Avis juridique important

|

31988L0315

Rådets direktiv 88/315/EEG av den 7 juni 1988 om ändring av direktiv 79/581/EEG om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 142 , 09/06/1988 s. 0023 - 0026 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 8 s. 0084  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 8 s. 0084

RÅDETS DIREKTIV av den 7 juni 1988 om ändring av direktiv 79/581/EEG om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel (88/315/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),i samarbete med Europaparlamentet(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:Gemenskapens preliminära konsumentpolitiska handlingsprogram(4) innehåller bestämmelser om att det skall utarbetas gemensamma principer för prismärkning.Rådets direktiv 79/581/EEG av den 19 juni 1979 om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel(5) kräver att rådet fattar beslut om villkor för genomförandet av skyldigheten att ange jämförpriset på livsmedel som färdigpackats i förutbestämda mängder och att rådet samtidigt fastställer de kategorier av livsmedel som får undantas från detta krav.Det är viktigt att besluta om åtgärder i syfte att gradvis genomföra den inre marknaden inom en period som utlöper senast den 31 december 1992.Rådets resolutionen den 19 juni 1979 om prismärkning av färdigförpackade livsmedel och hushållsartiklar i förutbestämda mängder(6) behandlar de villkor som vikt- och volymserierna måste uppfylla för att berättiga till undantag från kravet på jämförprismärkning.Genom att fastställa enkla och lätt jämförbara vikt- och volymserier kommer sannolikt standardiseringen av mängden livsmedel i färdigförpackningar att göra det lättare för konsumenten att jämföra priser på försäljningsstället. Skyldigheten att skylta med jämförpriset bör när så är möjligt ersättas med en sådan standardisering.Vikt- och volymserierna för färdigförpackade varor fastställs genom direktiv 80/232/EEG av den 15 januari 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om de nominella vikter och volymer samt volymer för behållare som är tillåtna för vissa färdigförpackade varor(7) i dess lydelse enligt direktiv 86/96/EEG(8), genom rådets direktiv 75/106/EEG av den 19 december 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om färdigförpackning av vissa vätskor efter volym(9), i dess senaste lydelse enligt direktiv 85/10/EEG(10), genom rådets direktiv 73/241/EEG av den 24 juli 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kakao och chokladprodukter avsedda som livsmedel(11), i dess senaste lydelse enligt direktiv 85/7/EEG(12), genom rådets direktiv 73/437/EEG av den 11 december 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om vissa sockersorter avsedda som livsmedel(13), i dess senaste lydelse enligt Anslutningsakten för Spanien och Portugal(14) och genom rådets direktiv 77/436/EEG av den 27 juni 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kaffe- och cikoriaextrakt(15), i dess senaste lydelse enligt direktiv 85/573/EEG(16).Den standardisering som uppnåtts på gemenskapsnivå för att avlägsna tekniska handelshinder bidrar till att förenkla vikt- och volymserierna för livsmedel som utbjuds till konsumenten. De vikt- och volymserier som fastställts på gemenskapsnivå bör befrias från kravet på jämförprismärkning.Vissa kategorier av livsmedel lämpar sig inte för standardisering på gemenskapsnivå. Beträffande sådana livsmedel bör mängdserier som fastställs nationellt befrias från kravet på prisjämförelse.Skyldigheten att ange jämförpriset får undvikas för varor för vilka en sådan märkning skulle vara meningslös.De regler som fastställs i detta direktiv syftar till att upplysa och skydda konsumenterna.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Direktiv 79/581/EEG ändras härmed som följer:1. Artikel 1.2 och 1.3 ersätts med följande:"2. Detta direktiv gäller inte livsmedel som säljs på hotell, restauranger, kaféer, pubar, sjukhus, personalmatsalar och liknande inrättningar och som förtärs på platsen. Det gäller inte heller matvaror som inhandlats i affärs- eller försäljningssyfte eller livsmedel som tillhandahålls i samband med en tjänst.3. Medlemsstaterna får föreskriva att detta direktiv inte skall gälla livsmedel som säljs på bondgården eller vid privat försäljning."2. I artikel 2 ersätts b och f med följande:"b) färdigförpackade livsmedel: livsmedel som inte förpackas i konsumentens närvaro, vare sig sådan förpackning helt eller endast delvis omsluter ett livsmedel,f) jämförpris: priset på ett kilo eller en liter av ett livsmedel om inte annat följer av artikel 6.2 och artikel 10, andra stycket."3. Artikel 3 ändras som följer:a) Punkt 1 ersätts med följande:"1. De livsmedel som avses i artikel 1 skall märkas med försäljningspriset enligt de villkor som fastställs i artikel 4.2. De livsmedel som är färdigförpackade i förutbestämda mängder och som redovisas i bilagan samt de livsmedel som är färdigförpackade i variabla mängder skall också vara jämförprismärkta om inte annat följer av artikel 7 10."b) Punkt 2 och 3 betecknas punkt 3 och 4.4. Artikel 4 och 5 ersätts med följande:"Artikel 4Försäljningspriset och jämförpriset måste vara entydigt samt lätt igenkännligt och tydligt läsbart. Varje medlemsstat får fastställa de särskilda reglerna för sådan prisangivelse, t. ex. genom anslag, etiketter på hyllorna eller på förpackningen.Artikel 5Uppgift om försäljningspriset som anges skriftligen eller tryckt i annonser eller kataloger för de livsmedel som omnämns i artikel 1 skall ange jämförpriset om inte annat följer av artikel 3.2."5. Artikel 7 ändras som följer:a) Punkt 2 ersätts med följande:"2. De livsmedel som avses i punkt 1 omfattar i synnerhet:a) livsmedel för vilka vikt- eller volymangivelse inte krävs (i synnerhet livsmedel som säljs styckevis),b) flera olika livsmedel som säljs i en enda förpackning,c) livsmedel som säljs i automater,d) färdiga maträtter eller maträtter som skall tillredas av innehållet i en enda förpackning,e) lyxartiklar,f) de flerpackar som avses i direktiv 80/232/EEG, artikel 4, första stycket, när de består av flera separata exemplar som motsvarar ett värde i någon av gemenskapens vikt- och volymserier."b) punkt 4 ersätts "5 gram eller 5 milliliter" med "50 gram eller 50 milliliter".6. Artikel 8 och 9 ersätts med följande:"Artikel 81. Skyldigheten att ange jämförpris skall inte gälla- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 73/241/EEG, artikel 6.1,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 73/241/EEG, artikel 6.2,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 73/437/EEG, artikel 1, punkt 1, 2 och 3,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 77/436/EEG, artikel 4,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 1, 2, 4, 5 och 6 när de säljs i de förpackningsstorlekar för nominella mängder som anges i kolumn 1 och 2 i sagda bilaga,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 80/232/EEG, bilaga 1 (utom punkt 1.2, 1.5.4, 1.8, 2 och 3) när de säljs i de vikt- och volymserier som anges i nämnda bilaga.2. Skyldigheten att ange jämförpriset får undantas av medlemsstaterna för:- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 3, 7, 8 och 9, när de säljs i de nominella volymer som anges i kolumn 1 och 2 i nämnda bilaga,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, när de säljs i returflaskor i nominella volymer om 0,70 l, samt livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 1 c, 2 b, 3 och 7, när de säljs i returflaskor i nominella volymer om 0,5 pint, 1,0 pint, 1 1/3 pint och 2,0 pint,- livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som avses i direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.2, 1.5.4, 1.8, 2 och 3 samt i bilaga 2, punkt 1 och 2, när de säljs i de nominella mängdserier som anges i dessa bilagor, samt livsmedel som är färdigförpackade i de förutbestämda mängder som redovisas i direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, när de säljs i de nominella volymserier som avses i bilaga 3 i nämnda direktiv.3. Skyldigheten att ange jämförpris får undantas av medlemsstaterna för de färdigförpackade livsmedel som redovisas i punkt 1 och 2 när de säljs i mängder som är mindre än de lägsta eller större än de högsta värdena i gemenskapens serier.Artikel 9När gemenskapen beslutar om åtgärder rörande harmoniseringen av vikt- och volymserier för färdigförpackade livsmedel i förutbestämda mängder eller ändrar tidigare antagna vikt- och volymserier, skall rådet på förslag av kommissionen ändra artikel 8."7. Följande artiklar införs:"Artikel 10Som en övergångsåtgärd skall medlemsstaterna beviljas ett uppskov på sju år från den dag direktiv 88/314/EEG(1) antas, med att tillämpa detta direktivs bestämmelser rörande de livsmedel som färdigförpackas i de förutbestämda mängder som redovisas i bilagan. Under denna övergångsperiod får de nationella bestämmelser eller den praxis rörande dessa livsmedel, som råder den dag direktiv 88/314/EEG antas, fortsätta att gälla.Intill utgången av övergångsperioden, under vilken gemenskapen tillåter att brittiska standardmått används, skall de behöriga irländska och brittiska myndigheterna besluta vilket system, det internationella eller det brittiska, som skall användas för varje särskilt livsmedel eller kategori av livsmedel vid den obligatoriska jämförprismärkningen.Artikel 111. Medlemsstaterna får undanta färdigförpackade livsmedel som säljs av vissa detaljister som driver verksamhet i liten skala och som överlämnas av säljaren direkt till köparen från skyldigheten att ange jämförpriset när angivande av detta- troligen kommer att lägga en onödigt tung börda på sådana näringsidkare, eller- förefaller opraktisk på grund av det antal livsmedel som utbjuds till försäljning, försäljningsytan, hur den disponeras eller de villkor som är speciella för vissa former av handel, t. ex. vissa former av kringvandrande försäljare.2. De undantag som avses punkt 1 ovan skall inte hindra att strängare nationella bestämmelser, som gäller för prismärkning vid tiden för anmälan av direktiv 88/314/EEG, upprätthålls i medlemsländerna.(1) EGT nr L 142, 9.6.1988, s. 19."8. Nuvarande artikel 10 och 11 betecknas artikel 12 resp. 13.9. Bilagan till detta direktiv skall fogas till direktivet.Artikel 2 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningen som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för dess antagande och skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 3 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 7 juni 1988.På rådets vägnarM. BANGEMANNOrdförande(1) EGT nr C 53, 24.2.1984, s. 7 och EGT nr C 121, 7.5.1987, s. 7.(2) EGT nr C 122, 20.5.1985, s. 148 och beslut den 18 maj 1988(3) EGT nr C 343, 24.12.1984, s. 34.(4) EGT nr C 92, 25.4.1975, s. 2 och EGT C 133, 3.6.1981,s. 2.(5) EGT nr L 158, 26.6.1979, s. 19.(6) EGT nr C 163, 30.6.1979, s. 1.(7) EGT nr L 51, 25.2.1980, s. 1.(8) EGT nr L 80, 25.3.1986, s. 55.(9) EGT nr L 42, 15.2.1975, s. 1.(10) EGT nr L 4, 5.1.1985, s. 20.(11) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 23.(12) EGT nr L 2, 3.1.1985, s. 22.(13) EGT nr L 356, 27.12.1973, s. 71.(14) EGT nr L 302, 15.11.1985, s. 23.(15) EGT nr L 172, 12.7.1977, s. 20.(16) EGT nr L 372, 31.12.1985, S. 22.BILAGA Livsmedel som färdigförpackats i de standardmängder som anges i artikel 3.2 Livsmedel omnämnda i:- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 1 (viner, icke mousserande, jästa drycker, vermouth),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 2 (mousserande viner, jästa, mousserande drycker etc.),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 3 (öl),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 4 (drickbar starksprit),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 5 (ättika),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 6 (olja)- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 7 (mjölk och mjölkbaserade drycker),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 8 (mineralvatten, läskedrycker etc.),- Direktiv 75/106/EEG, bilaga 3, punkt 9 (frukt- och grönsaksjuice),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.7 [kaffe (annat än frystorkat kaffe och snabbkaffe) och cikoria],- Direktiv 77/436/EEG, artikel 4 (kaffe- och cikoriaextrakt),- Direktiv 73/241/EEG, artikel 6 (choklad- och kakaoprodukter),- Direktiv 73/437/EEG, artikel 1, punkt 1, 2 och 3 samt Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.4 (socker),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.1 (smör etc.),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.2 (färskost),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.3 (bords- och matlagningssalt),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.5.1 (mjöl, gryn, flingor och grovmjöl),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.5.2 (pastaprodukter),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.5.3 (ris),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.5.4 (frukostflingor),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.6 (torkade grönsaker och torkad frukt),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 2, punkt 1 (hel- eller halvkonserverade grönsaksprodukter),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.8.1 (djupfryst frukt, grönsaker och potatis),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.8.2 (djupfryst fisk i filéer och portioner),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 1.8.3 (djupfrysta fiskpinnar),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 2 (glass),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 1, punkt 3 (torrmat för hund och katt),- Direktiv 80/232/EEG, bilaga 2, punkt 2 (vätskehaltig hund- och kattmat).


Avis juridique important

|

31995L0015

Kommissionens direktiv 95/15/EG av den 31 maj 1995 anpassning av rådets direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut i fråga om den tekniska definitionen av "zon A" och riskviktningen av tillgångsposter som utgörs av fordringar som direkt garanterats av Europeiska gemenskaperna (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 125 , 08/06/1995 s. 0023 - 0024

KOMMISSIONENS DIREKTIV 95/15/EG av den 31 maj 1995 anpassning av rådets direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut i fråga om den tekniska definitionen av "zon A" och riskviktningen av tillgångsposter som utgörs av fordringar som direkt garanterats av Europeiska gemenskaperna (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 89/647/EEG av den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (1), ändrat genom direktiv 92/30/EEG (2), särskilt artikel 9 i detta, ochmed beaktande av följande:I artikel 2.1 andra stecksatsen i direktiv 89/647/EEG definieras "zon A" som "alla medlemsstater och alla de andra länder som är fullvärdiga medlemmar av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) samt de länder som slutit särskilda låneavtal med Internationella valutafonden (IMF) inom ramen för fondens Allmänna låneprogram (GAB)".Fullvärdigt medlemsskap i OECD har för tillfället ansetts vara det bästa kriteriet för att särskilja kreditriskerna mellan länder avseende riskviktningen av tillgångsposter som utgörs av fordringar på, eller som direkt garanteras av, dessa länder.På grund av en högre utvecklingsnivå i andra länder samt införandet av demokratisk och ekonomisk frihet, något som överensstämmer med OECD:s allmänna principer för medlemskap, håller antalet fullvärdiga medlemmar i OECD på att utökas.Ur tillsynssynpunkt är det viktigt att kreditvärdigheten i alla de länder som tillhör "zon A" bibehålls. Av detta skäl bör ytterligare ett kriterium införas i definitionen av "zon A". Detta kriterium bör innebära att varje land som lägger om sin utlandsskuld utesluts ur "zon A" under en period av fem år. Samma kriterium har införts genom Baselöverenskommelsen om kapitalfrågor och det är önskvärt att överensstämmelse med denna överenskommelse uppnås.I artikel 9.1 andra stecksatsen i direktiv 89/647/EEG föreskrivs att tekniska anpassningar av definitionen av "zon A" i artikel 2 skall antas i den ordning som föreskrivs i artikel 9.2.När direktiv 89/647/EEG antogs förutsågs inte möjligheten att lån skulle kunna direkt garanteras av Europeiska gemenskaperna. Av denna anledning angavs inte uttryckligen någon reducerad riskviktning i direktivet och följaktligen åsätts sådana tillgångsposter som garanteras av Europeiska gemenskaperna för närvarande ett vikttal om 100 %.I artikel 6.1 a 3 och 6.1 a 7 i direktiv 89/647/EEG anges dock nollviktning för tillgångsposter som utgörs av fordringar på Europeiska gemenskaperna och för tillgångsposter för vilka det enligt behöriga myndigheters bedömning finns betryggande säkerhet i form av värdepapper utgivna av Europeiska gemenskaperna.Det är olämpligt att åsätta tillgångsposter som utgörs av fordringar på Europeiska gemenskaperna 100 % vikt. De bör i stället åsättas nollviktning för att säkerställa överensstämmelse med punkterna i artikel 6.1 a 3 och 6.1 a 7.I artikel 9.1 fjärde strecksatsen i direktiv 89/647/EEG föreskrivs att tekniska ändringar av definitioner av tillgångar, uppräknade i artikel 6 skall antas i den ordning som föreskrivs i artikel 9.2 för att utvecklingen inom kapitalmarknaderna skall kunna beaktas.Detta direktiv är av betydelse för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och det förfarande som fastställs i artikel 99 i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet har följts.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Rådgivande bankrörelsekommittén.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 I artikel 2.1 i direktiv 89/647/EEG skall följande mening läggas till i andra stecksatsen:"Varje land som lägger om sin utlandsskuld skall dock uteslutas ur zon A under en period av fem år".Artikel 2 Artikel 6.1 a 4 i direktiv 89/647/EEG skall ersättas med följande:"4. Tillgångsposter som utgörs av fordringar som direkt garanterats av centralregeringar och centralbanker i zon A eller av Europeiska gemenskaperna."Artikel 3 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artikel 1 i detta direktiv senast den 30 september 1995. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits enligt artikel 2 i detta direktiv.Artikel 4 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 5 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 31 maj 1995.På kommissionens vägnarMario MONTILedamot av kommissionen(1) EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 14.(2) EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/1371 av den 5 juli 2017 om bekämpande genom straffrättsliga bestämmelser av bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen

text:
               28.7.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 198/29

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2017/1371
   av den 5 juli 2017
   om bekämpande genom straffrättsliga bestämmelser av bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 83.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
   med beaktande av Regionkommitténs yttrande (1),
   i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Skyddet av unionens finansiella intressen gäller inte endast förvaltningen av budgetanslag utan omfattar alla åtgärder som inverkar eller riskerar att inverka negativt på dess tillgångar, och medlemsstaternas tillgångar i den mån dessa åtgärder har relevans för unionens politikområden.

               (2)

               I konventionen, upprättad på grundval av artikel K.3 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), av den 26 juli 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (3), inbegripet protokollen av den 27 september 1996 (4), den 29 november 1996 (5) och den 19 juni 1997 (6) (nedan kallad konventionen) anges minimiregler för fastställande av brott och påföljder avseende bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen. Medlemsstaterna upprättade konventionen, i vilken det uppmärksammades att bedrägeri som riktar sig mot unionens inkomster och utgifter i många fall inte är begränsade till ett enda land och att de ofta genomförs i form av organiserad brottslighet. På denna grund konstaterades det redan i konventionen att skyddet för unionens finansiella intressen kräver att bedrägliga ageranden som skadar dessa intressen blir föremål för straffrättslig lagföring. Parallellt med detta antogs rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 (7). I den förordningen fastställs allmänna regler om enhetliga kontroller och om administrativa åtgärder och sanktioner rörande oegentligheter i förhållande till unionsrätten samtidigt som den hänvisar till regler för olika sektorer inom det området, bedrägeri så som detta definieras i konventionen och tillämpningen av medlemsstaternas straffrättsliga lagstiftning och förfaranden.

               (3)

               Unionens politik inom området skydd av unionens finansiella intressen har redan varit föremål för harmoniseringsåtgärder såsom förordning (EG, Euratom) nr 2988/95. För att säkerställa genomförandet av unionens politik inom detta område är det viktigt att det även i fortsättningen sker en tillnärmning av medlemsstaternas straffrättsliga lagstiftningar genom att komplettera det förvaltnings- och civilrättsliga skyddet av unionens finansiella intressen med avseende på de allvarligaste typerna av bedrägerirelaterade ageranden på det området, med undvikande av bristande överensstämmelse både inom och mellan dessa rättsområden.

               (4)

               Skyddet av unionens finansiella intressen kräver en gemensam definition av bedrägeri som faller inom detta direktivs tillämpningsområde, som bör omfatta bedrägligt agerande med avseende på såväl inkomster, utgifter och tillgångar på bekostnad av Europeiska unionens allmänna budget (nedan kallad unionens budget), inbegripet finansiella transaktioner som upp- och utlåningsverksamhet. Begreppet allvarliga brott som riktar sig mot det gemensamma system för mervärdesskatt som inrättats genom rådets direktiv 2006/112/EG (8) avser de allvarligaste formerna av mervärdesskattebedrägeri, i synnerhet karusellbedrägeri, mervärdesskattebedrägeri via skenföretag och mervärdesskattebedrägeri som begås inom ramen för en kriminell organisation, som ger upphov till allvarliga hot mot det gemensamma systemet för mervärdesskatt och därmed mot unionens budget. Brott som riktar sig mot det gemensamma systemet för mervärdesskatt bör anses vara allvarliga när de har anknytning till två eller flera medlemsstaters territorium, härrör från ett bedrägligt upplägg varigenom brotten begås organiserat med syftet att dra otillbörlig förmån av det gemensamma systemet för mervärdesskatt och inbegriper en av brottet orsakad total skada på minst 10 000 000 EUR. Begreppet total skada avser den uppskattade skada som härrör från bedrägeriupplägget som helhet vilken åsamkats både de berörda medlemsstaternas finansiella intressen och unionen, exklusive räntor och sanktioner. Detta direktiv syftar till att bidra till insatserna för att bekämpa dessa kriminella företeelser.

               (5)

               I de fall där kommissionen genomför unionens budget inom ramen för delad eller indirekt förvaltning kan den delegera budgetgenomförandeuppgifter till medlemsstaterna eller anförtro dem åt organ eller byråer som inrättats i enlighet med fördragen eller till vissa andra enheter och personer. Vid sådan delad eller indirekt förvaltning bör unionens finansiella intressen åtnjuta lika stort skydd som det åtnjuter inom ramen för kommissionens direkta förvaltning.

               (6)

               Vid tillämpning av detta direktiv avses med upphandlingsrelaterade utgifter alla utgifter som har samband med sådana offentliga kontrakt som regleras i artikel 101.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (9).

               (7)

               Unionsrätten om penningtvätt är fullt tillämplig på penningtvätt som inbegriper egendom som utgör vinning av brott som omfattas av detta direktiv. En hänvisning till den rätten bör säkerställa att det påföljdssystem som införs genom detta direktiv är tillämpligt på alla allvarliga fall av brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen.

               (8)

               Korruption utgör ett särskilt allvarligt hot mot unionens finansiella intressen och kan i många fall kopplas till bedrägligt agerande. Eftersom en offentlig tjänsteman har en skyldighet att vara opartisk vid användandet av sitt omdöme och sin bestämmanderätt bör givande av mutor i syfte att påverka en offentlig tjänstemans omdöme eller bestämmanderätt, och tagande av sådana mutor, omfattas av definitionen av korruption oavsett vad som sägs i lagar eller andra författningar som är tillämpliga i den enskilda tjänstemannens land eller på den berörda internationella organisationen.

               (9)

               Unionens finansiella intressen kan påverkas negativt av vissa typer av ageranden från en offentlig tjänsteman med uppgift att förvalta medel eller tillgångar, oavsett om denne är ansvarig eller agerar i en övervakande egenskap, vilka syftar till att förskingra medel eller tillgångar i strid med det avsedda syftet och därigenom skada unionens finansiella intressen Därför bör man införa en exakt definition av brott som omfattar sådana ageranden.

               (10)

               Vad gäller brotten passiv korruption och förskingring finns det ett behov av att ta med en definition av begreppet offentlig tjänsteman som täcker in alla relevanta tjänstemän, oavsett om de innehar ett formellt ämbete i unionen, medlemsstaterna eller tredjeland. Privatpersoner deltar i allt större utsträckning i förvaltningen av unionsmedel. För att unionsmedlen ska skyddas tillräckligt mot korruption och förskingring behöver därför definitionen av offentlig tjänsteman omfatta personer som inte innehar ett formellt ämbete men som likväl på liknande sätt har tilldelats och utövar ett offentligt uppdrag som rör unionsmedel, t.ex. entreprenörer som deltar i förvaltningen av sådana medel.

               (11)

               Vad gäller de brott som föreskrivs i detta direktiv måste uppsåt föreligga i förhållande till alla brottsrekvisit. Bedömningen av om en handling eller underlåtenhet varit uppsåtlig får göras mot bakgrund av yttre objektiva omständigheter. Brott som inte kräver uppsåt omfattas inte av detta direktiv.

               (12)

               Detta direktiv ålägger inte medlemsstaterna att föreskriva fängelsepåföljder för personer vilka har begått brott som inte är allvarliga i fall där uppsåt presumeras enligt nationell rätt.

               (13)

               Vissa av de brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen har i praktiken ofta ett nära samband med de brott som omfattas av artikel 83.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och unionslagstiftningsakter som grundar sig på den bestämmelsen. Överensstämmelse mellan sådana lagstiftningsakter och detta direktiv bör därför säkerställas i detta direktivs lydelse.

               (14)

               I den mån unionens finansiella intressen kan skadas eller hotas av ageranden som kan tillskrivas juridiska personer, bör juridiska personer hållas ansvariga för brott, enligt definitionen i detta direktiv, som begås på deras vägnar.

               (15)

               För att säkerställa att skyddet av unionens finansiella intressen är likvärdigt i hela unionen genom åtgärder som bör fungera avskräckande bör medlemsstaterna föreskriva vissa typer och nivåer av påföljder när de brott som definieras i detta direktiv begås. Påföljdsnivåerna bör inte gå längre än vad som står i proportion till brotten.

               (16)

               Eftersom detta direktiv föreskriver minimiregler står det medlemsstaterna fritt att anta eller bibehålla strängare regler för brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen.

               (17)

               Detta direktiv påverkar inte en riktig och effektiv tillämpning av disciplinära åtgärder eller av icke straffrättsliga sanktioner. Sanktioner som inte kan likställas med straffrättsliga påföljder och som ålagts samma person för samma agerande, kan beaktas vid utmätandet av den personens straff för ett brott som definieras i detta direktiv. När det gäller andra påföljder bör principen om förbud mot att bli dömd eller straffad två gånger för samma brott i straffrättsliga förfaranden (ne bis in idem) respekteras till fullo. Genom detta direktiv kriminaliseras inte beteende som inte också är föremål för disciplinära sanktioner eller andra åtgärder som gäller åsidosättande av tjänsteåligganden, i fall där sådana disciplinära sanktioner eller andra åtgärder kan tillämpas på de berörda personerna.

               (18)

               Vad gäller fysiska personer bör påföljderna i vissa fall inrymma ett maximistraff på minst fyra års fängelse. Detta bör åtminstone innefatta fall när betydande skada orsakats eller fördelar vunnits, varvid det bör presumeras att skadan eller fördelarna är betydande när de inbegriper mer än 100 000 EUR. Om det i en medlemsstats lagstiftning inte föreskrivs något uttryckligt tröskelvärde för betydande skada eller fördel som grund för ett maximistraff bör den medlemsstaten säkerställa att dess domstolar tar vederbörlig hänsyn till skadans eller fördelens belopp vid påföljdsbestämningen för bedrägeri och andra brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen. Detta direktiv hindrar inte medlemsstater från att föreskriva andra rekvisit som indikation på att ett brott är av allvarligt slag, till exempel om skadan eller fördelen är potentiell, men mycket betydande till sin karaktär. För brott som riktar sig mot det gemensamma systemet för mervärdesskatt bör dock det tröskelvärde från vilket skadan eller fördelen bör presumeras vara betydande, i enlighet med detta direktiv, vara 10 000 000 EUR. Det är nödvändigt att införa miniminivåer för maximistraff för att säkerställa en likvärdig skyddsnivå för unionens finansiella intressen i hela unionen. Påföljderna är avsedda att ha en starkt avskräckande verkan på potentiella brottslingar, med effekt i hela unionen.

               (19)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att det faktum att ett brott har begåtts inom ramen för en kriminell organisation, enligt definitionen i rådets rambeslut 2008/841/RIF (10), anses vara en försvårande omständighet i enlighet med tillämpliga regler som fastställts i deras rättssystem. De bör säkerställa att domare har möjlighet att beakta den försvårande omständigheten när de dömer gärningsmännen, även om det inte finns någon skyldighet för domare att ta den försvårande omständigheten i beaktande i sin dom. När nationell rätt föreskriver ett att brott enligt definitionen i rambeslut 2008/841/RIF ska bestraffas som ett separat brott och detta kan leda till strängare påföljder är medlemsstaterna inte skyldiga att föreskriva om den försvårande omständigheten.

               (20)

               Särskilt med tanke på rörligheten hos gärningsmännen och den vinning som härrör från olaglig verksamhet på bekostnad av unionens finansiella intressen, samt de komplicerade gränsöverskridande utredningar detta medför, bör samtliga medlemsstater fastställa sin behörighet för att kunna förhindra sådan verksamhet. Varje medlemsstat bör därvid säkerställa att dess behörighet omfattar brott som begås med användande av informations- och kommunikationsteknik till vilken åtkomst skett från dess territorium.

               (21)

               Eftersom det kan finns flera möjliga behörigheter vid gränsöverskridande brott som omfattas av detta direktivs tillämpningsområde bör varje medlemsstat säkerställa att tillämpningen av den nationella lagstiftning varigenom detta direktiv införlivas helt och fullt är förenlig med principen om ne bis in idem.

               (22)

               Medlemsstaterna bör införa regler om preskriptionstider för att kunna förhindra olaglig verksamhet som bedrivs på bekostnad av unionens finansiella intressen. Vid brott belagda med ett maximistraff på minst fyra års fängelse bör preskriptionstiden vara minst fem år räknat från den tidpunkt då brottet begicks. Detta bör inte påverka medlemsstater vilka inte fastställer preskriptionstider för förundersökning, åtal och verkställighet.

               (23)

               Utan att det påverkar reglerna för gränsöverskridande samarbete och ömsesidig rättslig hjälp i brottmål och andra regler enligt unionslagstiftningen, särskilt enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 883/2013 (11), måste adekvata bestämmelser utformas om samarbete för att säkerställa effektiva åtgärder mot de brott som definieras i detta direktiv och som är riktade mot unionens finansiella intressen, inklusive informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen och tekniskt och operativt stöd som kommissionen ger de behöriga nationella myndigheterna eftersom de kan behöva underlätta samordningen av sina utredningar. Detta stöd bör inte medföra att kommissionen deltar i de nationella myndigheternas utredningar eller åtal av enskilda brott. Revisionsrätten och revisorer med ansvar för revision av budgeterna för unionens institutioner, organ och byråer bör meddela Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) och andra behöriga myndigheter alla sakförhållanden som skulle kunna betecknas som brott enligt detta direktiv, och medlemsstaterna bör säkerställa att nationella revisionsorgan i den mening som avses i artikel 59 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 i enlighet med artikel 8 i förordning (EU, Euratom) nr 883/2013 gör detsamma.

               (24)

               Kommissionen bör rapportera till Europaparlamentet och rådet om de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att följa detta direktiv. Rapporten kan vid behov åtföljas av förslag med beaktande av eventuella förändringar, särskilt avseende finansieringen av unionens budget.

               (25)

               Konventionen bör ersättas med detta direktiv för de medlemsstater som är bundna av det.

               (26)

               Vid tillämpning av artikel 3.4 d i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 (12) bör hänvisningen till allvarliga bedrägerier som riktar sig mot unionens finansiella intressen enligt definitionen i artiklarna 1.1 och 2.1 i konventionen tolkas som bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen enligt definitionen i artiklarna 3 och 7.3 i det här direktivet eller, vad gäller brott som riktar sig mot det gemensamma systemet för mervärdesskatt, enligt definitionen i artikel 2.2 i det här direktivet.

               (27)

               Medlemsstaternas korrekta genomförande av direktivet omfattar de behöriga nationella myndigheternas behandling av personuppgifter samt utbytet av sådana uppgifter mellan medlemsstater å ena sidan och mellan behöriga unionsorgan å andra sidan. Behandlingen av personuppgifter på nationell nivå mellan nationella behöriga myndigheter bör regleras i unionens regelverk. Utbytet av personuppgifter mellan medlemsstaterna bör genomföras i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 (13). Om unionens institutioner, organ och byråer behandlar personuppgifter bör Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (14) och, i tillämpliga fall, andra unionsrättsakter som reglerar behandling av personuppgifter av dessa institutioner, organ och byråer samt de tillämpliga reglerna om konfidentialitet vid rättsliga utredningar, tillämpas.

               (28)

               Den avsedda avskräckande effekten av tillämpningen av straffrättsliga påföljder kräver särskild försiktighet med hänsyn till grundläggande rättigheter. Detta direktiv är förenligt med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns framför allt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), särskilt rätten till frihet och säkerhet, skydd av personuppgifter, fritt yrkesval och rätt att arbeta, näringsfrihet, rätt till egendom, rätt till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol, presumtion för oskuld och rätten till försvar, principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff samt principen om ne bis in idem. Detta direktiv syftar till att säkerställa att dessa rättigheter och principer respekteras fullt ut och måste genomföras i enlighet med detta.

               (29)

               Medlemsstaterna bör, utan att det påverkar berörda sektorsspecifika unionsregler om finansiella korrigeringar och återkrav av betalningar som skett på felaktig grund, vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att sådana belopp omedelbart återbetalas och att de överförs till unionens budget.

               (30)

               Administrativa åtgärder och sanktioner spelar en viktig roll för att skydda unionens finansiella intressen. Detta direktiv undantar inte medlemsstaterna från skyldigheten att tillämpa och verkställa unionsrättsliga administrativa åtgärder och sanktioner i den mening som avses i artiklarna 4 och 5 i förordning (EG, Euratom) nr 2988/95.

               (31)

               Genom detta direktiv bör medlemsstaterna förpliktas att i sin nationella rätt föreskriva straffrättsliga påföljder vad gäller bedrägerier och bedrägerirelaterade brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen och som detta direktiv är tillämpligt på. Detta direktiv bör inte leda till skyldigheter beträffande tillämpningen i enskilda fall av sådana påföljder eller av något annat befintligt system för övervakning av att lagarna efterlevs. Medlemsstaterna kan i princip fortsätta att tillämpa administrativa åtgärder och sanktioner parallellt på det område som omfattas av detta direktiv. Vid tillämpningen av den nationella lagstiftning varigenom detta direktiv införlivas bör medlemsstaterna emellertid säkerställa att utdömande av straffrättsliga påföljder för brott i enlighet med detta direktiv och av administrativa åtgärder och sanktioner inte leder till brott mot stadgan.

               (32)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas befogenheter att lägga upp sin skatteförvaltningsstruktur och organisation så som de finner lämpligt för att säkerställa korrekt fastställande, beräkning och uppbörd av mervärdesskatt eller den faktiska tillämpningen av mervärdesskatterätten.

               (33)

               Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av bestämmelserna om upphävande av immunitet i EUF-fördraget, protokoll nr 3 om stadgan för Europeiska unionens domstol och protokoll nr 7 om Europeiska unionens immunitet och privilegier, fogade till EUF-fördraget och EU-fördraget och de texter som antagits för deras tillämpning eller liknande bestämmelser som införlivats i nationell rätt. Vid införlivande av detta direktiv i nationell lagstiftning och vid tillämpning av den nationella lagstiftning varigenom detta direktiv införlivas beaktas helt och fullt dessa privilegier och denna immunitet, däribland respekten för friheten med avseende på ledamöternas mandat.

               (34)

               Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av nationella straffrättsliga allmänna regler och principer om tillämpning och verkställighet av domar i enlighet med de faktiska omständigheterna i varje enskilt fall.

               (35)

               Eftersom målet för detta direktiv inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av dess omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (36)

               I enlighet med artiklarna 3 och 4a.1 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, har Irland meddelat att det önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv.

               (37)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar Förenade kungariket inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Förenade kungariket.

               (38)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.

               (39)

               Europeiska revisionsrätten har hörts och har avgett ett yttrande (15).

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   AVDELNING I

      SYFTE, DEFINITIONER OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

   Artikel 1
   Syfte
   I detta direktiv fastställs minimiregler för definitionen av brott och påföljder avseende bekämpande av bedrägeri och annan olaglig verksamhet som riktar sig mot unionens finansiella intressen, i syfte att stärka skyddet mot brott som påverkar dessa finansiella intressen, i linje med unionens regelverk på detta område.
   Artikel 2
   Definitioner och tillämpningsområde
   1.   I detta direktiv avses med
   a)
         unionens finansiella intressen
      : alla inkomster, utgifter och tillgångar som omfattas av, förvärvats genom eller ska betalas till

               i)

               unionens budget,

               ii)

               budgetarna för unionens institutioner, organ och byråer som upprättats i enlighet med fördragen eller budgetar som direkt eller indirekt förvaltas och övervakas av dem.

         b)
         juridisk person
      : varje enhet som har rättskapacitet enligt tillämplig rätt, med undantag av stater eller offentliga organ vid utövandet av offentliga maktbefogenheter samt offentliga internationella organisationer.
   2.   Vad gäller inkomster från egna medel som härrör från mervärdesskatt är detta direktiv endast tillämpligt på fall av allvarliga brott som riktar sig mot det gemensamma systemet för mervärdesskatt. Vid tillämpning av detta direktiv ska brott som riktar sig mot det gemensamma systemet för mervärdesskatt anses vara allvarliga när en uppsåtlig handling eller underlåtenhet enligt definitionen i artikel 3.2 d har anknytning till territoriet i två eller flera medlemsstater i unionen och inbegriper en total skada på minst 10 000 000 EUR.
   3.   Detta direktiv påverkar inte struktur eller funktionssätt hos medlemsstaternas skatteförvaltningar.
   AVDELNING II

      BROTT SOM AVSER BEDRÄGERI SOM RIKTAR SIG MOT UNIONENS FINANSIELLA INTRESSEN

   Artikel 3
   Bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen utgör brott, om de begåtts uppsåtligen.
   2.   I detta direktiv ska följande anses som bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen:

               a)

               i fråga om icke-upphandlingsrelaterade utgifter, varje handling eller underlåtenhet som avser

                           i)

                           användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument, om detta leder till att medel eller tillgångar från unionens budget eller från budgetar som förvaltas av unionen eller för dess räkning, otillbörligen uppbärs eller innehålls,

                           ii)

                           undanhållande av information som ska lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, eller

                           iii)

                           användning av sådana medel eller tillgångar för andra syften än de som medlen ursprungligen har beviljats för,

               b)

               i fråga om upphandlingsrelaterade utgifter, åtminstone när handlingen begås i syfte att uppnå olovlig vinning för gärningsmannen eller annan person genom att orsaka en förlust för unionens finansiella intressen, varje handling eller underlåtenhet som avser

                           i)

                           användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument, om detta leder till att medel eller tillgångar från unionens budget eller från budgetar som förvaltas av unionen eller för dess räkning, otillbörligen uppbärs eller innehålls,

                           ii)

                           undanhållande av information som ska lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, eller

                           iii)

                           användning av sådana medel eller tillgångar för andra syften än de som medlen ursprungligen har beviljats för, som skadar unionens finansiella intressen,

               c)

               i fråga om andra inkomster än sådana inkomster från egna medel som härrör från mervärdesskatt som avses i led d, varje handling eller underlåtenhet som avser

                           i)

                           användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument, om detta leder till att medel från unionens budget eller från budgetar som förvaltas av unionen eller för dess räkning minskas på ett olagligt sätt,

                           ii)

                           undanhållande av information som ska lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, eller

                           iii)

                           missbruk av en förmån som lagligen erhållits, om gärningen har samma effekt.

               d)

               i fråga om inkomster från egna medel som härrör från mervärdesskatt, varje handling eller underlåtenhet som begåtts inom ramen för gränsöverskridande bedrägliga upplägg med avseende på

                           i)

                           användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument avseende mervärdesskatt, om detta leder till en minskning av medel från unionens budget,

                           ii)

                           undanhållande av information avseende mervärdesskatt som ska lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, eller

                           iii)

                           presentation av korrekta uppgifter avseende mervärdesskatt i syfte att bedrägligen dölja en utebliven betalning eller otillbörligen skapad rätt till återbetalning av mervärdesskatt.

         Artikel 4
   Andra brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att penningtvätt enligt beskrivningen i artikel 1.3 i direktiv (EU) 2015/849 som inbegriper egendom som utgör vinning av brott som omfattas av det här direktivet utgör ett brott.
   2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att passiv och aktiv korruption, om den begåtts uppsåtligen, utgör brott.

               a)

               I detta direktiv avses med passiv korruption en handling som en offentlig tjänsteman utför för att, direkt eller genom en mellanhand, för egen eller för tredje mans räkning, begära eller erhålla förmåner, oavsett art, eller acceptera ett löfte om en sådan förmån för att i strid med sina skyldigheter utföra eller underlåta att utföra en handling i tjänsten eller vid utövandet av tjänsten på ett sätt som skadar eller kan skada unionens finansiella intressen.

               b)

               I detta direktiv avses med aktiv korruption en handling som utförs av en person för att direkt eller genom en mellanhand utlova, erbjuda eller ge en förmån, oavsett art, till en offentlig tjänsteman, för egen räkning eller för tredje mans räkning, för att denne i strid med sina skyldigheter ska utföra eller underlåta att utföra en handling i tjänsten eller vid utövandet av tjänsten på ett sätt som skadar eller kan skada unionens finansiella intressen.

         3.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att förskingring, om det begåtts uppsåtligen, utgör ett brott.
   I detta direktiv avses med förskingring en handling utförd av en offentlig tjänsteman som direkt eller indirekt är anförtrodd uppdraget att förvalta medel eller tillgångar, att göra åtaganden eller betala ut medel eller anslå eller använda tillgångar i strid med det syfte för vilket de var avsedda på ett sätt som skadar unionens finansiella intressen.
   4.   I detta direktiv avses med offentlig tjänsteman:

               a)

                  unionstjänsteman eller nationell tjänsteman, inklusive en nationell tjänsteman från en annan medlemsstat och en nationell tjänsteman från ett tredjeland;
               i)
                     unionstjänsteman
                  :

                           —

                           en tjänsteman eller annan anställd på kontrakt av unionen i den mening som avses i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän och anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska unionen som föreskrivs i förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68 (16) (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), eller

                           —

                           en person som ställts till unionens förfogande av en medlemsstat eller av ett offentligt eller privat organ och som utför uppgifter som motsvarar dem som unionens tjänstemän eller övriga anställda utför.

                     Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om immunitet och privilegier i protokollen 3 och 7 ska medlemmar i unionens institutioner, organ och byråer som inrättats i enlighet med fördragen samt dessa organs personal likställas med unionstjänstemän, om de inte omfattas av tjänsteföreskrifterna.
               ii)
                     nationell tjänsteman
                  : tjänsteman eller offentlig tjänsteman enligt den definition som gäller enligt nationell rätt i den medlemsstat eller det tredjeland där personen utför sina uppgifter.
               När det gäller rättsliga åtgärder beträffande en nationell tjänsteman från en medlemsstat eller en nationell tjänsteman från ett tredjeland, vilka initierats av en annan medlemsstat, behöver den sistnämnda staten emellertid tillämpa definitionen av nationell tjänsteman endast i den mån den definitionen är förenlig med dess nationella rätt.
               Begreppet nationell tjänsteman ska omfatta varje person som innehar en verkställande, administrativ eller judiciell tjänst på nationell, regional eller lokal nivå. En person som innehar en lagstiftande tjänst på nationell, regional eller lokal nivå ska likställas med en nationell tjänsteman.

               b)

               Varje annan person som blivit utsedd till och som utövar ett offentligt uppdrag i medlemsstaterna eller tredjeländer och som deltar i förvaltningen av eller beslut som rör unionens finansiella intressen.

         AVDELNING III

      ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OM BEDRÄGERI OCH ANDRA BROTT SOM RIKTAR SIG MOT UNIONENS FINANSIELLA INTRESSEN

   Artikel 5
   Anstiftan, medhjälp och försök
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att anstiftan och medhjälp till att begå något av de brott som avses i artiklarna 3 och 4 är straffbart.
   2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att försök att begå något av de brott som avses i artiklarna 3 och 4.3 är straffbart.
   Artikel 6
   Juridiska personers ansvar
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga för de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5, om de begås till deras förmån av en person som antingen agerar enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personen, grundad på

               a)

               behörighet att företräda den juridiska personen,

               b)

               befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller

               c)

               befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen.

         2.   Medlemsstaterna ska även vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga när brister i den övervakning eller kontroll som ska utföras av en person som avses i punkt 1 i den här artikeln har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till dennas förmån begå något av de brott som avses i artikel 3, 4 eller 5.
   3.   Den juridiska personens ansvar enligt punkterna 1 och 2 i den här artikeln ska inte utesluta möjligheten att vidta straffrättsliga förfaranden mot fysiska personer som har begått brott som avses i artiklarna 3 och 4 eller som är straffrättsligt ansvariga i enlighet med artikel 5.
   Artikel 7
   Påföljder som avser fysiska personer
   1.   När det gäller fysiska personer ska medlemsstaterna säkerställa att de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5 beläggs med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder.
   2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att de brott som avses i artiklarna 3 och 4 beläggs med ett maximistraff som inbegriper fängelse.
   3.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att de brott som avses i artiklarna 3 och 4 beläggs med ett maximistraff på minst fyra års fängelse, om brotten inbegriper betydande skada eller fördelar.
   Den skada eller fördel som härrör från de brott som avses i artiklarna 3.2 a, b och c och 4 ska presumeras vara betydande om skadan eller fördelen inbegriper mer än 100 000 EUR.
   Den skada eller fördel som härrör från de brott som avses i artikel 3.2 d ska, om inte annat följer av artikel 2.2, presumeras vara betydande.
   Medlemsstaterna får också föreskriva ett maximistraff på minst fyra års fängelse under andra allvarliga omständigheter som fastställs i deras nationella rätt.
   4.   Om ett brott som avses i artikel 3.2 a, b eller c eller 4 inbegriper skada som understiger 10 000 EUR eller en fördel som understiger 10 000 EUR får medlemsstaterna föreskriva andra sanktioner än straffrättsliga påföljder.
   5.   Punkt 1 påverkar inte de behöriga myndigheternas utövande av disciplinära befogenheter i förhållande till offentliga tjänstemän.
   Artikel 8
   Försvårande omständigheter
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att det betraktas som en försvårande omständighet om ett brott som avses i artikel 3, 4 eller 5 har begåtts inom ramen för en kriminell organisation i den mening som avses i rambeslut 2008/841/RIF.
   Artikel 9
   Sanktioner som avser juridiska personer
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att en juridisk person som ställs till svars i enlighet med artikel 6 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner, som ska innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som får innefatta andra sanktioner, till exempel

               a)

               fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd,

               b)

               tillfällig eller permanent uteslutning från offentliga anbudsförfaranden,

               c)

               tillfälligt eller permanent näringsförbud,

               d)

               rättslig övervakning,

               e)

               rättsligt beslut om upplösning av verksamheten,

               f)

               tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå brottet.

         Artikel 10
   Frysning eller förverkande
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att möjliggöra frysning och förverkande av hjälpmedel vid, och vinning av, de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5. Medlemsstater som är bundna av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/42/EU (17) ska göra detta i enlighet med det direktivet.
   Artikel 11
   Behörighet
   1.   Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fastställa sin behörighet avseende de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5 om

               a)

               brottet har begåtts helt eller delvis inom dess territorium, eller

               b)

               gärningsmannen är medborgare i medlemsstaten.

         2.   Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som krävs för att fastställa sin behörighet avseende de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5 när gärningsmannen omfattas av tjänsteföreskrifterna vid tiden för brottet. Varje medlemsstat får avstå från att tillämpa de behörighetsregler som föreskrivs i denna punkt eller endast tillämpa dem i vissa fall eller endast om särskilda omständigheter är uppfyllda och ska underrätta kommissionen om detta.
   3.   En medlemsstat ska underrätta kommissionen om den beslutar att utvidga sin behörighet avseende de brott som avses i artikel 3, 4 eller 5, vilka har begåtts utanför dess territorium, vid någon av följande situationer:

               a)

               Gärningsmannen har sin hemvist på dess territorium.

               b)

               Brottet har begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad på dess territorium.

               c)

               Gärningsmannen är en av dess tjänstemän som agerar i tjänsten.

         4.   I fall som avses i punkt 1 b ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att utövandet av deras behörighet inte är beroende av att ett åtal får väckas endast på grundval av en anmälan från offret på den plats där brottet begicks, eller en formell underrättelse från den stat där brottet begicks.
   Artikel 12
   Preskriptionstider för brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att föreskriva en preskriptionstid som möjliggör utredning, åtal, rättegång och dom i fråga om de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5 under en tillräckligt lång tidsperiod efter det att brotten begåtts, i syfte att hantera dessa brott effektivt.
   2.   Medlemsstaterna ska i fråga om brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5, som är belagda med ett maximistraff på minst fyra års fängelse, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att möjliggöra utredning, åtal, rättegång och dom under en tidsperiod på minst fem år räknat från den dag då brottet begicks.
   3.   Genom undantag från punkt 2 får medlemsstaterna fastställa en preskriptionstid som är kortare än fem år, men inte kortare än tre år, förutsatt att tidsperioden kan avbrytas eller suspenderas i händelse av vissa handlingar.
   4.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa verkställighet av

               a)

               fängelsestraff på mer än ett år, eller alternativt,

               b)

               fängelsestraff för brott som är belagda med ett maximistraff på fängelse i minst fyra år,

         som döms ut i en slutlig fällande dom för ett brott som avses i artiklarna 3, 4 eller 5 under minst fem år från den dag då domen vann laga kraft. Den perioden kan omfatta förlängningar av preskriptionstiden till följd av avbrott eller suspension.
   Artikel 13
   Återkrav
   Detta direktiv påverkar inte återkrav av följande:

               1.

               På unionsnivå av belopp som felaktigt betalats ut i samband med att de brott som avses i artikel 3.2 a, b eller c, 4 eller 5 begås.

               2.

               På nationell nivå, av mervärdesskatt som inte betalats i samband med att de brott som avses i artikel 3.2 d, 4 eller 5 begås.

         Artikel 14
   Samspelet med andra tillämpliga unionsrättsakter
   Tillämpningen av administrativa åtgärder, sanktioner och böter som föreskrivs i unionsrätten, särskilt de som avses i artiklarna 4 och 5 i förordning (EG, Euratom) nr 2988/95, eller i nationell rätt som har antagits i överensstämmelse med en specifik skyldighet enligt unionsrätten, ska inte påverka tillämpningen av detta direktiv. Medlemsstaterna ska säkerställa att eventuella straffrättsliga förfaranden som inletts på grundval av nationella bestämmelser som genomför detta direktiv inte otillbörligt påverkar en korrekt och effektiv tillämpning av i unionsrätten eller i nationella genomförandebestämmelser föreskrivna administrativa åtgärder, sanktioner och avgifter som inte kan likställas med straffrättsliga förfaranden.
   AVDELNING IV

      SLUTBESTÄMMELSER

   Artikel 15
   Samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen (Olaf) och unionens övriga institutioner, organ eller byråer
   1.   Utan att det påverkar reglerna för gränsöverskridande samarbete och ömsesidig rättslig hjälp i brottmål ska medlemsstaterna, Eurojust, Europeiska åklagarmyndigheten och kommissionen inom ramen för sin respektive behörighet samarbeta med varandra i kampen mot de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5. Kommissionen, och om så är lämpligt Eurojust, ska i detta syfte tillhandahålla sådan teknisk och operativ hjälp som de behöriga nationella myndigheterna behöver för att underlätta samordningen av sina utredningar.
   2.   De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna får inom ramen för sin behörighet utbyta information med kommissionen för att göra det lättare att fastställa fakta och för att säkerställa effektiva åtgärder mot de brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5. Kommissionen och de behöriga nationella myndigheterna ska i varje enskilt fall beakta kraven på konfidentiell behandling och reglerna om skydd av personuppgifter. Utan att det påverkar nationell rätt om tillgång till information får en medlemsstat i detta syfte, när den lämnar information till kommissionen, föreskriva särskilda villkor för hur informationen ska användas av kommissionen eller av en annan medlemsstat som informationen i fråga lämnas till.
   3.   Revisionsrätten och de revisorer som ansvarar för revisionen av budgetarna för unionens institutioner, organ och byråer som inrättats i enlighet med fördragen och de budgetar som förvaltas och kontrolleras av institutionerna ska upplysa Olaf och andra behöriga myndigheter om omständigheter som de upptäcker när de fullgör sina skyldigheter som skulle kunna innebära ett brott som avses i artikel 3, 4 eller 5. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras nationella revisionsorgan gör detsamma.
   Artikel 16
   Ersättande av konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen
   Konventionen av den 26 juli 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och protokollen till denna av den 27 september 1996, den 29 november 1996 respektive den 19 juni 1997 ersätts härmed av detta direktiv för de medlemsstater som är bundna därav, med verkan från och med den 6 juli 2019.
   För de medlemsstater som är bundna av detta direktiv ska hänvisningar till konventionen anses som hänvisningar till detta direktiv.
   Artikel 17
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 6 juli 2019 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen. De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 6 juli 2019.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. De ska även, för de medlemsstater som är bundna av detta direktiv, innehålla en uppgift om att hänvisningar i befintliga lagar och andra författningar till den konvention som ersätts av detta direktiv ska anses som hänvisningar till det här direktivet. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras och om hur uppgiften ska formuleras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 18
   Rapportering och bedömning
   1.   Kommissionen ska senast den 6 juli 2021 lägga fram en rapport inför Europaparlamentet och rådet med en bedömning av i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit de åtgärder som krävs för att följa direktivet.
   2.   Utan att det påverkar de rapporteringsskyldigheter som föreskrivs i andra unionsrättsakter ska medlemsstaterna, årligen, sända följande statistik om brott som avses i artiklarna 3, 4 och 5 till kommissionen, om den är tillgänglig på central nivå i den berörda medlemsstaten:

               a)

               Antalet straffrättsliga förfaranden som inletts, lagts ner, lett till frikännande och fällande dom samt antalet pågående förfaranden.

               b)

               De belopp som återbetalats till följd av straffrättsliga förfaranden och den uppskattade skadan.

         3.   Kommissionen ska senast 6 juli 2024, och med beaktande av dess rapport som har lagts fram i enlighet med punkt 1 och medlemsstaternas statistik som lagts fram i enlighet med punkt 2, lägga fram en rapport inför Europaparlamentet och rådet med en bedömning av vilken inverkan den nationella lagstiftning varigenom detta direktiv införlivas har på förebyggandet av bedrägeri som riktar sig mot unionens finansiella intressen.
   4.   Kommissionen ska senast den 6 juli 2022, och på grundval av den statistik som överlämnats av medlemsstaterna i enlighet med punkt 2, överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet och, med avseende på det allmänna målet att förbättra skyddet av unionens finansiella intressen, bedöma om

               a)

               det tröskelvärde som anges i artikel 2.2 är lämpligt,

               b)

               bestämmelserna om preskriptionstider som avses i artikel 12 är tillräckligt effektiva,

               c)

               detta direktiv på ett effektivt sätt angriper bedrägeri vid offentlig upphandling.

         5.   De rapporter som avses i punkterna 3 och 4 ska vid behov åtföljas av ett lagstiftningsförslag, som kan innehålla en specifik bestämmelse om bedrägeri vid offentlig upphandling.
   Artikel 19
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 20
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen.

      Utfärdat i Strasbourg den 5 juli 2017.

            På Europaparlamentets vägnar

         A. TAJANI

            Ordförande

            På rådets vägnar

         M. MAASIKAS

            Ordförande

      (1)  EUT C 391, 18.12.2012, s. 134.

      (2)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 16 april 2014 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av den 25 april 2017 (EUT C 184, 9.6.2017, s. 1). Europaparlamentets ståndpunkt av den 5 juli 2017 (ännu ej offentliggjord i EUT).

      (3)  EGT C 316, 27.11.1995, s. 48.

      (4)  EGT C 313, 23.10.1996, s. 1.

      (5)  EGT C 151, 20.5.1997, s. 1.

      (6)  EGT C 221, 19.7.1997, s. 11.

      (7)  Rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (EGT L 312, 23.12.1995, s. 1).

      (8)  Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 11.12.2006, s. 1).

      (9)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1).

      (10)  Rådets rambeslut 2008/841/RIF av den 24 oktober 2008 om kampen mot organiserad brottslighet (EUT L 300, 11.11.2008, s. 42).

      (11)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 883/2013 av den 11 september 2013 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 och rådets förordning (Euratom) nr 1074/1999 (EUT L 248, 18.9.2013, s. 1).

      (12)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 av den 20 maj 2015 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism, om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/60/EG och kommissionens direktiv 2006/70/EG (EUT L 141, 5.6.2015, s. 73).

      (13)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (EUT L 119, 4.5.2016, s. 89).

      (14)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (EGT L 8, 12.1.2001, s. 1).

      (15)  EUT C 383, 12.12.2012, s. 1.

      (16)  EGT L 56, 4.3.1968, s. 1.

      (17)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/42/EU av den 3 april 2014 om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och vinning av brott i Europeiska unionen (EUT L 127, 29.4.2014, s. 39).


Avis juridique important

|

31998L0043

Europaparlamentets och rådets direktiv 98/43/EG av den 6 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 213 , 30/07/1998 s. 0009 - 0012

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 98/43/EG av den 6 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvarorEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2, 66 och 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget (3), ochav följande skäl:(1) Det föreligger vissa skillnader mellan medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Denna reklam och denna sponsring sprids över medlemsstaternas gränser och dessa skillnader kan lägga hinder i vägen för den fria rörligheten av de varor, som förmedlar dessa aktiviteter och för det fria tillhandahållandet av tjänster samt medföra en snedvridning av konkurrensen och på så sätt hindra den inre marknadens funktion.(2) Dessa hinder bör undanröjas och en tillnärmning bör därför ske av bestämmelserna om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror, samtidigt som medlemsstaterna behåller rätten att på vissa villkor fastslå de krav som de anser vara nödvändiga för att säkerställa skyddet av människors hälsa.(3) I enlighet med artikel 100a.3 i fördraget skall kommissionen i sina förslag enligt punkt 1 när det gäller hälsa, säkerhet samt miljö- och konsumentskydd utgå från en hög skyddsnivå.(4) Följaktligen bör i detta direktiv hänsyn tas till skyddet av människors, och särskilt ungdomars, hälsa. För ungdomar spelar reklam en viktig roll när det gäller att främja tobak.(5) På grundval av artikel 100a har rådet antagit direktiven 89/622/EEG (4) och 90/239/EEG (5) om märkning av tobaksvaror och högsta tillåtna tjärhalt i cigaretter för att säkerställa att den inre marknaden fungerar tillfredsställande.(6) Marknadsföring av humanläkemedel omfattas av direktiv 92/28/EEG (6). Reklam för produkter som är avsedda för tobaksavvänjning omfattas inte av det här direktivet.(7) Det åligger medlemsstaterna att i förekommande fall vidta lämpliga åtgärder avseende meddelanden som uteslutande riktar sig till fackfolk inom tobaksbranschen, presentation av tobaksvaror som försäljs och anslag om deras pris, liksom då försäljningsstrukturerna så tillåter, reklam riktad till köparen vid försäljningsställena och försäljning av publikationer från tredje land som inte motsvarar villkoren i detta direktiv, men på villkor att de respekterar gemenskapsrätten och gemenskapens åtaganden på internationell nivå.(8) Med hänsyn till det ömsesidiga beroende som råder mellan varje form av muntlig, skriftig, tryckt eller radiosänd reklam samt TV- och filmreklam och för att undvika varje risk för snedvridning av konkurrensen och kringgående av bestämmelserna, bör detta direktiv omfatta varje form av och medel för reklam förutom TV-reklam som redan omfattas av rådets direktiv 89/552/EEG av den 30 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (7).(9) Alla former av indirekt reklam och sponsring, liksom gratisutdelning, har samma verkan som direkt reklam och därför finns det anledning att, utan att det inkräktar på den grundläggande principen om yttrandefrihet, införa bestämmelser om dessa, inbegripet indirekt reklam som, fastän den inte direkt omnämner tobaksvaran, använder ett namn, ett varumärke, en symbol eller något annat utmärkande kännetecken som används för tobaksvaror. Emellertid kan tillämpningen av dessa bestämmelser skjutas upp av medlemsstaterna för att tillåta en anpassning av handelspraxis, och att sponsring till förmån för tobaksvaror ersätts med andra former av lämpliga stöd.(10) Utan att det påverkar bestämmelserna om reklam för tobaksvaror får medlemsstaterna under vissa villkor fortsätta att tillåta användningen i reklamsyfte av ett namn för varor eller tjänster som inte gäller tobak som har använts i god tro innan detta direktiv träder i kraft både för dessa varor eller tjänster och för tobaksvaror.(11) Den sponsring av evenemang eller verksamheter som nu förekommer och som medlemsstaterna får fortsätta att tillåta under en period av åtta år efter ikraftträdandet av detta direktiv kommer att upphöra senast den 1 oktober 2006 och skall bli föremål för frivilliga begränsningar samt minskningar av utgifter under övergångsperioden bör innefatta alla sätt att uppnå syftena med sponsring enligt definition i detta direktiv.(12) För att effektivt kontrollera tillämpningen av de nationella bestämmelser som antagits inom ramen för detta direktiv, bör medlemsstaterna fastställa lämpliga metoder i överensstämmelse med den nationella lagstiftningen.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Detta direktiv syftar till tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror.Artikel 2 I detta direktiv avses med1. tobaksvaror: alla varor som är avsedda att rökas, snusas, sugas på eller tuggas om de är tillverkade, även delvis, av tobak,2. reklam: varje form av kommersiellt meddelande vars syfte, eller direkta eller indirekta verkan, är att främja en tobaksvara, däri inbegripen den reklam som utan att direkt nämna tobaksvaran, försöker att kringgå reklamförbudet genom att använda namn, varumärken, symboler eller andra utmärkande kännetecken för tobaksvaror,3. sponsring: varje bidrag, allmänt eller privat, till ett evenemang eller en verksamhet vars syfte, eller direkta eller indirekta verkan, är att främja en tobaksvara,4. tobaksförsäljningsställen: varje plats där tobaksvaror försäljs.Artikel 3 1. Utan att det påverkar direktiv 89/552/EEG, skall varje form av reklam eller sponsring vara förbjuden i gemenskapen.2. Punkt 1 hindrar inte att en medlemsstat kan tillåta att ett namn som redan har använts i god tro samtidigt för tobaksvaror och andra varor eller tjänster, och som har saluförts eller erbjudits av ett och samma företag eller av olika företag, före den 30 juli 1998 kan användas för reklam för de andra varorna eller tjänsterna.Emellertid kan detta namn bara användas under ett helt annat utseende som tydligt skiljer sig från det som används för tobaksvaran, med undantag av alla andra utmärkande kännetecken som redan har använts för en tobaksvara.3. a) Medlemsstaterna skall se till att inga tobaksvaror bär någon annan varas eller tjänsts namn, varumärke, symbol eller något annat utmärkande kännetecken om inte dessa tobaksvaror redan har saluförts under detta namn, varumärke, symbol eller något annat utmärkande kännetecken den dag som anges i artikel 6.1.b) Förbudet som avses i punkt 1 får inte kringgås för någon vara eller tjänst som släpps ut eller tillhandahålls på marknaden från och med den tidpunkt som avses i artikel 6.1 genom användning av namn, varumärken, symboler och andra utmärkande kännetecken som redan används för en tobaksvara.I detta syfte skall namn, varumärken, symboler och något annat utmärkande kännetecken för varan eller tjänsten exponeras så att deras utseende tydligt skiljer sig från det som används för tobaksvaran.4. All gratis utdelning vars syfte eller direkta eller indirekta verkan är att främja en tobaksvara är förbjuden.5. Detta direktiv skall inte gälla- meddelanden som uteslutande riktar sig till fackfolk inom tobaksbranschen,- presentation av tobaksvaror som försäljs och anslag om deras pris vid tobaksförsäljningsstället,- reklam som riktar sig till köparen på försäljningsställen som är specialiserade på tobaksvaror och i deras skyltning eller, om det gäller försäljningsställen för olika typer av artiklar eller tjänster, på platser reserverade för försäljning av tobaksvaror samt sådana försäljningsställen i Grekland (s.k. periptera) för vilka särskilt tillstånd beviljas av sociala skäl,- försäljning av publikationer som innehåller reklam för tobaksvaror och som är utgivna och tryckta i tredje land om dessa publikationer inte främst är avsedda för den gemensamma marknaden.Artikel 4 Medlemsstaterna skall se till att det finns adekvata och effektiva metoder för att garantera och kontrollera tillämpningen av de nationella bestämmelser som antas inom ramen för detta direktiv. Dessa metoder kan inbegripa bestämmelser som gör det möjligt för personer eller organisationer som, i enlighet med den nationella lagstiftningen, har ett legitimt intresse av att avskaffa reklam som är oförenlig med detta direktiv, att väcka talan mot sådan reklam eller överlämna ärendet till en behörig förvaltningsmyndighet så att denna kan fatta beslut i saken eller inleda ett lämpligt rättsligt förfarande.Artikel 5 Detta direktiv utgör inget hinder för medlemsstaternas möjlighet att, med beaktande av fördraget, föreskriva strängare krav som de anser nödvändiga för att säkerställa skyddet för människors hälsa när det gäller reklam för eller sponsring till förmån för tobaksvaror.Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juli 2001. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.3. Medlemsstaterna får skjuta upp tillämpningen av artikel 3.1- med ett år när det gäller den skrivna pressen,- med två år när det gäller sponsring.I undantagsfall och av vederbörligen motiverade skäl får medlemsstaterna fortsätta att tillåta befintlig sponsring av evenemang eller verksamheter som organiseras på en världsomspännande nivå för en ytterligare period av tre år, dock senast fram till och med den 1 oktober 2006, på villkor att- beloppen för denna sponsring minskar under övergångsperioden,- åtgärder för frivillig begränsning införs för att minska reklamens synlighet under evenemangen i fråga.Artikel 7 Senast den 30 juli 2001 och därefter vartannat år skall kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv, och särskilt om genomförandet och effekten av artikel 3.2 och 3.3 och av artikel 6.3, vid behov åtföljd av förslag om anpassning av detta direktiv till den utveckling som konstateras i rapporten. En sådan anpassning skall inte påverka den tidsfrist som anges i artikel 6.3.Artikel 8 Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 9 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 6 juli 1998.På Europaparlamentets vägnarJ. M. GIL-ROBLESOrdförandePå rådets vägnarR. EDLINGEROrdförande(1) EGT C 129, 21.5.1992, s. 5.(2) EGT C 313, 30.11.1992, s. 27.(3) Europaparlamentets yttrande av den 11 februari 1992 (EGT C 67, 16.3.1992, s. 35) bekräftat i sak den 3 december 1993 enligt förfarandet i artikel 189b, rådets gemensamma ståndpunkt av den 12 februari 1998 (EGT C 91, 26.3.1998, s. 34) och Europaparlamentets beslut av den 13 maj 1998 (EGT C 167, 1.6.1998). Rådets beslut av den 22 juni 1998.(4) EGT L 359, 8.12.1989, s. 1. Direktivet ändrat genom direktiv 92/41/EEG (EGT L 158, 11.6.1992, s. 30).(5) EGT L 137, 30.5.1990, s. 36.(6) EGT L 113, 30.4.1992, s. 13.(7) EGT L 298, 17.10.1989, s. 23. Direktivet ändrat genom direktiv 97/36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 1).


Avis juridique important

|

31990L0404

Rådets direktiv 90/404/EEG av den 27 juli 1990 om ändring av direktiv 66/403/EEG om saluföring av utsädespotatis

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 208 , 07/08/1990 s. 0030 - 0030 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 33 s. 0107  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 33 s. 0107

RÅDETS DIREKTIV av den 27 juli 1990 om ändring av direktiv 66/403/EEG om saluföring av utsädespotatis (90/404/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1), ochmed beaktande följande:I direktiv 66/403/EEG(2), senast ändrat genom direktiv 89/366/EEG(3), fastställs gemenskapsbestämmelser för utsädespotatis som saluförs inom gemenskapen.Mot bakgrund av nya framsteg när det gäller förökningsmetoder, är det lämpligt att fastställa ett gemenskapsförfarande för särskilda tillämpningsföreskrifter för saluföring av utsädespotatis som framställts genom mikroförökning.I direktiv 66/403/EEG föreskrivs också enligt artikel 15.2 att medlemsstaterna efter vissa datum inte längre själva får fastställa om utsädespotatis som skördats i tredje land är likvärdig med utsädespotatis som skördats inom gemenskapen och som uppfyller bestämmelserna i det direktivet.Eftersom arbetet med att fastställa likvärdighet inom gemenskapen för samtliga berörda tredje länder emellertid inte hade avslutats, tilläts medlemsstaterna, enligt artikel 15.2a i direktiv 66/403/EEG, att förlänga giltighetstiden till den 31 mars 1989 för de beslut om likvärdighet som de redan hade fattat när det gäller vissa länder som inte täcks av gemenskapens bestämmelser om likvärdighet.Detta arbete är fortfarande oavslutat och medlemsstaternas bemyndigande enligt artikel 15.2a bör således förlängas.För att påskynda att gemenskapen fattar beslut på detta område bör ett gemenskapsförfarande fastställas för framtida förlängningar av detta bemyndigande.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Direktiv 66/403/EEG ändras på följande sätt:1. Följande punkt skall läggas till i artikel 3:"4. För utsädespotatis som framställts genom mikroförökning och som inte uppfyller storlekskraven i detta direktiv, får följande fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 19:- undantag från de särskilda föreskrifterna i detta direktiv,- de villkor som gäller för sådan utsädespotatis,- de beteckningar som skall användas för sådan utsädespotatis."2. Artikel 15.2a skall ersättas med följande:"2a. Medlemsstaterna tillåts utsträcka giltigheten av beslut fattade i enlighet med punkt 2 till den 31 mars 1990, på det villkoret att dessa beslut endast får användas i överensstämmelse med medlemsstaternas skyldigheter enligt de gemensamma föreskrifterna om växtskydd i direktiv 77/93/EEG(*), senast ändrat genom direktiv 89/439/EEG(**).Tidsperioden i första stycket får förlängas för tredje land, i enlighet med förfarandet i artikel 19, om de tillgängliga upplysningarna inte tillåter ett beslut enligt punkt 1 och så länge sådana upplysningar inte tillåter ett sådant beslut.(*) EGT nr L 26, 31.1.1977, s. 20(**) EGT nr L 212, 22.7.1989, s. 106."Artikel 2 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 27 juli 1990.På rådets vägnarE. RUBBIOrdförande(1) EGT nr C 175, 16.7.1990.(2) EGT nr 125, 11.7.1966, s. 2320/66.(3) EGT nr L 159, 10.6.1989, s. 59


Avis juridique important

|

31991L0249

Kommissionens direktiv 91/249/EEG av den 19 april 1991 om ändring av bilagorna till rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 124 , 18/05/1991 s. 0043 - 0046 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 37 s. 0189  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 37 s. 0189

KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 19 april 1991 om ändring av bilagorna till rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser (91/249/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om fodertillsatser(1), senast ändrad genom kommissionens direktiv 91/248/EEG(2), särskilt artikel 7 i detta, ochmed beaktande av följande:Direktiv 70/524/EEG föreskriver att innehållet i bilagorna regelbundet skall ändras för att ta hänsyn till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen.I vissa medlemsstater har en ny användning av spårelementet Järnsulfat, monohydrat prövats med framgång. Erfarenheterna visar att denna nya användning kan tillåtas i hela gemenskapen.En alltför hög dos av vitamin A i foder kan ha oönskade verkningar på kvaliteten hos animalieproduktionens djur. Det verkar därför vara nödvändigt att, i avvaktan på resultaten av vissa undersökningar, införa högsta halter för att säkerställa djurens underhåll och produktivitet under slutfasen.I vissa medlemsstater har användning av olika tillsatser från grupperna antibiotika och bindemedel prövats med framgång. Det är lämpligt att temporärt tillåta sådan användning på nationell nivå fram till dess att tillstånd lämnas på gemenskapsnivå.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med Ständiga foderkommitténs yttrande.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Bilagorna till direktiv 70/524/EEG ändras enligt bilagan till detta direktiv.Artikel 2Medlemsstaterna skall senast den 30 november 1991 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artikel 1. De skall underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 3Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 19 april 1991.På kommissionens vägnarRay MAC SHARRYLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 270, 14.12.1970, s. 1.(2) EGT nr L 124, 18.5.1991, s. 1.BILAGA1. I bilaga 1a) del H, "Vitaminer, provitaminer och kemiskt väl definierade ämnen med likartad verkan", skall E 672 "1. Vitamin A" ha följande lydelser:>Plats för tabell>b) del I, "Spårelement", under E 1 "Järn", skall texten i spalten "Övriga bestämmelser" för tillsatsen "Järn sulfat, monohydrat" ersättas med följande:>Plats för tabell>2. I bilaga 2a) del A, "Antibiotika", skall följande punkt läggas till:>Plats för tabell>b) I del L "Bindemedel, klumpförebyggande medel och koaguleringsmedel" skall följande punkt läggas till:>Plats för tabell>