1990 skall fastställa de allmänna principer som skall gälla för kontroller av import från tredje land av produkter som omfattas av de nämnda direktiven.Varje varusändning från tredje land måste genomgå dokument- och identitetskontroll vid införsel till gemenskapen.Det bör fastställas principer, giltiga inom hela gemenskapen, för organisation och uppföljning av de fysiska kontroller som skall genomföras av de behöriga veterinära myndigheterna.Det är av vikt att bestämmelser om skyddsåtgärder utfärdas. I det sammanhanget bör det vara möjligt för kommissionen att spela en aktiv roll, framför allt genom att besöka de berörda platserna och genom att vidta de åtgärder som omständigheterna kräver.För att kontrollsystemet skall fungera smidigt är det viktigt att det finns ett förfarande för godkännande och att gränskontrollstationerna inspekteras samt att det sker ett utbyte mellan de tjänstemän som är bemyndigade att företa kontroller av produkter från tredje land.Ett fastställande av gemensamma principer på gemenskapsnivå är desto mera nödvändigt som gränskontrollerna mellan medlemsstaterna i och med förverkligandet av den inre marknaden avskaffas.Det framstår som nödvändigt att fastställa vissa övergångsbestämmelser av begränsad varaktighet för att underlätta övergången till det nya kontrollsystem som införs genom detta direktiv.Kommissionen bör få i uppdrag att besluta om åtgärder för hur detta direktiv skall tillämpas.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Veterinärkontroller av produkter som förs in i gemenskapen från tredje land skall utföras av medlemsstaterna i enlighet med detta direktiv.2. Detta direktiv påverkar inte den fortsatta tillämpningen av nationella veterinära krav på produkter för vilka handeln inte harmoniserats inom gemenskapen eller av krav som är en följd av gemenskapsbestämmelser som ännu inte helt harmoniserats på gemenskapsplanet.Artikel 2 1. Vid tillämpningen av detta direktiv skall definitionerna i artikel 2 i direktiv 89/662/EEG och 90/425/EEG gälla.2. Vidare avses meda) produkter: animaliska produkter eller produkter av animaliskt ursprung enligt direktiv 89/662/EEG och 90/425/EEG eller, under de förutsättningar som anges i artikel 18,- färsk fisk som landats omedelbart från ett fiskefartyg,- vissa växtprodukter,- biprodukter av animaliskt ursprung som inte omfattas av bilaga 2 till fördraget,b) dokumentkontroll: kontroll av de veterinärintyg eller motsvarande dokument som följer med produkten,c) identitetskontroll: kontroll, endast genom okulär-besiktning, av att dokumenten eller intygen och produkterna stämmer överens och att produkterna har de stämplar och märken som enligt gemenskapens bestämmelser krävs eller, i fråga om produkter för vilka handeln inte har harmoniserats på gemenskaps-planet, de stämplar och märken som krävs enligt den nationella lagstiftningen för de olika fall som anges i detta direktiv,d) fysisk kontroll: kontroll av själva produkten, eventuellt genom provtagning och laboratorietester,e) importör: fysisk eller juridisk person som importerar produkter till gemenskapen,f) sändning: en kvantitet produkter av samma slag som omfattas av samma veterinärintyg eller dokument och som transporteras med samma transportmedel och kommer från samma tredje land eller del av tredje land,g) gränskontrollstation: kontrollstation som är belägen i närheten av den yttre gränsen till något av de territorier som anges i bilaga 1 och som är utsedd och godkänd i enlighet med artikel 9,h) behörig myndighet: den centrala myndighet i en medlemsstat som har behörighet att utföra veterinärkontroller eller avelstekniska kontroller eller den myndighet till vilken detta ansvar har delegerats.KAPITEL 1 ORGANISATION OCH UPPFÖLJNING AV KONTROLLERNA Artikel 3 Utan att det påverkar tillämpningen av de särskilda bestämmelser som skall antas i enlighet med artikel 17 skall medlemsstaterna se till att tullmyndigheterna endast tillåter införsel för fri konsumtion till något av de territorier som anges i bilaga 1 om följande kan styrkas:i) Att veterinärkontroll genom det i artikel 10.1 angivna intyget, har utförts av produkterna i fråga i enlighet med artiklarna 4, 5, 6 och 8 och att de godkänts av den behöriga myndigheten,ii) Att veterinärkontrollerna har betalats och att det i förekommande fall ställts en säkerhet som täcker alla de kostnader som anges i artikel 16.3. Om närmare bestämmelser för genomförande av denna artikel behövs skall sådana antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 4 1. Varje sändning av produkter från ett tredje land skall, oavsett vilken tullbehandling produkterna anmälts till, genomgå en dokument- och identitetskontroll av vilken skall framgå- deras ursprung,- deras senare bestämmelseort, särskilt i fråga om produkter för vilka bestämmelserna om handeln inte har harmoniserats,- att den närmare beskrivningen av dem uppfyller de krav som ställs enligt gemenskapens bestämmelser eller, i fråga om produkter för vilka handeln inte har harmoniserats på gemenskapsplanet, de krav som ställs enligt nationella bestämmelser i de olika fall som omfattas av detta direktiv.2. Dessa dokument- och identitetskontroller skall utförasi) vid införsel till ett av de territorier som anges i bilaga 1 vid någon av de gränskontrollstationer eller annan gränsövergång som medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen i kontinuerligt uppdaterade förteckningar som kommissionen skall låta offentliggöra i Europeiska gemenskapernas officiella tidning,ii) av veterinärer vid gränskontrollstationerna eller - i de fall införsel sker vid en gränsövergång enligt i av den behöriga myndigheten.Om produkterna genomgår dokument- och identitetskontroll vid en sådan gränsövergång måste de utan dröjsmål under tullövervakning transporteras till närmaste gränskontrollstation för att där genomgå de kontroller som anges i artikel 8.3. Införsel till något av de territorier som anges i bilaga 1 skall förbjudas om något av följande framgår av kontrollerna:a) Produkterna kommer från ett territorium eller del av ett territorium i tredje land som inte uppfyller följande villkor:i) I fråga om produkter för vilka bestämmelserna för import har harmoniserats- att de är uppförda i en förteckning i enlighet med gemenskapens bestämmelser, särskilt direktiv 72/462/EEG(5), senast ändrad genom direktiv 90/425/EEG,- att import inte är förbjuden enligt ett gemenskapsbeslut.ii) Om de, i sådana fall där det saknas harmoniserade bestämmelser, särskilt bestämmelser om djurhälsa, inte uppfyller de kravsom fastställts i de nationella bestämmelser som gäller i de olika fall som omfattas av detta direktiv.b) Det veterinärintyg eller dokument som medföljer produkterna uppfyller inte gemenskapsbestämmelsernas villkor eller, i sådana fall då bestämmelserna inte har harmoniserats, de krav som fastställts i de nationella bestämmelser som gäller i de olika fall som omfattas av detta direktiv.4. Medlemsstaterna skall se till att importörerna i förväg underrättar veterinärpersonalen vid den gränskontrollstation där produkterna skall lämnas om produkternas mängd, art och beräknade ankomstdag.5. Den behöriga myndigheten på bestämmelseorten skall- om produkterna är avsedda för en medlemsstat eller ett område som ställer speciella krav,- om provtagning gjorts men resultatet inte är känt då transporten lämnar gränskontrollstationen,- om importen är godkänd för speciella ändamållämna information- via det datorsystem som anges i artikel 20 i direktiv 90/425/EEG för produkter som omfattas av det direktivet,- i enlighet med artikel 7.1 i direktiv 89/662/EEG för andra produkter.6. Närmare bestämmelser för tillämpningen av punkterna 1 5 skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.7. Alla kostnader i samband med tillämpningen av denna artikel skall åvila avsändaren, mottagaren eller deras ombud utan ersättning från medlemsstaten.Artikel 5 1. För att produkterna skall kunna tas emot i en frizon eller ett frilager i enlighet med artikel 1.4 a och b i förordning (EEG) nr 2504/88(6) skall den behöriga myndigheten se till att de genomgår en dokumentkontroll och en enkel okulärbesiktning som visar att dokumenten eller intygen stämmer överens med produkterna och vid behov, om det finns skäl till misstankar, en identitetskontroll och en fysisk kontroll. Produkter som flyttas från en frizon eller ett frilager för att förbrukas inom ett av de territorier som anges i bilaga 1 skall genomgå de kontroller som fastställts i detta direktiv.2. Närmare bestämmelser för genomförandet av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 6 1. När produkterna tas emot i ett tullager skall den behöriga myndigheten genomföra en identitetskontroll enligt det förfarande vid lagring i tullager som anges i förordning (EEG) nr 2503/88(7) eller det förfarande vid tillfällig förvaring av varor som anges i förordning (EEG) nr 4151/88(8); kontrollen skall avse produkter som skall hållas i ett tullager som anvisats av den behöriga myndigheten på grundval av de riktlinjer som skall bestämmas enligt det förfarande som anges i artikel 24.Dessutom skall den behöriga myndigheten utföra vederbörliga veterinärkontroller i tullagret i enlighet med punkt 5.2. Medlemsstaterna skall upprätta en förteckning över de tullager som anges i punkt 1 och därvid precisera vilken typ av veterinärkontroll som skall utföras då de produkter som anges i punkt 1 lämnas in eller tas ut. De skall inge förteckningen och senare ändringar av den till kommissionen.Kommissionen skall offentliggöra förteckningen över dessa lager och eventuella senare ändringar av den i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.3. Produkter som lagrats i ett av en medlemsstat anvisat tullager och som tas ut för att övergå till fri omsättning inom de territorier som anges i bilaga 1 skall hållas under tullövervakning och skall innan de övergår till fri omsättning kontrolleras i enlighet med artikel 8 eller, om det rör sig om produkter för vilka handeln inte har harmoniserats inom gemenskapen, i enlighet med artikel 11.Om en sändning delas, skall de produkter som tas ut från lagret åtföljas av- det i artikel 10.1 andra strecksatsen angivna intyg som upprättats av en officiell veterinär på grundval av de intyg som medföljt sändningarna under lagringen samt av en upplysning om produkternas ursprung,- kopia av de ursprungliga intygen i enlighet med artikel 11.4 b andra strecksatsen.4. Kostnaderna för veterinärkontrollerna enligt denna artikel skall åvila den företagare som begärt lagring i tullager eller tillfällig förvaring.Dessa kostnader, inklusive en säkerhet för de kostnader som kan uppstå om man tillgriper de möjligheter som anges i artikel 16.3, skall betalas innan produkterna lagras.5. Närmare bestämmelser för tillämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 7 1. Utan att det påverkar tillämpningen av de bestämmelser om åtgärder som antagits enligt artikel 19 kan medlemsstaterna underlåta att tillämpa kraven i artikel 4.3 på produkter som varken uppfyller kraven enligt gemenskapens bestämmelser eller, när det gäller produkter för vilka handeln inte har harmoniserats inom gemenskapen, de tillämpliga nationella bestämmelserna, och som är avsedda att lagras i en frizon om- produkterna eller partierna överensstämmer med de medföljande dokumenten,- produkterna i fråga senare vidarebefordras till ett tredje land på de villkor som anges i artikel 12,- produkterna lagras på ett sådant sätt att de hålls klart åtskilda från produkter som är avsedda för fri konsumtion inom de territorier som anges i bilaga 1.2. Närmare bestämmelser för genomförandet av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 8 De produkter för vilka veterinärbestämmelserna för handeln harmoniserats på gemenskapsplanet och som förts in vid någon av gränsövergångarna till det område som anges i bilaga 1 skall uppfylla följande krav:1. a) Om införselstället är en gränskontrollstation måste produkterna utan dröjsmål genomgå de kontroller som anges i artikel 4.1 och i punkt 2 nedan.b) Om införselstället är en gränsövergång av det slag som avses i artikel 4.2, eller om produkterna kommer från ett tullager i enlighet med artikel 6, måste de utan dröjsmål under tullövervakning överföras till närmaste gränskontrollstation där den officielle veterinären skall- förvissa sig om att de kontroller som anges i artikel 4.1 har blivit genomförda på ett tillfredsställande sätt,- utföra kontrollerna enligt punkt 2.2. Den officielle veterinären skalla) utföra en fysisk kontroll av varje parti på grundval av ett representativt urval av partiet för att kontrollera att produkterna fortfarande är i ett sådant skick att de kan användas för det syfte som anges i det medföljande intyget eller dokumentet,b) göra de laboratorietester som måste utföras på platsen,c) göra en officiell provtagning för undersökning av restprodukter och sjukdomsalstrande organismer och låta analysera dem så snart som möjligt.Den officielle veterinären får vid vissa av dessa uppgifter assisteras av kvalificerad personal med särskild utbildning som arbetar under hans ledning.3. Närmare bestämmelser för utförande av kontrollerna i enlighet med punkt 1 och 2 skall antas av kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 24.På grundval av en väl underbyggd begäran av en medlemsstat eller på eget initiativ kan kommissionen enligt samma förfarande besluta att kontrollerna på vissa villkor, och särskilt mot bakgrund av resultaten från tidigare kontroller, skall genomföras mera sällan när det gäller vissa tredje länder eller företag i tredje land som ger tillfredsställande garantier i fråga om kontroller på ursprungsorten.Kommissionen skall beakta följande kriterier vid beviljande av undantag av detta slag:a) De garantier som det tredje landet i fråga ger vad gäller efterlevnaden av gemenskapens krav, särskilt de krav som anges i direktiven 72/462/EEG och 90/426/EEG(9).b) Djurhälsotillståndet i det berörda tredje landet.c) Information om den allmänna hälsosituationen i landet.d) Vilka slags åtgärder det tredje landet vidtagit för att kontrollera och bekämpa sjukdomar.e) Struktur och befogenheter inom veterinärväsendet.f) Efterlevnaden av de produktionshygienska minimikrav som fastställts i gemenskapens bestämmelser.g) Bestämmelser om godkännande av vissa ämnen och efterlevnaden av kraven i artikel 7 i direktiv 86/469/EEG(10).h) Resultatet av gemenskapens inspektionsbesök.i) Resultatet av kontrollerna vid importen.4. Utan hinder av punkt 2 får dock kontrollerna av de produkter som förs in via en hamn eller flygplats i ett av de territorier som anges i bilaga 1 utföras i hamnen eller på flygplatsen på bestämmelseorten om denna hamn eller flygplats har en gränskontrollstation och produkterna transporteras antingen till sjöss eller i luften.Artikel 9 1. Gränskontrollstationerna måste uppfylla kraven i denna artikel.2. Gränskontrollstationerna måste varai) belägna i närheten av införselstället på ett av de territorier som anges i bilaga 1,ii) utsedda och godkända i överensstämmelse med punkt 3,iii) stå under ledning av en officiell veterinär som skall ha det faktiska ansvaret för kontrollerna. Den officielle veterinären får biträdas av särskilt utbildad personal.3. Före den 31 mars 1991 skall medlemsstaterna, sedan gränskontrollstationerna valts ut av de nationella myndigheterna i samverkan med kommissionens avdelningar för att säkerställa att de uppfyller minimikraven i bilaga 2, förelägga kommissionen förteckningen över de gränskontrollstationer som har att utföra veterinärkontroller av produkter samt lämna följande upplysningar:a) Slaget av gränskontrollstation:- Hamn.- Flygplats.- Väg.- Järnväg.b) Typen av produkter som under förutsättning att veterinärpersonal och utrustning finns tillgänglig kom-mer att kunna kontrolleras vid gränskontrollstationen i fråga, om möjligt med angivande av vilka produkter som inte kommer att kunna kontrolleras vid dessa gränskontrollstationer.c) Veterinärkontrollernas personal:- Antalet officiella veterinärer av vilka alltid minst en skall vara i tjänst då gränskontrollstationen är öppen,- antalet medhjälpare eller assistenter med särskild kompetens.d) En beskrivning av den utrustning och de lokaler som står till förfogande för att utföra olika former av kontroller enligt nedan:- Dokumentkontroll.- Fysisk kontroll.- Provtagning.- Laboratorium för att på platsen utföra allmänna tester i enlighet med artikel 8.2 b.- Laboratorium för särskilda tester på anmodan av den officielle veterinären.e) Kapaciteten på de lokaler och de kyllager som står till förfogande för lagring av produkterna i avvaktan på testresultaten.f) Arten av utrustning som medger ett snabbt utbyte av information, särskilt med andra gränskontrollstationer.g) Förfarandet vid biläggande av tvister med tredje land.h) Handelsvolymen (slag och kvantiteter av produkter som passerar denna gränskontrollstation).4. Kommissionen skall i samverkan med de behöriga nationella myndigheterna inspektera de gränskontrollstationer som utsetts i enlighet med punkt 3 för att säkerställa att bestämmelserna om veterinärkontroller tillämpas enhetligt och att de olika gränskontrollstationerna faktiskt har den nödvändiga infrastrukturen och uppfyller minimikraven i bilaga 2.Kommissionen skall senast den 31 december 1991 förelägga Ständiga veterinärkommittén en rapport om resultatet av denna inspektion med förslag som bygger på rapportens slutsatser i syfte att fastställa en gemenskapsförteckning över de gränskontrollstationer som är godkända i enlighet med förfarandet i artikel 24.Denna rapport skall ta upp alla de problem som vissa medlemsstater kommer att möta om det urval som avses i punkt 3 första stycket resulterar i att ett stort antal gränskontrollstationer utesluts den 1 januari 1992.En period på högst tre år kan i enlighet med det förfarande som anges i artikel 23 medges för att göra det möjligt för gränskontrollstationerna i de medlemsstater som nämndes i föregående stycke att uppfylla kraven i detta direktiv, särskilt de krav som gäller utrustning och infrastruktur.Kommissionen skall offentliggöra förteckningen över gränskontrollstationer och eventuella senare ändringar i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.5. Kommissionen skall anta de eventuella närmare bestämmelser som behövs för genomförandet av denna artikel i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 10 1. I de fall produkter för vilka handeln har harmoniserats på gemenskapsplanet inte är avsedda för fri konsumtion i den medlemsstat där kontrollerna enligt artikel 8.2 utförts skall den officielle veterinär som är ansvarig för gränskontrollstationen- förse vederbörande med en bevittnad kopia eller, om partiet är uppdelat, flera bevittnade kopior av produkternas originalintyg; giltighetstiden för dessa skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 24 och bero på typen av produkt,- utfärda ett intyg som överensstämmer med den förlaga som kommissionen har att utarbeta i enlighet med förfarandet i artikel 24 och som intygar att de kontroller som anges i artikel 8.2 har utförts och godkänts av den officielle veterinären samt anger typ av prov som tagits och resultaten av eventuella laboratorietester,- bevara det eller de originalintyg som åtföljer produkterna.2. Närmare bestämmelser för tillämpningen av punkt 1, särskilt i fråga om produkter som importeras för vissa bestämda ändamål, skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.3. Handeln med de produkter som anges i direktiv 89/662/EEG och som förs in på de territorier som anges i bilaga 1 till det här direktivet skall ske i överensstämmelse med de bestämmelser som är fastställda i det direktivet, särskilt i dess kapitel 2.Artikel 11 1. Bestämmelserna i denna artikel gäller produkter enligt artikel 1 för vilka handeln ännu inte har harmoniserats på gemenskapsplanet och som efter att ha förts in på ett av de territorier som anges i bilaga 1 skall sändas vidare till en annan medlemsstat som godkänner att dessa produkter förs in på dess territorium.2. Varje varusändning måste genomgå de kontroller som anges i artikel 4.1 samta) antingen de veterinärkontroller som anges i artikel 8 på den gränskontrollstation som är belägen inom den medlemsstats territorium där produkterna förs in för att det skall vara särskilt styrkt att de berörda produkterna är i överensstämmelse med de bestämmelser som gäller i bestämmelsemedlemsstaten,b) eller, om en bilateral överenskommelse om kontrollåtgärder tidigare träffats mellan den medlemsstat på vars territorium införselstället till ett av de i bilaga 1 angivna territorierna ligger och destinationsmed-lemsstaten samt i förekommande fall den eller de berörda transitmedlemsstaterna, under tullövervakning sändas till bestämmelseorten där veterinärkontroller skall utföras.Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen och de övriga medlemsstaterna i samband med Ständiga veterinärkommitténs möte om det system som införts till följd av detta stycke.3. I det fall som avses i punkt 2 a skall artikel 10 tillämpas.4. I det fall som avses i punkt 2 b skall följande gälla:a) Dokument- och identitetskontroller och fysisk kontroll skall utföras på en gränskontrollstation som är belägen på bestämmelsemedlemsstatens territorium.b) De behöriga myndigheter som utför dokument- och identitetskontroll skall- inom ramen för programmet för utveckling av datoriseringen av de veterinära åtgärderna vid import (SHIFT-projektet) meddela den officielle veterinären på inspektionsplatsen på destinationsorten att produkterna passerat och när de kan förväntas ankomma,- på kopian av originalintyget eller, om varusändningen är uppdelad, på kopiorna av originalintygen ange att produkterna passerat,- bevara det eller de originalintyg som hör samman med produkterna.Om det är särskilt motiverat eller om en medlemsstat på goda grunder begär det, får den fysiska kontrollen utföras på annan plats än den som anges i a.Sådan plats skall bestämmas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 24.5. I de fall som anges i punkt 4 skall produkterna transporteras enligt gemenskapens transitsystem (externt förfarande) i enlighet med förordning (EEG) nr 2726/90(11) i fordon eller containrar som förseglats av den behöriga myndigheten.Handel med produkter som släppts in efter att ha kontrollerats i enlighet med denna artikel skall vara underkastad bestämmelserna i direktiv 89/662/EEG.6. Om den fysiska kontrollen enligt denna artikel visar att produkten inte kan föras in för fri konsumtion skall artikel 16 tillämpas.7. De närmare bestämmelser som behövs för tillämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet som i artikel 24.Artikel 12 1. Medlemsstaterna skall tillåta transport av produkter från ett tredje land till ett annat tredje land på följande villkor:a) Att den berörda parten kan intyga att det första tredje land som produkterna skickas till efter transit genom ett av de territorier som anges i bilaga 1 åtar sig att under inga omständigheter avvisa eller sända tillbaka produkter som godkänts för import eller transit.b) Att transporten på förhand godkänts av den officielle veterinären på gränskontrollstationen i den medlemsstat inom vars territorium kontrollerna enligt artikel 4.1 utförts.c) Att transporten, vid passage genom ett av de territorier som anges i bilaga 1, sker utan omlastning och under övervakning av de behöriga myndigheterna i fordon eller containrar som förseglats av dessa. De enda omlastningar som är tillåtna under transporten är de som sker på införselstället till eller utförselstället från ett av de territorier som anges i bilaga 1.2. Alla kostnader till följd av denna artikel skall åvila avsändaren, mottagaren eller deras ombud utan ersättning från medlemsstaten.3. Närmare bestämmelser för tillämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 13 1. Den behöriga veterinärmyndigheten skall utföra en identitetskontroll och i förekommande fall, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 15, en fysisk kontroll av de produkter för vilka gäller en annan tullbehandling än den som anges i artiklarna 5, 6, 10, 11 och 12.2. De närmare bestämmelser som behövs för tilllämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 14 1. Med undantag av artikel 15 gäller detta kapitel inte följande produkter:i) Produkter som ingår i resandes personliga bagage och är avsedda för egen konsumtion, förutsatt att kvantiteten inte överstiger den kvantitet som skall fastställas i enlighet med punkt 3, och förutsatt att produkterna kommer från ett tredje land eller del därav som är uppfört på den förteckning som upprättats i enlighet med gemenskapens bestämmelser och från vilket import inte är förbjuden.ii) Produkter som skickas i småpaket till privatpersoner, förutsatt att det inte rör sig om affärsmässig import och att den skickade kvantiteten inte överstiger den kvantitet som skall fastställas i enlighet med punkt 3, och förutsatt att produkterna kommer från ett tredje land eller del därav som är uppfört på den förteckning som upprättats i enlighet med gemenskapens bestämmelser och från vilket import inte är förbjuden.iii) Produkter som är avsedda att konsumeras av besättning eller passagerare ombord på internationella transportmedel, förutsatt att produkterna kommer från ett tredje land eller del därav eller ett företag från vilken import inte är förbjuden enligt gemenskapens bestämmelser.När dessa produkter eller köksavfall från dem lastas av måste de förstöras. Det är dock inte nödvändigt att förstöra sådana produkter om de förs över, direkt eller efter att ha placerats temporärt under tullövervakning, från ett transportmedel till ett annat,iv) Produkter som i fråga om kvantitet inte överstiger den viktgräns som skall fastställas i enlighet med punkt 3, och som genomgått värmebehandling i en hermetiskt tillsluten behållare med ett Fo-värde på 3,00 eller mer och soma) ingår i resandes personliga bagage och är avsedda för egen konsumtion, ellerb) skickas i småpaket till privatpersoner, förutsatt att det inte rör sig om affärsmässig import.2. Punkt 1 berör inte de bestämmelser som gäller för färskt kött och köttprodukter i enlighet med artikel 1.2 i direktiv 72/462/EEG.3. Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som anges i artikel 24 fastställa de viktgränser för olika produkter som kan komma att omfattas av undantagen i punkt 1.Artikel 15 Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i detta kapitel skall den officielle veterinären eller den behöriga myndigheten om det uppstår misstankar om att de veterinära bestämmelserna inte följts eller om det föreligger tveksamhet om en produkts identitet utföra de veterinärkontroller som bedöms motiverade.Artikel 16 1. Om den behöriga myndigheten genom kontrollerna enligt detta direktiv finner att produkten inte uppfyller de krav som är fastställda i gemenskapens bestämmelser eller i nationella bestämmelser på områden som ännu inte harmoniserats på gemenskapsplanet, eller om dessa kontroller avslöjar oriktigheter, skall den behöriga myndigheten efter att ha samrått med importören eller dennes ombud besluta om något av följande:a) Att sändningen inom den tidsfrist som den behöriga nationella myndigheten fastställer skall återförvisas från de territorier som anges i bilaga 2, under förutsättning att veterinärmedicinska kontroller och hälsokrav tillåter detta.I detta fall skall den officielle veterinären på gränskontrollstationen- i enlighet med punkt 5 informera övriga gränskontrollstationer om att sändningen har avvisats och ange vilka överträdelser som konstaterats,- på de sätt som skall beslutas av kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 24 ogiltigförklara det veterinärintyg eller dokument som medföljer den avvisade sändningen,- genom den behöriga centrala myndigheten med en periodicitet som skall fastställas av kommissionen förse den med information om överträdelsernas art och hur ofta de förekommit.b) Att sändningen skall förstöras inom den medlemsstats territorium där kontrollerna utförts om det inte är möjligt att återsända den.2. Utan att det påverkar de möjligheter som anges i artikel 24.5 tredje stycket i direktiv 72/462/EEG och i artikel 8.1 b första strecksatsen i direktiv 90/425/EEG får undantag från punkt 1 i denna artikel göras i enlighet med förfarandet i artikel 24, särskilt för att göra det möjligt att använda produkterna för andra ändamål än som livsmedel. I samband med sådana undantag skall villkoren för användningen av produkterna i fråga fastställas enligt samma förfarande.3. Importören eller dennes ombud skall stå för de kostnader som uppkommer då sändningen återsänds eller förstörs eller då produkten används för andra ändamål.4. De närmare bestämmelser som behövs för tilllämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet som i artikel 24.5. Bestämmelser om information till medlemsstaterna kommer att antas i samband med programmet för utveckling av datoriseringen av de veterinära åtgärderna vid import (SHIFT-projektet).6. De behöriga myndigheterna skall i förekommande fall lämna kommissionen och övriga medlemsstater all den information som står till deras förfogande i enlighet med rådets direktiv 89/608/EEG av den 21 november 1989 om ömsesidig hjälp mellan medlemsstaternas myndigheter och samarbete mellan dessa och kommissionen för att säkerställa en korrekt tillämpning av lagstiftningen om veterinära frågor och avelsfrågor(12).Artikel 17 Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 24 och på grundval av de planer som anges i andra stycket anta tillämpningsföreskrifter för import till vissa delar av de territorier som anges i bilaga 1 för att ta hänsyn till de begränsningar som följer av de särskilda naturförhållanden som utmärker dessa områden, i synnerhet det faktum att de är avlägset belägna från fastlandsdelen av gemenskapen.Senast den 1 juli 1991 skall därför Frankrike och Grekland förelägga kommissionen var sin plan som anger vilka slags kontroller som skall utföras vid import från ett tredje land till de franska utomeuropeiska departementen respektive vissa öar och ögrupper med tanke på de begränsningar som följer av de särskilda geografiska naturförhållanden som utmärker dessa områden.I dessa planer måste det klart anges vilka kontroller som skall utföras för att förhindra att produkter som förts in på dessa områden under några omständigheter skickas vidare till andra delar av gemenskapen.Artikel 18 1. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 24 upprätta en förteckning över de i artikel 2.2 a andra strecksatsen angivna växtprodukter som särskilt med hänsyn till deras senare bestämmelseort kan medföra risker för spridning av smittsamma djursjukdomar och som därför måste underkastas veterinärkontroller i enlighet med detta direktiv, i synnerhet de kontroller som anges i artikel 4, för att fastställa dessa växtprodukters ursprung och planerade bestämmelseort.Enligt samma förfarande skall följande fastställas:- De djurhälsokrav som tredje land måste uppfylla och de garantier som måste lämnas, särskilt arten av den behandling som krävs med tanke på djurhälsosituationen där.- En förteckning över de tredje länder som mot bakgrund av dessa garantier kan tillåtas exportera de växtprodukter som anges i första stycket till gemenskapen.- Eventuella särskilda kontrollbestämmelser, i synnerhet för provtagning på dessa produkter, särskilt vid bulkimport.2. I avvaktan på att gemenskapsbestämmelser för import av dessa produkter antas får kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 24 utvidga veterinärkontrollbestäm-melserna i detta direktiv till att gälla biprodukter av animaliskt ursprung som inte omfattas av bilaga 2 till fördraget genom att fastställa vissa särskilda kriterier som måste vara uppfyllda vid veterinärkontroller av dessa produkter.3. Färsk fisk som landats omedelbart från ett fartyg som för ett tredje lands flagg måste - innan den förs in för förbrukning på det område som anges i bilaga 1 - genomgå de kontroller som är föreskrivna för fisk som landas omedelbart från fartyg som för en medlemsstats flagg.4. I enlighet med förfarandet i artikel 24 får för de hamnar där fisken landas undantag från bestämmelserna i artikel 9 och för den personal som ansvarar för kontrollerna undantag från bestämmelserna i artikel 8.2 medges.KAPITEL 2 Skyddsåtgärder Artikel 19 1. Om det inom ett tredje lands territorium sprids en sjukdom som avses i direktiv 82/894/EEG(13), en zoonos eller annan sjukdom eller företeelse som kan utgöra ett allvarligt hot mot djurs eller människors hälsa eller om några andra allvarliga orsaker som rör djurs eller människors hälsa gör det motiverat, i synnerhet mot bakgrund av de slutsatser som kommissionens veterinära experter dragit, får kommissionen på eget initiativ eller på begäran av en medlemsstat utan dröjsmål och beroende på hur allvarlig situationen är, vidta någon av följande åtgärder:- Tillfälligt avbryta importen från en del av eller hela det tredje landet i fråga och i förekommande fall från det tredje land som är transitland.- Ställa upp särskilda villkor för importen från en del av eller hela det tredje landet i fråga.2. Om det av någon av de kontroller som anges i detta direktiv framgår att en varusändning sannolikt utgör en fara för djurs eller människors hälsa skall den behöriga veterinärmyndigheten omedelbart vidta följande åtgärder:- Den skall beslagta och förstöra sändningen.- Den skall omedelbart informera de övriga gränskontrollstationerna och kommissionen om vad den kommit fram till och om produkternas ursprung i enlighet med artikel 16.5.3. Kommissionen får i det fall som anges i första stycket interimistiskt vidta skyddsåtgärder i fråga om de produkter som omfattas av artikel 12.4. Företrädare för kommissionen kan omedelbart besöka det berörda tredje landet.5. Om en medlemsstat officiellt informerar kommissionen om behovet av att vidta skyddsåtgärder när det gäller produkter för vilka importbestämmelserna ännu inte har harmoniserats och kommissionen inte har vidtagit åtgärder enligt punkt 1 och 3 eller hänskjutit ärendet till Ständiga veterinärkommittén i enlighet med punkt 6, får medlemsstaten vidta tillfälliga skyddsåtgärder vad gäller de berörda produkterna.Om en medlemsstat i enlighet med denna punkt vidtar tillfälliga skyddsåtgärder i förhållande till ett tredje land eller ett företag i ett tredje land med åberopande av detta stycke skall den informera de övriga medlemsstaterna och kommissionen i enlighet med artikel 16.5.6. Kommissionen skall utan dröjsmål ta upp situationen till behandling i Ständiga veterinärkommittén. Den får fatta de beslut som krävs i enlighet med förfarandet i artikel 23, även sådana beslut som rör transport av produkter inom gemenskapen och transit.7. Beslut om ändring, upphävande eller förlängning av de åtgärder som vidtagits enligt punkterna 1, 2, 3 och 6 skall fattas i enlighet med förfarandet i artikel 23.8. De närmare bestämmelser som behövs för tilllämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 24.KAPITEL 3 Inspektion Artikel 20 1. Veterinära experter från kommissionen får i samverkan med de behöriga nationella myndigheterna och i den utsträckning det behövs för en enhetlig tillämpning av kraven i detta direktiv kontrollera att de gränskontrollstationer som godkänts i enlighet med artikel 9 uppfyller kriterierna i bilaga 2.2. Veterinära experter från kommissionen får i samverkan med de behöriga nationella myndigheterna göra kontroller på platsen.3. En medlemsstat på vars territorium en inspektion görs skall ge kommissionens veterinära experter all den hjälp de behöver för att de skall kunna utföra sina uppgifter.4. Kommissionen skall informera medlemsstaterna om resultatet av kontrollerna.5. Om kommissionen anser att resultatet av kontrollerna motiverar det, skall den ta upp situationen till behandling i Ständiga veterinärkommittén. Den får fatta de beslut som krävs i enlighet med förfarandet i artikel 23.6. Kommissionen skall följa hur förhållandena utvecklas och mot bakgrund härav och i enlighet med det förfarande som anges i artikel 23 ändra eller upphäva de beslut som anges i punkt 5.7. De närmare bestämmelser som behövs för tilllämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 21 1. Om en behörig myndighet i en medlemsstat på grundval av de kontroller som utförs på avsättningsorten finner att detta direktiv inte har följts vid en gränskontrollstation eller en gränsövergång i enlighet med artikel 4.2 i, i en frihamn eller frizon i enlighet med artikel 5 eller i ett frilager i enlighet med artikel 6 i en annan medlemsstat, skall den utan dröjsmål kontakta den behöriga centrala myndigheten i den medlemsstaten.Den senare skall vidta alla de åtgärder som krävs och informera den behöriga myndigheten i den förra medlemsstaten om vilka kontroller som gjorts och vilka beslut som fattats samt skälen för dessa beslut.Om den behöriga myndigheten i den förstnämnda medlemsstaten anser att dessa åtgärder är otillräckliga skall den tillsammans med den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten undersöka hur situationen skall kunna avhjälpas, vid behov genom besök i medlemsstaten i fråga.Om de kontroller som anges i första stycket visar att detta direktiv vid upprepade tillfällen inte följts skall den behöriga myndigheten i bestämmelsemedlemsstaten informera kommissionen och de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna.Kommissionen får på begäran av den behöriga myndigheten i bestämmelsemedlemsstaten eller på eget initiativ och alltefter arten av de överträdelser som klagomålen gäller- i samarbete med de behöriga nationella myndigheterna skicka en inspektionsgrupp till medlemsstaten i fråga,- ålägga den behöriga myndigheten att skärpa kontrollerna vid den berörda gränskontrollstationen, gränsöver-gången, frihamnen, frizonen eller frilagret.I avvaktan på kommissionens slutsatser skall den berörda medlemsstaten på begäran av bestämmelsemedlemsstaten skärpa kontrollerna vid gränskontrollstationen, gränsöver-gången, frihamnen, frizonen eller frilagret i fråga.Bestämmelsemedlemsstaten får för sin del skärpa kontrollerna av produkter med samma ursprung.På begäran av en av de båda berörda medlemsstaterna skall kommissionen - om oriktigheter konstateras vid inspektionen enligt fjärde stycket första strecksatsen - i enlighet med förfarandet i artikel 23 vidta lämpliga åtgärder. Dessa åtgärder måste bekräftas eller omprövas så snart som möjligt i enlighet med samma förfarande.2. Rätten att överklaga den behöriga myndighetens beslut i enlighet med gällande lagstiftning i medlemsstaterna berörs inte av detta direktiv.Den behöriga myndighetens beslut och skälen för dessa skall meddelas den företagare som berörs av besluten eller dennes ombud.Om företagaren i fråga eller dennes ombud så begär skall besluten och skälen meddelas honom skriftligt med fullständiga anvisningar om hans rätt att överklaga enligt gällande lag i den medlemsstat som utför kontrollerna och om de förfaringssätt och tidsgränser som gäller vid överklaganden.3. Närmare bestämmelser för tillämpningen av denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.Artikel 22 1. Varje medlemsstat skall utarbeta ett utbytesprogram för de tjänstemän som har befogenhet att utföra kontroller av produkter som kommer från tredje land.2. Kommissionen och medlemsstaterna skall i Ständiga veterinärkommittén samordna de program som avses i punkt 1.3. Medlemsstaterna skall vidta alla de åtgärder som krävs för att de program som samordnats enligt punkt 2 skall kunna genomföras.4. Genomförandet av programmen skall varje år ses över i Ständiga veterinärkommittén på grundval av de rapporter som utarbetats av medlemsstaterna.5. Medlemsstaterna skall på grundval av de erfarenheter som gjorts förbättra och utveckla utbytesprogrammen.6. Gemenskapen kan bevilja ett ekonomiskt bidrag för att göra det möjligt att effektivt utveckla utbytesprogrammen. Närmare bestämmelser om gemenskapens ekonomiska bidrag och det belopp som beräknas belasta gemenskapens budget är fastställda i rådets beslut 90/424/EEG av den 26 juni 1990 om utgifter inom veterinärområdet(14).7. De närmare bestämmelser som behövs för tilllämpningen av punkterna 1, 4 och 5 skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 24.KAPITEL IV Allmänna bestämmelser Artikel 23 När det hänvisas till förfarandet enligt denna artikel skall Ständiga veterinärkommittén som inrättats genom beslut 68/361/EEG(15) fatta beslut i enlighet med de bestämmelser som anges i artikel 17 i direktiv 89/662/EEG.Artikel 24 När det hänvisas till förfarandet enligt denna artikel skall Ständiga veterinärkommittén fatta beslut i enlighet med de bestämmelser som anges i artikel 18 i direktiv 89/662/EEG.Artikel 25 Bilaga 2 till detta direktiv får kompletteras i enlighet med det förfarande som anges i artikel 24.Artikel 26 Detta direktiv påverkar inte de skyldigheter som följer av tullbestämmelserna.Artikel 27 Artikel 23 i direktiv 72/462/EEG skall utgå.I avvaktan på att beslut fattas i enlighet med artikel 4.6 skall de regler som följer av artikel 23 i direktiv 72/462/EEG fortsätta att gälla.Artikel 28 Artikel 6.1 i direktiv 89/662/EEG skall ersättas med följande:"1. Medlemsstaterna skall svara för att följande åtgärder vidtas vid de kontroller som utförs på platser där produkter från tredje land kan föras in på de territorier som anges i bilaga 1 till direktiv 90/675/EEG(*) t.ex. hamnar, flygplatser och gränskontrollstationer mot tredje land:a) En dokumentkontroll skall göras av produktens ursprung.b) Produkter med ursprung inom gemenskapen kontrolleras enligt de bestämmelser som anges i artikel 5.c) Produkter från tredje land kontrolleras enligt de bestämmelser som anges i direktiv 90/675/EEG.(*) EGT nr L 373, 31.12.1990, s. 1."Artikel 29 Artikel 7 i direktiv 90/425/EEG skall ersättas med följande:"Artikel 71. Vid kontrollerna på de platser där sådana djur och produkter som avses i artikel 1 från tredje land förs in på de territorier som anges i bilaga 1 till direktiv 90/675/EEG(*), t.ex. hamnar, flygplatser och gränskontrollstationer mot tredje land skall medlemsstaterna säkerställa att följande åtgärder vidtas:a) Intygen eller dokumenten som medföljer djuren och produkterna kontrolleras.b) Produkter från tredje land kontrolleras enligt de bestämmelser som anges i direktiv 90/675/EEG.c) Djur som importeras från tredje land skall under tullövervakning sändas till gränskontrollstationer för veterinärkontroll.De djur som avses i bilaga A får inte passera tullen om inte dessa kontroller visar att gemenskapens regler har följts.d) Djur och produkter från gemenskapen kontrolleras enligt de bestämmelser som anges i artikel 5.2. Djuren skall föras in på gemenskapens territorium direkt via någon av den importerande medlemsstatens gränskontrollstationer och undersökas där i enlighet med punkt 1 b.Medlemsstater som importerar från tredje land med nationella djurhälsobestämmelser som grund skall underrätta kommissionen och de övriga medlemsstaterna, särskilt de medlemsstater som är transitländer, om förekomsten av sådan import och om de villkor som de tillämpar för denna.Bestämmelsemedlemsstaterna skall förbjuda att djur som inte uppehållit sig på deras territorium under den tid som fastställts i särskilda gemenskaps-bestämmelser sänds vidare, utom i de fall de utan transit sänds till någon annan medlemsstat som utnyttjar samma möjlighet.I avvaktan på att gemenskapsbestämmelser antas får dock dessa djur föras in på en annan medlemsstats territorium än den som avses i andra stycket, sedan en allmän överenskommelse om kontrollåtgärder träffats med den andra medlemsstaten och, i tillämpliga fall, med sådana medlemsstater som är transitländer. När medlemsstaterna utnyttjar detta undantag skall de underrätta kommissionen och de övriga medlemsstaterna i Ständiga veterinär-kommittén om detta och om de överenskomna kontrollåtgärderna.3. Från och med den 1 januari 1993 och oberoende av punkt 1 skall kontrollbestämmelserna enligt artikel 5 gälla för alla djur och produkter som transporteras med reguljära transportmedel mellan två geografiska punkter inom gemenskapen.(*) EGT nr L 373, 31.12.1990, s. 1."Artikel 30 Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 24 vidta de åtgärder som behövs för att underlätta övergången till det nya kontrollsystem som förskrivs i detta direktiv.Artikel 31 Medlemsstaterna kan begära ekonomiskt stöd från gemenskapen i enlighet med artikel 38 i direktiv 90/424/EEG för att genomföra detta direktiv.Artikel 32 1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1991 sätta i kraft de lagar och andra författningar som behövs för att följa detta direktiv. De skall genast informera kommissionen om detta.Tillämpningsbestämmelser för genomförandet av detta direktiv, särskilt artikel 8.3, skall antas och SHIFT-systemet träda i kraft senast den 31 december 1991.Om den tidpunkt som anges i föregående stycke inte kan hållas skall de övergångsåtgärder som anges i artikel 30 vidtas vid denna tidpunkt.2. När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i punkt 1 skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning då de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 33 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 10 december 1990.På rådets vägnarV. SACCOMANDIOrdförande(1) EGT nr C 252, 6.10.1990, s. 10.(2) Yttrandet avgivet den 23 november 1990.(3) EGT nr L 395, 30.12.1989, s. 13.(4) EGT nr L 224, 18.8.1990, s. 29.(5) EGT nr L 302, 31.12.1972, s. 28.(6) EGT nr L 225, 15.8.1988, s. 8.(7) EGT nr L 225, 15.8.1988, s. 1.(8) EGT nr L 367, 31.12.1988, s. 1.(9) EGT nr L 224, 18.8.1990, s. 42.(10) EGT nr L 275, 26.9.1986, s. 36.(11) EGT nr L 262, 26.9.1990, s. 1.(12) EGT nr L 351, 2.12.1989, s. 34.(13) EGT nr L 378, 31.12.1982, s. 58.(14) EGT nr L 224, 18.8.1990, s. 19.(15) EGT nr L 255, 18.10.1968, s. 23.BILAGA 1 1. Belgiens territorium2. Danmarks territorium med undantag av Färöarna och Grönland3. Förbundsrepubliken Tysklands territorium4. Spaniens territorium med undantag av Kanarieöarna, Ceuta och Melilla5. Greklands territorium6. Frankrikes territorium7. Irlands territorium8. Italiens territorium9. Luxemburgs territorium10. Nederländernas territorium i Europa11. Portugals territorium12. Förenade kungarikets territoriumBILAGA 2 För att godkännas av gemenskapen måste gränskontrollstationerna ha- den personal som krävs för att kontrollera de dokument (hygienintyg och djurhälsointyg eller annat dokument som föreskrivits i gemenskapsbestämmelserna) som åtföljer produkterna,- ett i förhållande till mängden produkter som behandlas vid gränskontrollstationen tillräckligt antal veterinärer och medhjälpare som är särskilt utbildade för att utföra kontroller av att produkterna motsvarar de åtföljande dokumenten och systematiska fysiska kontroller av varje varusändning,- tillräckligt med personal för att ta och bearbeta prover från sändningar vid en viss gränskontrollstation,- tillräckligt stora lokaler till förfogande för den personal som ansvarar för veterinär-kontrollerna,- lämpliga lokaler och hjälpmedel för att ta och bearbeta prover för rutinkontroller enligt gemenskapens bestämmelser (mikrobiologiska normer),- ett specialiserat laboratorium i närheten av gränskontrollstationen där särskilda analyser av de prover som tagits på kontrollstationen kan göras,- lokaler och kylutrymmen som medger lagring av den del av en sändning som tagits ut för test och av produkter vars övergång till fri omsättning ännu inte godkänts av den veterinär som är ansvarig för gränskontrollstationen,- lämplig utrustning som medger ett snabbt utbyte av information, särskilt med andra gränskontrollstationer (från den 1 januari 1993 genom det datoriserade system som anges i artikel 20 i direktiv 90/425/EEG eller SHIFT-projektet).


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/52/EG av den 18 juni 2009 om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt

text:
               30.6.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 168/24

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/52/EG
   av den 18 juni 2009
   om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 b,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet kom vid sitt möte den 14 och 15 december 2006 överens om att medlemsstaternas samarbete bör stärkas i fråga om bekämpning av olaglig invandring och särskilt att åtgärderna mot olaglig anställning bör intensifieras på medlemsstats- och EU-nivå.

               (2)

               En central drivkraft för olaglig invandring till EU är möjligheten att få ett arbete i EU utan att ha den rättsliga status som krävs för detta. Insatserna för att motverka olaglig invandring och olaglig vistelse bör därför omfatta åtgärder för att motverka denna drivkraft.

               (3)

               Grundpelaren i sådana åtgärder bör vara ett allmänt förbud mot anställning av tredjelandsmedborgare som inte har rätt till vistelse i EU samt sanktioner mot arbetsgivare som överträder detta förbud.

               (4)

               Eftersom det i detta direktiv föreskrivs minimistandarder bör medlemsstaterna ha rätt att anta eller behålla strängare sanktioner och åtgärder och införa strängare skyldigheter för arbetsgivarna.

               (5)

               Detta direktiv bör inte tillämpas på tredjelandsmedborgare som vistas lagligt i en medlemsstat oavsett om de har tillåtelse att arbeta på dess territorium. Det bör inte heller tillämpas på personer som åtnjuter gemenskapsrättigheten fri rörlighet enligt definitionen i artikel 2.5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av den 15 mars 2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (4). Direktivet bör dessutom inte tillämpas på tredjelandsmedborgare som befinner sig i en situation som omfattas av gemenskapsrätten, t.ex. tredjelandsmedborgare som är lagligen anställda i en annan medlemsstat och som av en tjänsteleverantör utstationerats till en annan medlemsstat i samband med tillhandahållande av tjänster. Detta direktiv bör tillämpas utan att det påverkar nationell lagstiftning som förbjuder anställning av tredjelandsmedborgare som vistas lagligt i landet men som arbetar i strid med sin vistelsestatus.

               (6)

               I detta direktiv bör vissa termer definieras och dessa definitioner bör endast gälla detta direktiv.

               (7)

               Definitionen av anställning bör omfatta dess huvudbeståndsdelar, dvs. verksamhet som avlönas eller borde avlönas, och som utförs för eller under ledning och/eller kontroll av en arbetsgivare, oberoende av det rättsliga förhållandet.

               (8)

               Definitionen av arbetsgivare kan omfatta en sammanslutning av personer med erkänd kapacitet att utföra rättsliga handlingar utan ställning som juridisk person.

               (9)

               För att förhindra anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt bör arbetsgivare vara skyldiga att innan de anställer tredjelandsmedborgare, även om tredjelandsmedborgarna rekryteras för att utstationeras till en annan medlemsstat i samband med tillhandahållande av tjänster, kontrollera att tredjelandsmedborgaren har ett giltigt uppehållstillstånd eller en annan handling som ger dem rätt till vistelse och som visar att tredjelandsmedborgaren vistas lagligt på anställningsmedlemsstatens territorium.

               (10)

               För att medlemsstaterna i synnerhet ska kunna kontrollera om handlingar är förfalskade bör arbetsgivarna också vara skyldiga att underrätta de behöriga myndigheterna om att de anställer en tredjelandsmedborgare. För att göra den administrativa bördan så liten som möjligt bör medlemsstaterna få tillåta att en sådan underrättelse sker inom ramen för andra system för anmälan. Medlemsstaterna bör kunna besluta att tillämpa ett förenklat förfarande för anmälan från arbetsgivare som är fysiska personer, då anställningen avser arbete för deras privata syften.

               (11)

               Arbetsgivare som har fullgjort skyldigheterna enligt detta direktiv bör inte hållas ansvariga för att ha anställt tredjelandsmedborgare som vistas olagligt om den behöriga myndigheten senare upptäcker att handlingen som en anställd uppvisat i själva verket varit förfalskad eller missbrukats, såvida inte arbetsgivaren kände till att handlingen var en förfalskning.

               (12)

               För att underlätta för arbetsgivare att fullgöra sina skyldigheter bör medlemsstaterna anstränga sig på alla sätt för att skyndsamt handlägga ansökningar om förnyelse av uppehållstillstånd.

               (13)

               För att det allmänna förbudet ska efterlevas och för att motverka överträdelser bör medlemsstaterna införa lämpliga sanktioner. Sanktionerna bör omfatta finansiella sanktionsavgifter samt bidrag till kostnaderna för att återsända tredjelandsmedborgaren, tillsammans med möjligheten att sätta ner sanktionsavgiften för arbetsgivare som är fysiska personer, då anställningen avser arbete för deras privata syften.

               (14)

               Arbetsgivaren bör i samtliga fall vara skyldig att till tredjelandsmedborgaren betala eventuell innestående ersättning för utfört arbete samt innestående skatter och sociala avgifter. Om storleken på ersättningen inte kan fastställas ska den presumeras motsvara minst den lön som gäller enligt tillämpliga lagar om minimilön, kollektivavtal eller i enlighet med etablerad praxis i relevanta branscher. Arbetsgivaren bör också vara skyldig att i förekommande fall betala eventuella kostnader för att skicka innestående ersättning till det land som den olagligt anställde tredjelandsmedborgaren återvänt eller återsänts till. I de fall arbetsgivaren inte har gjort några efterhandsutbetalningar bör medlemsstaterna inte vara skyldiga att fullgöra denna skyldighet i arbetsgivarens ställe.

               (15)

               Den olagligt anställde tredjelandsmedborgaren bör inte erhålla rätt till inresa, vistelse och tillträde till arbetsmarknaden genom den olagliga anställningen, utbetalningen eller efterhandsutbetalning av ersättning, sociala avgifter eller skatter som betalas av arbetsgivaren eller ett rättssubjekt som är skyldigt att betala i dennes ställe.

               (16)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att klagomål inges eller kan inges och att mekanismer har inrättats för att säkerställa att tredjelandsmedborgare kan erhålla efterhandsutbetalningar av den innestående lön de har rätt till. Medlemsstaterna bör inte vara skyldiga att involvera sina beskickningar eller representationer i tredjeländer i dessa mekanismer. Samtidigt som man inrättar effektiva mekanismer för att göra det lättare att inge klagomål bör medlemsstaterna, om något sådant inte redan föreskrivs i nationell lagstiftning, överväga möjligheten och mervärdet av att ge en behörig myndighet tillstånd att vidta rättsliga åtgärder mot en arbetsgivare i syfte att få tillbaka innestående ersättning.

               (17)

               Medlemsstaterna bör vidare sörja för att det föreligger en presumtion om ett anställningsförhållande på minst tre månader, så att bevisbördan läggs på arbetsgivaren för åtminstone en viss period. Den anställde bör bland andra också ges möjlighet att bevisa att det föreligger ett anställningsförhållande och vilken varaktighet detta har.

               (18)

               Medlemsstaterna bör se till att det finns möjligheter till ytterligare sanktioner mot arbetsgivare, bland annat fråntagande av rätten till en del av eller alla offentliga förmåner, stöd eller bidrag, inbegripet jordbruksbidrag, fråntagande av rätten till deltagande i förfaranden för offentlig upphandling, samt återbetalning av en del av eller alla redan erhållna offentliga förmåner, stöd eller bidrag, inbegripet EU-bidrag som förvaltas av medlemsstaterna. Medlemsstaterna bör få besluta att inte tillämpa dessa ytterligare sanktioner på arbetsgivare som är fysiska personer, då anställningen avser arbete för deras privata syften.

               (19)

               Detta direktiv, särskilt artiklarna 7, 10 och 12, bör inte påverka tillämpningen av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (5).

               (20)

               Med tanke på den allmänna förekomsten av underentreprenader inom vissa berörda sektorer är det nödvändigt att säkerställa att åtminstone den entreprenör till vilken arbetsgivaren är en direkt underentreprenör kan hållas ansvarig för finansiella sanktioner tillsammans med eller i stället för arbetsgivaren. I specifika fall kan andra entreprenörer hållas ansvariga för finansiella sanktioner tillsammans med eller i stället för en arbetsgivare som anställer tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. De efterhandsutbetalningar som ska täckas av ansvarsbestämmelserna i detta direktiv bör också omfatta bidrag till nationella semesterfonder och sociala fonder som regleras i lag eller genom kollektivavtal.

               (21)

               Erfarenheten har visat att befintliga sanktionssystem inte har varit tillräckliga för att uppnå fullständig efterlevnad av förbuden mot anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. En av orsakerna är att enbart administrativa sanktioner sannolikt inte är tillräckliga för att avskräcka vissa skrupellösa arbetsgivare. Efterlevnaden kan och bör stärkas genom att straffrättsliga sanktioner tillämpas.

               (22)

               För att garantera fullständig efterlevnad av det allmänna förbudet finns det därför ett särskilt behov av mer avskräckande sanktioner i allvarliga fall såsom återkommande upprepade överträdelser, olaglig anställning av ett betydande antal tredjelandsmedborgare, särskilt exploaterande arbetsförhållanden, arbetsgivarens vetskap om att arbetstagaren är offer för människohandel samt olaglig anställning av en minderårig. Detta direktiv ålägger medlemsstaterna att i sin nationella lagstiftning tillhandahålla straffrättsliga sanktioner för sådana allvarliga överträdelser. Det medför inga skyldigheter beträffande tillämpningen av sådana sanktioner eller något annat befintligt system för brottsbekämpning i enskilda fall.

               (23)

               I samtliga fall som bedöms som allvarliga enligt detta direktiv bör överträdelsen, om den begås uppsåtligen, betraktas som ett brott i hela gemenskapen. Bestämmelserna i detta direktiv angående brott bör inte påverka tillämpningen av rådets rambeslut 2002/629/RIF av den 19 juli 2002 om bekämpande av människohandel (6).

               (24)

               Brottet bör kunna bestraffas med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner. Skyldigheten att säkerställa effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner enligt detta direktiv påverkar inte hur medlemsstaterna internt organiserar sina straffrättsliga system.

               (25)

               Juridiska personer kan också hållas ansvariga för de brott som avses i detta direktiv, eftersom många arbetsgivare är juridiska personer. Bestämmelserna i detta direktiv medför ingen skyldighet för medlemsstaterna att införa straffrättsligt ansvar för juridiska personer.

               (26)

               För att underlätta efterlevnaden av detta direktiv bör det finnas effektiva mekanismer genom vilka tredjelandsmedborgarna kan inge klagomål direkt eller genom utsedda tredje parter såsom fackföreningar eller andra organisationer. De utsedda tredje parterna bör när de bistår tredjelandsmedborgaren med att inge klagomål skyddas mot eventuella sanktioner enligt regler som förbjuder hjälp till olaglig vistelse.

               (27)

               Som ett komplement till mekanismerna för att inge klagomål bör medlemsstaterna ha möjlighet att bevilja tredjelandsmedborgare som har utsatts för särskilt exploaterande arbetsförhållanden eller som var en olagligt anställd minderårig, och som samarbetar i det straffrättsliga förfarandet mot arbetsgivaren, tillfälliga uppehållstillstånd som är knutna till de relevanta nationella förfarandenas varaktighet. Tillstånden bör beviljas med användning av jämförbara arrangemang som de som gäller för tredjelandsmedborgare som omfattas av rådets direktiv 2004/81/EG av den 29 april 2004 om uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare som har fallit offer för människohandel eller som har fått hjälp till olaglig invandring och vilka samarbetar med de behöriga myndigheterna (7).

               (28)

               För att säkerställa en tillfredsställande efterlevnad av detta direktiv och i största möjliga utsträckning minska skillnaderna i efterlevnad mellan medlemsstaterna bör medlemsstaterna säkerställa att effektiva och lämpliga inspektioner genomförs på deras territorium och informera kommissionen om resultatet av de inspektioner som de utför.

               (29)

               Medlemsstaterna bör uppmuntras att varje år fastställa ett nationellt mål för antalet inspektioner i de verksamhetssektorer på deras territorium där det är vanligast med anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.

               (30)

               För att öka effektiviteten hos de inspektioner som genomförs med tillämpning av detta direktiv bör medlemsstaterna säkerställa att nationell lagstiftning ger de behöriga myndigheterna tillräckliga befogenheter att utföra inspektionerna, att information om olaglig anställning, inbegripet resultatet av tidigare inspektioner, samlas in och behandlas för att detta direktiv ska genomföras på ett effektivt sätt samt att det finns tillgång till tillräcklig personal med de färdigheter och kvalifikationer som behövs för att effektivt genomföra inspektionerna.

               (31)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att de inspektioner som genomförs med tillämpning av detta direktiv inte påverkar vare sig antalet eller kvaliteten på de inspektioner som genomförs för att bedöma anställnings- och arbetsförhållanden.

               (32)

               När det gäller utstationerade arbetstagare som är tredjelandsmedborgare får medlemsstaternas inspektionsmyndigheter utnyttja det samarbete och informationsutbyte som föreskrivs i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (8), för att kontrollera att den berörda tredjelandsmedborgaren är lagligen anställd i ursprungsmedlemsstaten.

               (33)

               Detta direktiv bör betraktas som ett komplement till åtgärder för att motverka svart arbete och exploatering.

               (34)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (9) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

               (35)

               All behandling av personuppgifter i samband med genomförandet av detta direktiv bör ske i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (10).

               (36)

               Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att motverka olaglig invandring genom att vidta åtgärder mot den drivkraft som utsikterna till ett arbete innebär, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför, på grund av detta direktivs omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (37)

               Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheterna och följer de principer som erkänns särskilt i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Direktivet bör specifikt tillämpas med vederbörlig respekt för näringsfriheten, likhet inför lagen och principen om icke-diskriminering, rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol samt principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff i enlighet med artiklarna 16, 20, 21, 47 och 49 i stadgan.

               (38)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i nämnda protokoll, deltar dessa medlemsstater inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt i dem.

               (39)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syfte och tillämpningsområde
   I syfte att bekämpa olaglig invandring förbjuds i detta direktiv anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Därför fastställs i direktivet gemensamma minimistandarder för sanktioner och åtgärder som medlemsstaterna ska tillämpa gentemot arbetsgivare som överträder detta förbud.
   Artikel 2
   Definitioner
   Med särskilt avseende på detta direktiv gäller följande definitioner:
   a)   tredjelandsmedborgare: personer som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 17.1 i fördraget och som inte heller är personer som åtnjuter fri rörlighet enligt gemenskapslagstiftningen i enlighet med artikel 2.5 i kodexen om Schengengränserna.
   b)   tredjelandsmedborgare som vistas olagligt: en tredjelandsmedborgare som vistas på en medlemsstats territorium som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, villkoren för vistelse eller bosättning i den medlemsstaten.
   c)   anställning: verksamhet som omfattar alla slag av arbete som regleras av nationell lagstiftning eller i enlighet med etablerad praxis för eller under ledning och/eller kontroll av en arbetsgivare.
   d)   olaglig anställning: anställning av en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.
   e)   arbetsgivare: varje fysisk person eller rättssubjekt, inbegripet bemanningsföretag, för eller under vilkas ledning och/eller kontroll anställning sker.
   f)   underentreprenör: varje fysisk person eller rättssubjekt, till vilka genomförandet av samtliga eller delar av de skyldigheter som fastställs i ett tidigare kontrakt delegerats.
   g)   juridisk person: varje rättssubjekt som har denna status enligt tillämplig nationell lagstiftning, med undantag för stater eller offentliga organ vid utövandet av offentliga maktbefogenheter samt offentliga internationella organisationer.
   h)   bemanningsföretag: varje fysisk eller juridisk person som i enlighet med nationell lagstiftning ingår anställningskontrakt eller inleder anställningsförhållanden med arbetstagare i syfte att hyra ut dessa till kundföretag för tillfälligt arbete i dessa företag under deras kontroll och ledning.
   i)   särskilt exploaterande arbetsförhållanden: arbetsförhållanden, inbegripet sådana som grundar sig på könsdiskriminering eller annan diskriminering, där det råder en påfallande skillnad jämfört med de lagligen anställda arbetstagarnas anställningsvillkor, som t.ex. påverkar arbetstagarnas hälsa och säkerhet samt kränker den mänskliga värdigheten.
   j)   ersättning till tredjelandsmedborgare som vistas olagligt: lön och alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen och som motsvarar den lön eller annan ersättning som lagligen anställda arbetstagare i jämförbar ställning skulle ha fått.
   Artikel 3
   Förbud mot olaglig anställning
   1.   Medlemsstaterna ska förbjuda anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.
   2.   Överträdelser av detta förbud ska bestraffas med de sanktioner och åtgärder som fastställs i detta direktiv.
   3.   En medlemsstat får besluta att inte tillämpa förbudet i punkt 1 på tredjelandsmedborgare som vistas olagligt vars återsändande har uppskjutits och som får arbeta i enlighet med nationell lagstiftning.
   Artikel 4
   Arbetsgivarens skyldigheter
   1.   Medlemsstaterna ska ålägga arbetsgivarna att

               a)

               kräva att tredjelandsmedborgare innan anställningen påbörjas innehar och för arbetsgivaren uppvisar ett giltigt uppehållstillstånd eller en annan handling som ger dem rätt till vistelse,

               b)

               åtminstone så länge anställningen varar behålla en kopia av eller ett utdrag av innehållet i uppehållstillståndet eller annan handling som ger rätt till vistelse, för eventuell inspektion av medlemsstaternas behöriga myndigheter,

               c)

               underrätta de behöriga myndigheter som utsetts av medlemsstaterna om inledandet av tredjelandsmedborgares anställning inom en period som varje medlemsstat själv ska fastställa.

         2.   Medlemsstaterna får besluta att tillämpa ett förenklat förfarande för underrättelse enligt punkt 1 c om arbetsgivaren är en fysisk person och anställningen avser arbete för dennes privata syften.
   Medlemsstaterna får besluta att underrättelse enligt punkt 1 c ovan inte är nödvändigt om den anställde har beviljats ställning som varaktigt bosatt enligt direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (11).
   3.   Medlemsstaterna ska säkerställa att arbetsgivare som har fullgjort sina skyldigheter enligt punkt 1 inte ska hållas ansvariga för överträdelser av det förbud som anges i artikel 3, såvida arbetsgivarna inte kände till att den handling som uppvisas som giltigt uppehållstillstånd eller annan handling som ger rätt till vistelse var en förfalskning.
   Artikel 5
   Finansiella sanktioner
   1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att överträdelser av det förbud som avses i artikel 3 blir föremål för effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner mot arbetsgivaren.
   2.   Sanktionerna ska för överträdelser av det förbud som avses i artikel 3 omfatta

               a)

               finansiella sanktioner som ska öka i förhållande till antalet olagligt anställda tredjelandsmedborgare, och

               b)

               betalning av kostnaderna för olagligt anställda tredjelandsmedborgares återvändande i de fall där förfaranden för återvändande tillämpas. Medlemsstaterna kan i stället besluta att inkludera åtminstone de genomsnittliga kostnaderna för återvändande i de finansiella sanktionerna enligt led a.

         3.   Medlemsstaterna kan föreskriva om reducerade finansiella sanktioner om arbetsgivaren är en fysisk person som anställer en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt om anställningen avser arbete för dennes privata syften och om arbetsförhållandena inte är särskilt exploaterande.
   Artikel 6
   Efterhandsutbetalningar som ska göras av arbetsgivare
   1.   För varje överträdelse av det förbud som avses i artikel 3 ska medlemsstaterna säkerställa att arbetsgivaren ska ansvara för betalning av

               a)

               eventuell innestående ersättning till den olagligt anställda tredjelandsmedborgaren; den överenskomna ersättningsnivån ska presumeras ha varit åtminstone lika hög som minimilönen enligt tillämplig nationell lagstiftning, kollektivavtal eller i enlighet med etablerad praxis i den relevanta branschen, såvida inte antingen arbetsgivaren eller arbetstagaren kan bevisa motsatsen, samtidigt som, i förekommande fall, rättsligt bindande nationella bestämmelser om löner respekteras,

               b)

               ett belopp motsvarande eventuella skatter och sociala avgifter som arbetsgivaren skulle ha betalat om tredjelandsmedborgaren varit lagligt anställd, inklusive straffavgifter vid förseningar och relevanta administrativa sanktioner,

               c)

               i förekommande fall, eventuella kostnader för att skicka efterhandsutbetalningar till det land som tredjelandsmedborgaren återvänt eller återsänts till.

         2.   För att säkerställa tillgången till effektiva förfaranden för tillämpningen av punkterna 1 a och 1 c och med vederbörligt beaktande av artikel 13 ska medlemsstaterna införa mekanismer för att säkerställa att olagligt anställda tredjelandsmedborgare

               a)

               inom en preskriptionstid som fastställs i nationell lagstiftning kan framställa krav och i förlängningen erhålla verkställighet av en dom gentemot arbetsgivaren för eventuell innestående ersättning, inbegripet i de fall de har återvänt eller blivit återsända,

               b)

               kan, om denna möjlighet föreskrivs i nationell lagstiftning, uppmana behörig myndighet i medlemsstaten att inleda förfarandena för att kräva ut innestående ersättning utan att tredjelandsmedborgaren i det fallet behöver framställa några krav.

         Olagligt anställda tredjelandsmedborgare ska systematiskt och objektivt informeras om sina rättigheter enligt denna punkt och enligt artikel 13, innan ett eventuellt beslut om återsändande verkställs.
   3.   För tillämpningen av punkterna 1 a och 1 b ska medlemsstaterna fastställa att det ska föreligga en presumtion om ett anställningsförhållande på minst tre månader, såvida inte arbetsgivaren eller arbetstagaren, bland andra, kan motbevisa detta.
   4.   Medlemsstaterna ska säkerställa att nödvändiga mekanismer har inrättats som säkerställer att olagligt anställda tredjelandsmedborgare kan erhålla eventuella efterhandsutbetalningar av ersättning enligt punkt 1 a och som är indriven i enlighet med kraven i punkt 2, även om de har återvänt eller blivit återsända.
   5.   I de fall tillfälliga uppehållstillstånd har beviljats enligt artikel 13.4 ska medlemsstaterna i den nationella lagstiftningen fastställa villkoren för förlängning av dessa uppehållstillstånd tills dess att tredjelandsmedborgaren har erhållit eventuella efterhandsutbetalningar av ersättning enligt punkt 1 i denna artikel.
   Artikel 7
   Övriga åtgärder
   1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att arbetsgivare i lämpliga fall även ska omfattas av följande åtgärder:

               a)

               Fråntagande av rätten till en del av eller alla offentliga förmåner, stöd eller bidrag, inbegripet EU-bidrag som förvaltas av medlemsstaterna, i upp till fem år.

               b)

               Fråntagande av rätten att delta i offentlig upphandling enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (12) i upp till fem år.

               c)

               Återbetalning av en del av eller alla offentliga förmåner, stöd eller bidrag, inbegripet EU-bidrag som förvaltas av medlemsstaterna, som arbetsgivaren har beviljats under upp till tolv månader före upptäckten av den olagliga anställningen.

               d)

               Tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå överträdelsen eller tillfälligt eller permanent upphävande av tillståndet att driva näringsverksamheten i fråga om detta är berättigat med tanke på hur allvarlig överträdelsen är.

         2.   Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa punkt 1 om arbetsgivaren är en fysisk person och anställningen avser arbete för dennes privata syften.
   Artikel 8
   Underentreprenad
   1.   Om arbetsgivaren är en underentreprenör ska medlemsstaterna, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i nationell lagstiftning om rätten till bidrag eller regressrätt eller bestämmelserna i nationell lagstiftning på området för social trygghet, sörja för att den entreprenör till vilken arbetsgivaren är en direkt underentreprenör tillsammans med eller i stället för arbetsgivaren kan hållas ansvarig för att betala

               a)

               finansiella sanktioner enligt artikel 5, och

               b)

               efterhandsutbetalningar enligt artikel 6.1 a och 6.1 c och artikel 6.2 och 6.3.

         2.   Om arbetsgivaren är en underentreprenör ska medlemsstaterna säkerställa att huvudentreprenören och varje eventuell entreprenör i mellanledet, om de kände till att underentreprenören anställde tredjelandsmedborgare som vistas olagligt, kan hållas ansvariga för de betalningar som anges i punkt 1 tillsammans med eller i stället för den anställande underentreprenören eller den entreprenör till vilken arbetsgivaren är en direkt underentreprenör.
   3.   En entreprenör som har uppfyllt skyldigheten att vidta rimliga kontrollåtgärder enligt nationell lagstiftning ska inte hållas ansvarig enligt punkterna 1 och 2.
   4.   Medlemsstaterna får införa strängare ansvarsregler i nationell lagstiftning.
   Artikel 9
   Brott
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att en överträdelse av förbudet som avses i artikel 3 utgör ett brott under var och en av följande omständigheter enligt nationell lagstiftning, om den begås uppsåtligen:

               a)

               Överträdelsen fortsätter eller återkommande upprepas.

               b)

               Överträdelsen gäller samtidig anställning av ett betydande antal tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.

               c)

               Överträdelsen åtföljs av särskilt exploaterande arbetsförhållanden.

               d)

               Överträdelsen begås av en arbetsgivare som inte har åtalats eller fällts för ett brott enligt rambeslut 2002/629/RIF, men som utnyttjar arbetskraft eller tjänster från en person som vistas olagligt med vetskap om att tredjelandsmedborgaren är offer för människohandel.

               e)

               Överträdelsen avser olaglig anställning av en minderårig.

         2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att anstiftan av eller medhjälp till uppsåtliga handlingar av det slag som avses i punkt 1 utgör en straffbar gärning.
   Artikel 10
   Straffrättsliga sanktioner
   1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att fysiska personer som begår brott enligt artikel 9 straffas med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner.
   2.   Förutsatt att allmänna rättsprinciper inte utesluter detta kan de straffrättsliga sanktioner som avses i denna artikel enligt nationell lagstiftning tillämpas utan att det påverkar andra sanktioner eller åtgärder som inte är av straffrättslig karaktär och de kan åtföljas av offentliggörandet av det rättsliga beslutet i det berörda fallet.
   Artikel 11
   Juridiska personers ansvar
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga för de brott som avses i artikel 9 och som har begåtts till förmån för någon person som har en ledande ställning inom den juridiska personen och agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation, grundad på

               a)

               behörighet att företräda den juridiska personen,

               b)

               befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller

               c)

               befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen.

         2.   Medlemsstaterna ska också säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga när brister i övervakning eller kontroll som ska utföras av en sådan person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till dennes förmån begå ett brott som avses i artikel 9.
   3.   Juridiska personers ansvar enligt punkterna 1 och 2 ska inte utesluta straffrättsliga förfaranden mot fysiska personer som är gärningsmän vid, anstiftare av eller medhjälpare till brott som avses i artikel 9.
   Artikel 12
   Sanktioner mot juridiska personer
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att juridiska personer som förklarats ansvariga i enlighet med artikel 11 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner, som kan omfatta åtgärder såsom de som anges i artikel 7.
   Medlemsstaterna kan besluta att en förteckning över arbetsgivare som är juridiska personer och som har hållits ansvariga för brott i enlighet med artikel 9 ska offentliggöras.
   Artikel 13
   Förenklade klagomålsförfaranden
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det finns effektiva mekanismer genom vilka olagligt anställda tredjelandsmedborgare kan inge klagomål mot sina arbetsgivare direkt eller genom tredje parter som utsetts av medlemsstaterna, såsom fackföreningar eller andra organisationer eller en behörig myndighet i medlemsstaten om detta föreskrivs i den nationella lagstiftningen.
   2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att tredje parter som i enlighet med de kriterier som fastställs i deras nationella lagstiftning har ett berättigat intresse av att säkerställa att detta direktiv efterlevs får, på den olagligt anställde tredjelandsmedborgarens vägnar eller för att stödja denne, med hans eller hennes tillstånd, engagera sig i de rättsliga eller administrativa förfaranden som finns för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv.
   3.   Att bistå tredjelandsmedborgare med att inge klagomål ska inte betraktas som hjälp till olaglig vistelse i enlighet med rådets direktiv 2002/90/EG av den 28 november 2002 om definition av hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse (13).
   4.   När det gäller brott som omfattas av artikel 9.1 c och e ska medlemsstaterna i sin nationella lagstiftning fastställa villkoren enligt vilka de i varje enskilt fall kan bevilja tillfälliga uppehållstillstånd, som är knutna till de relevanta nationella förfarandenas varaktighet, till berörda tredjelandsmedborgare, med användning av jämförbara arrangemang som de som gäller för tredjelandsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/81/EG.
   Artikel 14
   Inspektioner
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att effektiva och lämpliga inspektioner genomförs på deras territorium för att kontrollera anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Sådana inspektioner ska göras i första hand på grundval av en riskbedömning som ska utföras av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna.
   2.   För att effektivisera inspektionerna ska medlemsstaterna på grundval av en riskbedömning regelbundet identifiera de verksamhetssektorer på deras territorier där det är vanligt med anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.
   Medlemsstaterna ska för var och en av dessa sektorer varje år före den 1 juli informera kommissionen om de inspektioner, både i absoluta tal och som en procentuell andel av arbetsgivarna inom varje sektor, som utförts under föregående år tillsammans med resultatet av dem.
   Artikel 15
   Förmånligare bestämmelser
   Detta direktiv ska inte påverka medlemsstaternas rätt att anta eller behålla bestämmelser som är förmånligare för de tredjelandsmedborgare som de är tillämpliga på enligt artiklarna 6 och 13, förutsatt att sådana bestämmelser är förenliga med detta direktiv.
   Artikel 16
   Rapportering
   1.   Kommissionen ska senast den 20 juli 2014 och vart tredje år därefter överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet som, vid behov, innehåller förslag till ändringar av bestämmelserna i artiklarna 6, 7, 8, 13 och 14. Kommissionen ska i sin rapport särskilt undersöka medlemsstaternas genomförande av artikel 6.2 och 6.5.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen översända all information som är lämplig för att utarbeta den rapport som avses i punkt 1. Informationen ska omfatta antalet inspektioner och resultat från de inspektioner som genomförts enligt artikel 14.1, de åtgärder som vidtagits enligt artikel 13 och i möjligaste mån, de åtgärder som vidtagits enligt artiklarna 6 och 7.
   Artikel 17
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 20 juli 2011. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 18
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 19
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

      Utfärdat i Bryssel den 18 juni 2009.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         Š. FÜLE

            Ordförande

      (1)  EUT C 204, 9.8.2008, s. 70.

      (2)  EUT C 257, 9.10.2008, s. 20.

      (3)  Europaparlamentets yttrande av den 4 februari 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 25 maj 2009.

      (4)  EUT, L 105, 13.4.2006, s. 1.

      (5)  EGT L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (6)  EGT L 203, 1.8.2002, s. 1.

      (7)  EUT L 261, 6.8.2004, s. 19.

      (8)  EGT L 18, 21.1.1997, s. 1.

      (9)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (10)  EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

      (11)  EUT L 16, 23.1.2004, s. 44.

      (12)  EUT L 134, 30.4.2004, s. 114.

      (13)  EGT L 328, 5.12.2002, s. 17.