Avis juridique important

|

32002L0100

Kommissionens direktiv 2002/100/EG av den 20 december 2002 om ändring av rådets direktiv 90/642/EEG med avseende på gränsvärden för rester av azoxystrobin (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 002 , 07/01/2003 s. 0033 - 0038

Kommissionens direktiv 2002/100/EGav den 20 december 2002om ändring av rådets direktiv 90/642/EEG med avseende på gränsvärden för rester av azoxystrobin(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(1), senast ändrat genom direktiv 2002/79/EG(2), särskilt artikel 7 i detta,med beaktande av rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden(3), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2002/81/EG(4), särskilt artikel 4.1 f i detta, ochav följande skäl:(1) Det nya verksamma ämnet azoxystrobin infördes i bilaga I till direktiv 91/414/EEG genom kommissionens direktiv 98/47/EG(5) enbart för användning som fungicid, utan att man angav särskilda förhållanden som inverkar på grödor som kan behandlas med växtskyddsmedel som innehåller denna aktiva beståndsdel.(2) Gränsvärden för rester av azoxystrobin i och på alla varor som omfattas av direktiv 90/642/EEG fastställdes i det direktivet, särskilt i dess ändrade lydelse enligt kommissionens direktiv 1999/71/EG(6), 2000/48/EG(7), 2001/48/EG(8) och 2002/23/EG(9).(3) De gränsvärden för rester som fastställdes i det direktivet gäller godkända användningsområden för azoxystrobin på vissa grödor. När det gäller grödor för vilka användning inte har godkänts fastställdes gränsvärdena till den lägsta analytiska bestämningsgränsen. Användning av azoxystrobin leder vanligen till resthalter som överskrider den lägsta analytiska bestämningsgränsen. När ett nytt användningsområde föreslås, skall medlemsstaterna därför fastställa ett provisoriskt nationellt gränsvärde i enlighet med artikel 4.1 f i direktiv 91/414/EEG innan växtskyddsmedel med det verksamma ämnet får godkännas för det aktuella användningsområdet. Uppgifter om ytterligare användningsområden har lämnats in av vissa medlemsstater. Tillgängliga uppgifter har nu gåtts igenom och de har befunnits vara tillräckliga för att ändra provisoriska nationella gränsvärden på gemenskapsnivå för de grödor för vilka medlemsstaterna nu föreslår att användning av växtskyddsmedel som innehåller azoxystrobin skall godkännas.(4) Med anledning av att azoxystrobin infördes i bilaga I till direktiv 91/414/EEG, avslutades motsvarande tekniska och vetenskapliga utvärderingar genom kommissionens granskningsrapport den 22 april 1998. Det acceptabla dagliga intaget (ADI) för detta ämne fastställdes till 0,1 mg/kg kroppsvikt/dag. Konsumenternas livstidsexponering genom livsmedel som behandlats med azoxystrobin har uppskattats och utvärderats med hjälp av gemenskapens använda metoder och praxis och med beaktande av de riktlinjer som offentliggjorts av Världshälsoorganisationen(10) samt yttrandet om metoderna från Vetenskapliga kommittén för växter(11), och man har beräknat att de nu föreslagna nya gränsvärdena inte kommer att leda till att det acceptabla dagliga intaget överskrids.(5) Gemenskapen har anmält kommissionens utkast till direktiv till Världshandelsorganisationen (WTO), vars synpunkter har beaktats vid den slutliga utformningen av direktivet.(6) Yttrandet från Vetenskapliga kommittén för växter har beaktats, särskilt dess råd och rekommendationer om konsumentskyddet när det gäller livsmedel som behandlats med bekämpningsmedel.(7) Direktiv 90/642/EEG bör därför ändras i enlighet med detta.(8) Detta direktiv är förenligt med yttrandet från Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Gränsvärdet för bekämpningsmedelsrester av azoxystrobin i bilagan till direktiv 90/642/EEG skall ersättas med gränsvärdet för bekämpningsmedelsrester i bilaga II till det här direktivet.Artikel 21. Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.2. Medlemsstaterna skall senast 31 mars 2003 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta.3. De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 april 2003.4. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser, skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 3Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 20 december 2002.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(2) EGT L 291, 28.10.2002, s. 1.(3) EGT L 230, 19.8.1991, s. 1.(4) EGT L 276, 12.10.2002, s. 28.(5) EGT L 191, 7.7.1998, s. 50.(6) EGT L 194, 27.7.1999, s. 36.(7) EGT L 197, 3.8.2000, s. 26.(8) EGT L 180, 3.7.2001, s. 26.(9) EGT L 64, 7.3.2002, s. 13.(10) Riktlinjer för beräkning av intaget av bekämpningsmedelsrester via födan (reviderad utgåva). Dessa riktlinjer har tagits fram av GEMS/Livsmedelsprogrammet i samarbete med Codex Alimentarius-kommittén för bekämpningsmedelsrester, offentliggjort av Världshälsoorganisationen 1997 (WHO/FSF/FOS/97.7).(11) Yttrande från Vetenskapliga kommittén för växter om frågor avseende bilagorna till rådets direktiv 86/362/EEG (EGT L 221, 7.8.1986, s. 7), 86/363/EEG (EGT L 221, 7.8.1986, s. 43) och 90/642/EEG (yttrande från Vetenskapliga kommittén för växter, den 14 juli 1998) (http://europa.eu.int/comm/ dg24/health/sc/scp/ out21_en.html).BILAGA>Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31990L0270

Rådets direktiv 90/270/EEG av den 29 maj 1990 om minimikrav för säkerhet och hälsa i arbete vid bildskärm (femte särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 156 , 21/06/1990 s. 0014 - 0018 Finsk specialutgåva Område 5 Volym 4 s. 0203  Svensk specialutgåva Område 5 Volym 4 s. 0203

RÅDETS DIREKTIV av den 29 maj 1990 om minimikrav för säkerhet och hälsa i arbete vid bildskärm (femte särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (90/270/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 118a i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1), utarbetat efter samråd med Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor,i samarbete med Europaparlamentet(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 118a i fördraget skall rådet genom direktiv fastställa minimikrav i syfte att främja förbättringar, framför allt på arbetsmiljöområdet, för att trygga en högre skyddsnivå för arbetstagarnas säkerhet och hälsa.Enligt denna artikel skall man undvika att sådana direktiv medför administrativa, ekonomiska och rättsliga hinder som skulle kunna hämma bildandet och utvecklingen av små och medelstora företag.Kommissionens meddelande(4) om dess program för arbetarskyddsfrågor förutsätter att åtgärder vidtas med avseende på ny teknologi. Rådet har i sin resolution(5) av den 21 december 1987 om arbetarskyddsfrågor uppmärksammat detta.En förutsättning för att arbetstagarnas säkerhet och hälsa tryggas är att minimikraven för att säkra en högre skyddsnivå på bildskärmsarbetsplatser efterlevs.Detta direktiv är ett särdirektiv enligt artikel 16.1 i rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärderför att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(6). Bestämmelserna i det nämnda direktivet skall därför tillämpas fullt ut vid arbete med bildskärmsutrustning utan att det hindrar strängare och/eller mer specifika bestämmelser i detta direktiv.Arbetsgivare skall hålla sig à jour med de senaste tekniska och vetenskapliga framstegen vad gäller arbetsplatsens utformning så att de kan genomföra de förändringar som behövs för att säkerställa en högre skyddsnivå för arbetstagarnas säkerhet och hälsa.De ergonomiska aspekterna är av särskild betydelse för bildskärmsarbetsplatser.Detta direktiv är ett led i arbetet med att praktiskt förverkliga den inre marknadens sociala dimension.I överensstämmelse med beslut 74/325/EEG(7) skall synpunkter från Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor inhämtas av kommissionen, då förslag utarbetas på detta område.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.AVSNITT I ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Artikel 1 Syfte1. I detta direktiv, som är det femte särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG, fastställs minimikrav för säkerhet och hälsa i arbete vid bildskärm enligt definitionen i artikel 2.2. Bestämmelserna i direktiv 89/391/EEG skall fullt ut tillämpas inom hela det område som avses i punkt 1 utan att hindra tillämpningen av de strängare eller mer specifika bestämmelser som finns i detta direktiv.3. Direktivet är inte tillämpligt påa) förarhytter eller kontrollhytter på fordon eller maskiner,b) datorsystem på transportmedel,c) datorsystem huvudsakligen avsedda för allmänhetens bruk,d) "bärbara" system, som inte är avsedda för långvarigt bruk på en arbetsplats,e) räknedosor, kassaapparater eller annan utrustning som har en liten text- eller siffervisande bildskärm, som är nödvändig för den direkta användningen av utrustningen,f) skrivmaskiner av traditionell utformning av typen "skrivmaskiner med display".Artikel 2 DefinitionerI detta direktiv avses meda) bildskärm, en alfanumerisk eller grafisk bildskärm, oavsett hur bilden framställs,b) arbetsplats, ett system bestående av bildskärm, som kan vara utrustad med tangentbord eller inmatningsenhet och/eller programvara som bestämmer samspelet mellan operatören och skärmen, alternativa tillbehör, kringutrustning inklusive diskettstation, telefon, modem, skrivare, manushållare, arbetsstol och arbetsbord eller arbetsyta och den närmast omgivande arbetsmiljön,c) arbetstagare, varje arbetstagare enligt definitionen i artikel 3 a i direktiv 89/391 som regelbundet använder bildskärm som ett betydande inslag i sitt normala arbete.AVSNITT II ARBETSGIVARNAS SKYLDIGHETER Artikel 3 Arbetsplatsanalyser1. Arbetsgivarna skall vara skyldiga att genomföra en arbetsplatsanalys för att utvärdera arbetstagarnas arbetsmiljöförhållanden, i synnerhet med avseende på eventuella risker för synen, fysiska problem och psykisk belastning.2. Arbetsgivarna skall vidta lämpliga åtgärder för att åtgärda de risker som konstaterats på grundval av analysen med hänsyn till ytterligare effekter och/eller en kombination av effekter av de konstaterade riskerna.Artikel 4 Arbetsplatser som tas i bruk för första gångenArbetsgivarna skall vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att de arbetsplatser som första gången tas i bruk efter den 31 december 1992 uppfyller de minimikrav som anges i bilagan.Artikel 5 Arbetsplatser som redan tagits i brukArbetsgivarna skall vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att de arbetsplatser, som tagits i bruk den 31 december 1992 eller tidigare, anpassas så att de senast fyra år efter detta datum uppfyller minimikraven i bilagan.Artikel 6 Information till och utbildning av arbetstagarna1. Utan att det hindrar tillämpningen av artikel 10 i direktiv 89/391/EEG skall arbetstagarna få information om alla frågor som rör säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, framför allt information om åtgärder som avser arbetsplatser och som vidtas enligt artiklarna 3, 7 och 9.Under alla omständigheter skall arbetstagarna eller deras representanter underrättas om alla skyddsåtgärder som vidtas i överensstämmelse med detta direktiv.2. Utan att det hindrar tillämpningen av artikel 12 i direktiv 89/391/EEG skall alla arbetstagare också ges utbildning om hur arbetet skall bedrivas, dels innan arbetet påbörjas, dels inför varje större förändring av arbetsplatsen.Artikel 7 Daglig arbetsrutinArbetsgivaren skall planera arbetstagarens arbete så att denne får regelbundna avbrott i form av pauser eller omväxling i uppgifterna varigenom belastningen i det dagliga bildskärmsarbetet minskar.Artikel 8 Samråd med och medverkan av arbetstagareSamråd med och medverkan av arbetstagare och/eller deras representanter skall ske i överensstämmelse med artikel 11 i direktiv 89/391/EEG i frågor som omfattas av detta direktiv inklusive bilagan.Artikel 9 Skydd av arbetstagarnas ögon och syn1. Arbetstagarna skall ha rätt att få genomgå en lämplig ögon- och synundersökning som utförs av en person med tillräckliga kvalifikationer- före bildskärmsarbetets början,- med jämna mellanrum därefter, och- i fall då de känner av synbesvär som kan vara förorsakade av bildskärmsarbete.2. Arbetstagarna har rätt att få genomgå en synundersökning hos en ögonläkare om resultaten av den undersökning som avses i punkt 1 visar att det är nödvändigt.3. Om resultaten av den undersökning som avses i punkt 1 eller av den undersökning som avses i punkt 2 visar att att det är nödvändigt och om synkorrigerande hjälpmedel för normalt bruk inte kan användas, skall arbetstagarna få speciella synkorrigerande hjälpmedel som är lämpliga för arbetet.4. Åtgärder som vidtas med stöd av denna artikel får under inga förhållanden medföra några extra kostnader för arbetstagarna.5. Skyddet av arbetstagarnas ögon och syn får ges som en del av den allmänna sjukvården.AVSNITT III ÖVRIGA BESTÄMMELSER Artikel 10 Ändringar i bilaganRent tekniska ändringar i bilagan till följd av den tekniska utvecklingen, utvecklingen i fråga om internationella regler och specifikationer samt nya rön inom bildskärmsområdet skall beslutas enligt den procedur som anges i artikel 17 i direktiv 89/391/EEG.Artikel 11 Slutbestämmelser1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1992.De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de redan har antagit eller som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.3. Medlemsstaterna skall vart fjärde år rapportera till kommissionen om den praktiska tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv och om arbetsgivarnas och arbetstagarnas synpunkter.Kommissionen skall informera Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor.4. Kommissionen skall regelbundet överlämna en rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av detta direktiv med beaktande av punkterna 1, 2 och 3.Artikel 12 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 29 maj 1990.På rådets vägnarB. AHERNOrdförande(1) EGT nr C 113, 29.4.1988, s. 7 ochEGT nr C 130, 26.5.1989, s. 5.(2) EGT nr C 12, 16.1.1989, s. 92 ochEGT nr C 113, 7.5.1990.(3) EGT nr C 318, 12.12.1988, s. 32.(4) EGT nr C 28, 3.2.1988, s. 3.(5) EGT nr C 28, 3.2.1988, s. 1.(6) EGT nr L 183, 29.6.1989, s. 1.(7) EGT nr L 185, 9.7.1974, s. 15.BILAGA MINIMIKRAV (Artikel 4 och 5) Inledande kommentarSkyldigheterna enligt denna bilaga skall gälla för att uppnå syftet med direktivet och bara i den mån, för det första, utrustningen finns på arbetsplatsen och, för det andra, arbetets natur inte utesluter det.1. UTRUSTNING a) AllmäntAnvändningen som sådan av utrustningen får inte utgöra en riskfaktor för arbetstagarna.b) BildskärmTecknen på skärmen skall vara tydligt utformade och skarpa, vara tillräckligt stora och det skall vara tillräckligt avstånd mellan tecken och rader.Bilden på skärmen skall vara stabil och fri från flimmer och andra former av instabilitet.Ljusstyrkan och/eller kontrasten mellan tecknen och bakgrunden skall lätt kunna justeras av operatören och också lätt kunna anpassas till den omgivande miljön.Skärmen skall med lätthet och utan besvär kunna vridas och vinklas efter operatörens behov.Det skall också vara möjligt att förse skärmen med ett stativ eller använda ett reglerbart bord.Skärmen skall vara fri från reflexer och speglingar som kan orsaka besvär för användaren.c) TangentbordTangentbordet skall kunna vinklas och vara skilt från skärmen så att arbetstagaren kan finna en bekväm arbetsställning och undvika ansträngning i armar och händer.Utrymmet framför tangentbordet skall vara så stort att operatören kan avlasta armar och händer på bordsytan.Tangentbordet skall ha en matt yta för att undvika reflexer.Utformningen av tangentbordet och tecknen på tangenterna skall vara sådana att användningen av tangentbordet underlättas.Symbolerna på tangenterna skall ha tillräckligt kontrast och vara läsbara från den arbetsställning utrustningen är utformad för.d) Arbetsbord eller arbetsytaArbetsbordet eller arbetsytan skall ha en tillräckligt stor, lågreflekterande yta och möjliggöra en flexibel placering av skärm, tangentbord, dokument och övrig utrustning.Manushållaren skall vara stabil och reglerbar och placeras så att behovet av obekväma huvud- och ögonrörelser blir så litet som möjligt.Det skall finnas tillräckligt utrymme för arbetstagaren att inta en bekväm arbetsställning.e) ArbetsstolArbetsstolen skall vara stadig och ge operatören rörelsefrihet och en bekväm arbetsställning.Sitsen skall vara reglerbar i höjdled.Ryggstödet skall vara reglerbart i höjdled och kunna vinklas.Fotstöd skall erbjudas alla som så önskar.2. OMGIVANDE MILJÖ a) Krav på utrymmeArbetsplatsen skall vara dimensionerad och utformad så att det finns tillräckligt med utrymme för användaren att variera arbetsställning och arbetsrörelser.b) BelysningAllmänbelysning och/eller platsbelysning (arbetslampor) skall vara sådan att den ger tillfredsställande belysningsförhållanden och en lämplig kontrast mellan skärmen och den omgivande miljön med hänsyn till arbetets art och användarens synkrav.Eventuella störande reflexer och speglingar på skärmen eller på annan utrustning skall hindras genom att arbetslokalernas och arbetsplatsens utformning samordnas med placeringen av och de tekniska egenskaperna hos de artificiella ljuskällorna.c) Spegling och reflexerArbetsplatser skall utformas så att ljuskällor som fönster och andra öppningar, genomskinliga eller halvgenomskinliga väggar samt ljusa inventarier eller väggar inte förorsakar bländning och, så långt möjligt, inte medför reflexer på skärmen.Fönster skall vara försedda med lämplig justerbar anordning för avskärmning av dagsljus som lyser in på arbetsplatsen.d) BullerI samband med att en arbetsplats förses med utrustning skall hänsyn tas till buller som avges från utrustning som hör till denna, särskilt för att bullret inte ska avleda uppmärksamheten eller försvåra samtal.e) VärmeUtrustning som hör till arbetsplatsen skall inte alstra kraftig värme som kan skapa obehag för arbetstagarna.f) StrålningAll strålning med undantag av den synliga delen av det elektromagnetiska våglängdsområdet skall minskas till nivåer, som är försumbara med hänsyn till arbetstagarnas säkerhet och hälsa.g) FuktighetEn tillfredsställande fuktighetsnivå skall uppnås och upprätthållas.3. SAMSPEL DATOR/OPERATÖR Arbetsgivaren skall ta hänsyn till följande principer vid utformning, urval och ändring av programvaran och vid utformning av arbetsuppgifter, som innebär användning av bildskärm:a) Programvaran skall vara avpassad för uppgiften.b) Programvaran skall vara lätt att använda och vid behov kunna anpassas till operatörens kunskaps- eller erfarenhetsnivå; ingen kvantitativ eller kvalitativ kontroll får utföras utan arbetstagarnas vetskap.c) Systemen skall ge arbetstagarna återkoppling ifråga om det utförda arbetet.d) Systemen skall visa information i ett format och i en takt som är anpassad till operatörerna.e) De ergonomiska principer som skall gälla vid utformning av programvaran skall särskilt ta hänsyn till människans förmåga att hantera och bearbeta data.


Avis juridique important

|

31994L0030

Rådets direktiv 94/30/EG av den 23 juni 1994 om ändring av bilaga 2 till direktiv 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker och om upprättandet av en förteckning över gränsvärden

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 189 , 23/07/1994 s. 0070 - 0083 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 59 s. 0128  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 59 s. 0128

RÅDETS DIREKTIV 94/30/EG av den 23 juni 1994 om ändring av bilaga 2 till direktiv 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker och om upprättandet av en förteckning över gränsvärdenEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(1), särskilt artikel 1 i detta,med beaktande av kommissionens förslag, ochmed beaktande av följande:Kommissionen har inom ramen för direktiv 90/642/EEG fått i uppdrag att förbereda en förteckning över bekämpnings-medelsrester och deras gränsvärden för godkännande av rådet.Bekämpningsmedelsrester kan uppträda i produkter av vegetabiliskt ursprung, inklusive frukt och grönsaker, som ett resultat av metoder inom jordbruket. För att fastställa gränsvärdena för dessa bekämpningsmedelsrester är det nödvändigt att ta hänsyn till relevanta uppgifter om såväl tillåten användning av bekämpningsmedel som övervakad försöksverksamhet. Enligt gällande normer räcker dock ofta inte tillgängliga uppgifter till för att fastställa gränsvärden.För att bättre beräkna omfattningen av de bekämpningsmedelsrester som intas med kosten bör, som en försiktighetsåtgärd och i möjligaste mån, gränsvärden fastställas för enskilda bekämpningsmedel för de viktigaste beståndsdelarna i kosten. Dessa gränsvärden motsvarar användningen av de minimikvantiteter bekämpningsmedel som krävs för att uppnå effektiv skadekontroll, tillämpad så att restkoncentrationen är minsta möjliga och toxikologiskt godtagbar.Det är lämpligt att fastställa gränsvärdena för vissa bekämpningsmedel, nämligen daminozid, lambda-cyhalotrin, propikonazol, karbofuran, karbosulfan, benfurakarb, frutiokarb, cyflutrin, metalaxyl, benalaxyl, fenarimol och etefon i produkter med vegetabiliskt ursprung. På grund av otillräckliga uppgifter är det dock inte möjligt att fastställa gränsvärden för samtliga kombinationer av bekämpningsmedelsrester och varor.I fråga om otillräckliga uppgifter bör en viss tid ges för insamling av nödvändiga uppgifter. En period på högst fyra år förefaller rimlig för detta ändamål. Gränsvärden på grundval av sådana uppgifter bör därför fastställas senast den 30 juni 1999. Om inte nöjaktiga uppgifter tas fram kommer detta normalt att resultera i att gränsvärdena fastställs vid den analytiska bestämningsgränsen.De gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i detta direktiv kommer att behöva ses över inom ramen för utvärderingen av de aktiva substanser som föreskrivs i det arbetsprogram som fastställs i artikel 8.2 i rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växt-skyddsmedel(2) på marknaden.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Följande bekämpningsmedelsrester skall läggas till i bilaga 2 i direktiv 90/642/EEG:>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>(a), (b), (c) Om inte andra gränsvärden antas skall följande gränsvärden gälla från och med den 30 juni 1999, med undantag av Övriga nivåer:Artikel 2 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som krävs för att uppfylla bestämmelserna i detta direktiv senast den 30 juni 1995.När medlemsstaterna har antagit dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 3 Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 4 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 23 juni 1994.På rådets vägnarG. MORAITISOrdförande(1×) Från och med den 1 januari 1996.(2*) Anger analytiska bestämningsgränsen.(3a) 0,02(*)(4b) 0,05(*)(5c) 0,1(*)(6) EGT nr L 350, 14.12.1990, s. 71. Direktivet ändrat genom direktiv 93/58/EEG (EGT nr L 211, 23.8.1993, s. 6).(7) EGT nr L 230, 19.8.1991, s. 1. Direktivet ändrat genom kommissionens direktiv 93/71/EEG (EGT nr L 221, 31.8.1993, s. 27).


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/104/EG av den 19 november 2008 om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag

text:
               5.12.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 327/9

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2008/104/EG
   av den 19 november 2008
   om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 137.2,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (3). Det är särskilt utformat för att fullt ut garantera efterlevnad av artikel 31 i stadgan, som föreskriver att varje arbetstagare har rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden, till begränsning av den maximala arbetstiden samt till dygns- och veckovila och årlig betald semester.

               (2)

               I punkt 7 i gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter föreskrivs bland annat att förverkligandet av den inre marknaden måste leda till att levnads- och arbetsvillkoren för arbetstagarna inom Europeiska gemenskapen förbättras. Detta ska ske genom en harmonisering av dessa villkor, i huvudsak avseende sådana arbetsformer som visstidsanställning, deltidsarbete, arbete som utförs av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och säsongsarbete.

               (3)

               Kommissionen samrådde den 27 september 1995 i enlighet med artikel 138.2 i fördraget med arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå om åtgärder som skulle kunna antas på gemenskapsnivå i fråga om flexibel arbetstid och trygghet för arbetstagarna.

               (4)

               Kommissionen ansåg efter detta samråd att gemenskapsåtgärder var lämpliga och samrådde den 9 april 1996 vidare, i enlighet med artikel 138.3 i fördraget med arbetsmarknadens parter om det planerade förslagets innehåll.

               (5)

               De avtalsslutande parterna förklarade i ingressen till det ramavtal om visstidsarbete som slöts den 18 mars 1999 att de hade för avsikt att utreda behovet av liknande avtal för arbete som utförs av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och beslutade att inte inkludera arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag i direktivet om visstidsarbete.

               (6)

               De allmänna sektorsövergripande organisationerna, dvs. Europeiska industri- och arbetsgivarorganisationen (Unice) (4), Europeiska centrumet för offentliga företag (CEEP) och Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) informerade i en gemensam skrivelse av den 29 maj 2000 kommissionen om att de ville inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 139 i fördraget. I ytterligare en gemensam skrivelse av den 28 februari 2001 bad de kommissionen att förlänga den tidsfrist som avses i artikel 138.4 med en månad. Kommissionen biföll denna begäran och förlängde förhandlingstiden till och med den 15 mars 2001.

               (7)

               Den 21 maj 2001 meddelade arbetsmarknadens parter att deras förhandlingar om arbete som utförs av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag inte hade lett fram till något avtal.

               (8)

               Europeiska rådet ansåg i mars 2005 att det var av avgörande betydelse att ge ny stimulans åt Lissabonstrategin och lägga om prioriteringarna till tillväxt och sysselsättning. Rådet godkände de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning 2005–2008 som bland annat syftar till att främja flexibilitet i kombination med anställningstrygghet och minska segmenteringen av arbetsmarknaden, med vederbörlig hänsyn till den roll som arbetsmarknadens parter har.

               (9)

               I enlighet med kommissionens meddelande om den sociala agendan omfattande perioden fram till 2010 som välkomnades av Europeiska rådet i mars 2005 som ett bidrag för att uppnå målen för Lissabonstrategin genom att stärka den europeiska sociala modellen ansåg Europeiska rådet att nya arbetsorganisationsformer och ökad mångfald i fråga om anställningsvillkoren för arbetstagare och företag som bättre kombinerar flexibilitet och trygghet skulle bidra till anpassningsförmågan. Vidare godkände Europeiska rådet i december 2007 de överenskomna principerna om flexicurity som innebär jämvikt mellan flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden och bidrar till att både arbetstagare och arbetsgivare kan ta vara på de möjligheter som globaliseringen erbjuder.

               (10)

               Det råder avsevärda skillnader inom Europeiska unionen när det gäller att anlita arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och i fråga om rättsläge, rättslig ställning och arbetsvillkor för dessa arbetstagare.

               (11)

               Arbete som utförs av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag tillgodoser både företagens behov av flexibilitet och arbetstagarnas behov av att förena privatliv och yrkesliv. Det bidrar således till att skapa arbetstillfällen och till deltagande och integration på arbetsmarknaden.

               (12)

               Genom detta direktiv fastställs en skyddsram för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag som är icke-diskriminerande, öppen och proportionerlig samtidigt som den respekterar arbetsmarknadernas mångfald och de skilda förbindelserna mellan arbetsmarknadens parter.

               (13)

               I rådets direktiv 91/383/EEG av den 25 juni 1991 om komplettering av åtgärderna för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare med tidsbegränsat anställningsförhållande eller tillfälligt anställningsförhållande (5), fastställs de bestämmelser om säkerhet och hälsa i arbetet som ska tillämpas på arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag.

               (14)

               Grundläggande arbets- och anställningsvillkor för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag bör minst motsvara de villkor som skulle gälla för dem om de hade anställts av kundföretaget för att utföra samma arbete.

               (15)

               Anställningskontrakt i form av tillsvidareanställning är det vanliga anställningsförhållandet. För arbetstagare som har ett kontrakt om tillsvidareanställning med bemanningsföretaget och med hänsyn till det särskilda skydd som ett sådant kontrakt ger, bör följaktligen en möjlighet föreskrivas att göra undantag från de bestämmelser som gäller i kundföretaget.

               (16)

               För att på ett flexibelt sätt kunna klara av arbetsmarknadernas mångfald och de skilda förbindelserna mellan arbetsmarknadens parter kan medlemsstaterna låta arbetsmarknadens parter fastställa arbets- och anställningsvillkor under förutsättning att den övergripande skyddsnivån för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag respekteras.

               (17)

               Under vissa begränsade omständigheter och på grundval av ett avtal som ingåtts av arbetsmarknadens parter på nationell nivå bör medlemsstaterna dessutom, i begränsad utsträckning, kunna avvika från principen om lika behandling så länge som en tillräcklig skyddsnivå ges.

               (18)

               Förbättringen av det grundläggande skyddet för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag bör åtföljas av en översyn av eventuella begränsningar eller förbud som kan ha införts när det gäller arbete som utförs av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag. Dessa kan endast motiveras av allmänintresset, särskilt skyddet av arbetstagarna, kraven på hälsa och säkerhet i arbetet och behovet av att garantera att arbetsmarknaden fungerar väl och att missbruk förhindras.

               (19)

               Detta direktiv påverkar inte arbetsmarknadens parters självbestämmanderätt och bör inte heller påverka relationerna dem emellan, t.ex. rätten att förhandla och sluta kollektivavtal i enlighet med nationell lagstiftning och praxis med iakttagande av rådande gemenskapslagstiftning.

               (20)

               Bestämmelserna i detta direktiv om begränsningar av eller förbud mot arbete som utförs av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag påverkar inte tillämpningen av nationell lagstiftning eller praxis om förbud mot att ersätta arbetstagare som strejkar med arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag.

               (21)

               Medlemsstaterna bör föreskriva administrativa eller rättsliga förfaranden för att garantera rättigheterna för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och bör föreskriva effektiva, avskräckande och proportionella sanktioner vid överträdelse av de skyldigheter som fastställs i detta direktiv.

               (22)

               Detta direktiv bör genomföras med iakttagande av fördragets bestämmelser om fritt tillhandahållande av tjänster och fri etableringsrätt, och utan att det påverkar tilllämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (6).

               (23)

               Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att fastställa en harmoniserad ram på gemenskapsnivå som skyddar arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag, inte i tillräcklig utsträckning kan nås av medlemsstaterna och det därför, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL I
   ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
   Artikel 1
   Tillämpningsområde
   1.   Detta direktiv är tillämpligt på arbetstagare som har ett anställningskontrakt eller anställningsförhållande med ett bemanningsföretag och som hyrs ut till kundföretag för att temporärt arbeta under deras kontroll och ledning.
   2.   Detta direktiv är tillämpligt på offentliga och privata företag som är bemanningsföretag eller kundföretag och bedriver ekonomisk verksamhet med eller utan vinstsyfte.
   3.   Medlemsstaterna får, efter samråd med arbetsmarknadens parter, föreskriva att detta direktiv inte är tillämpligt på anställningskontrakt eller anställningsförhållanden som ingås inom ramen för särskilda offentliga program eller program med offentligt stöd för yrkesinriktad utbildning, arbetslivsintegrering eller omskolning.
   Artikel 2
   Syfte
   Detta direktiv syftar till att skydda arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och förbättra kvaliteten i det arbete som utförs av dem genom att garantera att principen om likabehandling enligt artikel 5 tillämpas på dem och genom att erkänna bemanningsföretag som arbetsgivare, med beaktande av behovet att fastställa en lämplig ram för anlitande av arbetskraft som hyrs ut av bemanningsföretag för att effektivt bidra till att skapa arbetstillfällen och till att utveckla flexibla arbetsformer.
   Artikel 3
   Definitioner
   1.   I detta direktiv avses med
   a)   arbetstagare: en person som i den berörda medlemsstaten i egenskap av arbetstagare är skyddad enligt nationell arbetsrätt,
   b)   bemanningsföretag: varje fysisk eller juridisk person som i enlighet med nationell lagstiftning ingår anställningskontrakt eller inleder anställningsförhållanden med arbetstagare i syfte att hyra ut dessa till kundföretag för tillfälligt arbete i dessa företag under deras kontroll och ledning,
   c)   arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag: en arbetstagare som har ett anställningskontrakt med eller anställningsförhållande hos ett bemanningsföretag, i syfte att hyras ut till ett kundföretag för att tillfälligt arbeta under dess kontroll och ledning,
   d)   kundföretag: varje fysisk eller juridisk person för vilken och under vars kontroll och ledning arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag tillfälligt arbetar,
   e)   uppdrag: den period då en arbetstagare från ett bemanningsföretag är uthyrd till kundföretaget för att tillfälligt arbeta under dess kontroll och ledning,
   f)   grundläggande arbets- och anställningsvillkor: arbets- och anställningsvillkor som fastställs i lagar och andra författningar, kollektivavtal och/eller andra bindande generella bestämmelser som gäller i kundföretaget och som avser
   2.   Detta direktiv ska inte påverka tillämpningen av nationell lagstiftning när det gäller definitionerna av lön, anställningskontrakt, anställningsförhållande eller arbetstagare.
   Medlemsstaterna får inte undanta arbetstagare, anställningskontrakt eller anställningsförhållanden från tillämpningsområdet för detta direktiv enbart därför att det rör sig om deltidsarbetande arbetstagare, arbetstagare med tidsbegränsad anställning eller arbetstagare med ett anställningskontrakt med eller anställningsförhållande hos ett bemanningsföretag.
   Artikel 4
   Översyn av begränsningar eller förbud
   1.   Begränsningar eller förbud mot anlitande av arbetskraft som hyrs ut av bemanningsföretag får endast motiveras av allmänintresset, särskilt arbetstagarnas skydd, kraven på hälsa och säkerhet i arbetet eller behovet av att garantera att arbetsmarknaden fungerar väl och att missbruk förhindras.
   2.   Senast den 5 december 2011 ska medlemsstaterna, efter samråd med arbetsmarknadens parter i enlighet med nationell lagstiftning, kollektivavtal och praxis, göra en översyn av eventuella begränsningar eller förbud mot arbete som utförs av personal som hyrs ut av bemanningsföretag för att kontrollera om de är motiverade av de skäl som anges i punkt 1.
   3.   Om sådana begränsningar eller förbud föreskrivs i kollektivavtal, får den översyn som avses i punkt 2 utföras av de parter på arbetsmarknaden som har förhandlat fram det berörda avtalet.
   4.   Punkterna 1, 2 och 3 ska inte påverka tillämpningen av nationella krav i fråga om registrering, tillstånd, certifiering, finansiella garantier eller kontroll av bemanningsföretag.
   5.   Medlemsstaterna ska informera kommissionen om resultaten av den översyn som avses i punkterna 2 och 3 senast den 5 december 2011.
   KAPITEL II
   ARBETS- OCH ANSTÄLLNINGSVILLKOR
   Artikel 5
   Likabehandlingsprincipen
   1.   De grundläggande arbets- och anställningsvillkoren för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag ska, under den tid uppdraget i kundföretaget varar, minst vara de villkor som skulle gälla för dem om de hade anställts direkt av företaget i fråga för att inneha samma tjänst.
   Vid tillämpningen av bestämmelserna i första stycket ska de befintliga reglerna i kundföretaget för

               a)

               skydd av gravida och ammande kvinnor och skydd av barn och ungdomar, och

               b)

               likabehandling av kvinnor och män samt åtgärder för att motverka all diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning,

         följas på det sätt som har fastställts i lagar och andra författningar, kollektivavtal och/eller i andra generella bestämmelser.
   2.   När det gäller lön får medlemsstaterna, efter att ha samrått med arbetsmarknadens parter, föreskriva att undantag kan göras från de principer som fastställs i punkt 1, när arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och som har ingått ett kontrakt om tillsvidareanställning hos ett sådant företag fortsätter att uppbära lön under tiden mellan två uppdrag.
   3.   Medlemsstaterna får efter att ha samrått med arbetsmarknadens parter ge dessa möjlighet att, på lämplig nivå och i enlighet med de villkor som medlemsstaterna fastställer, bibehålla eller ingå kollektivavtal i vilka det, samtidigt som det övergripande skyddet av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag respekteras, får fastställas överenskommelser om arbets- och anställningsvillkor för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag som avviker från de villkor som anges i punkt 1.
   4.   Förutsatt att en tillräcklig skyddsnivå fastställs för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag, får medlemsstater som antingen inte har något system för att i lag fastslå allmängiltig tillämpning av kollektivavtal eller inte har något system för att i lag eller i praktiken låta bestämmelser i kollektivavtal omfatta alla företag av liknande slag inom en viss sektor eller ett visst geografiskt område, efter samråd med arbetsmarknadens parter på nationell nivå och på grundval av ett avtal som ingåtts av dessa, fastställa en ordning för grundläggande arbets- och anställningsvillkor som avviker från de principer som fastställs i punkt 1. En sådan ordning får inkludera en kvalificeringsperiod för likabehandling.
   En ordning som avses i denna punkt ska vara förenlig med gemenskapslagstiftningen och vara tillräckligt detaljerad och tillgänglig så att de berörda sektorerna och företagen kan identifiera och fullgöra sina skyldigheter. Särskilt ska medlemsstaterna genom tillämpning av artikel 3.2 ange om de yrkesbaserade systemen för social trygghet, inklusive pensionssystem, sjuklönesystem och system för arbetstagarnas ekonomiska delaktighet ingår i de grundläggande arbets- och anställningsvillkoren enligt punkt 1. En sådan ordning ska inte påverka tillämpningen av avtal på nationell, regional, lokal eller sektoriell nivå som inte är mindre fördelaktiga för arbetstagarna.
   5.   Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis för att undvika missbruk vid tillämpningen av denna artikel och särskilt för att förhindra flera på varandra följande uppdrag som syftar till att kringgå bestämmelserna i detta direktiv. De ska underrätta kommissionen om sådana åtgärder.
   Artikel 6
   Tillgång till anställning, gemensamma inrättningar och yrkesutbildning
   1.   Arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag ska informeras om lediga platser i kundföretaget för att få samma möjligheter att hitta tillsvidareanställning som övriga arbetstagare i det företaget. Denna information får lämnas genom ett allmänt meddelande som anslås på lämplig plats i det företag för vilket och under vars kontroll arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag arbetar.
   2.   Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att bestämmelser som förbjuder eller medför hinder för ingående av ett anställningskontrakt eller ett anställningsförhållande mellan kundföretaget och en arbetstagare som hyrs ut av ett bemanningsföretag efter det att uppdraget har avlutats, ska vara ogiltiga eller kunna ogiltigförklaras.
   Denna punkt påverkar inte tillämpningen av bestämmelser enligt vilka bemanningsföretag erhåller skälig ersättning för tjänster till kundföretagen för uppdrag, rekrytering och utbildning av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag.
   3.   Bemanningsföretagen får inte kräva någon ersättning från arbetstagarna för en placering i ett kundföretag eller för att dessa ingår ett anställningskontrakt med eller ett anställningsförhållande hos ett kundföretag efter det att de har utfört ett uppdrag i det kundföretaget.
   4.   Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5.1 ska arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag ges tillgång till förmåner eller gemensamma inrättningar inom kundföretaget, särskilt personalmatsalar, barnomsorg och transporter, på samma villkor som arbetstagare som är direkt anställda i detta företag, såvida inte skillnaden i behandling motiveras av objektiva skäl.
   5.   Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder eller främja dialogen mellan arbetsmarknadens parter, i enlighet med nationell sedvänja eller praxis, för att

               a)

               förbättra tillgången till utbildning och till barnomsorg i bemanningsföretagen för de arbetstagare som hyrs ut, även under perioder mellan uppdragen, för att främja deras karriärutveckling och anställbarhet,

               b)

               förbättra de inhyrda arbetstagarnas tillgång till kundföretagens personalutbildning.

         Artikel 7
   Representation för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag
   1.   De arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag ska, enligt villkor som medlemsstaterna har fastställt, tas med vid beräkning av den tröskel över vilken organ för arbetstagarrepresentation ska inrättas i bemanningsföretaget enligt gemenskapslagstiftningen, nationell lagstiftning och kollektivavtal.
   2.   Medlemsstaterna får, enligt villkor de själva fastställer, föreskriva att de arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag ska tas med vid beräkning av den tröskel över vilken organ för arbetstagarrepresentation ska inrättas i kundföretaget enligt gemenskapslagstiftningen, nationell lagstiftning och kollektivavtal på samma sätt som om de vore direkt anställda arbetstagare i kundföretaget under samma tidsperiod.
   3.   De medlemsstater som utnyttjar alternativet i punkt 2 ska inte vara skyldiga att tillämpa bestämmelserna i punkt 1.
   Artikel 8
   Information till arbetstagarrepresentanter
   Utan att det påverkar tillämpningen av sådana nationella bestämmelser eller gemenskapsbestämmelser om information och samråd som är strängare och/eller mer detaljerade, särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/14/EG av den 11 mars 2002 om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen (7), ska kundföretaget lämna lämplig information om anlitande av arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag, när information lämnas om sysselsättningsläget i företaget till de organ för arbetstagarrepresentation som inrättats enligt nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning.
   KAPITEL III
   SLUTBESTÄMMELSER
   Artikel 9
   Minimikrav
   1.   Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas rätt att tillämpa eller införa bestämmelser i lagar eller andra författningar som är förmånligare för arbetstagarna eller att främja eller tillåta att kollektivavtal som är förmånligare för arbetstagarna ingås mellan arbetsmarknadens parter.
   2.   Genomförandet av detta direktiv ska inte under några omständigheter vara tillräckligt skäl för att motivera en sänkning av den allmänna skyddsnivån för arbetstagarna på de områden som omfattas av detta direktiv. Detta påverkar inte rätten för medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens parter att, med hänsyn till hur förhållandena utvecklas, besluta om andra lagar, författningar eller avtalsbestämmelser än de som gäller när detta direktiv antas, förutsatt att minimikraven i detta direktiv respekteras.
   Artikel 10
   Sanktioner
   1.   Medlemsstaterna ska föreskriva lämpliga åtgärder för de fall då bemanningsföretag eller kundföretag inte följer detta direktiv. De ska särskilt se till att det finns lämpliga administrativa eller rättsliga förfaranden för att se till att de skyldigheter som följer av detta direktiv fullgörs.
   2.   Medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser om de sanktioner som ska tillämpas vid överträdelse av nationella bestämmelser om genomförande av detta direktiv samt vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att se till att de tillämpas. De sanktioner som fastställs ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna ska anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den 5 december 2011. Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla eventuella ändringar av dessa bestämmelser i god tid. De ska särskilt se till att arbetstagarna och/eller deras företrädare på ett lämpligt sätt kan se till att de skyldigheter som föreskrivs i detta direktiv fullgörs.
   Artikel 11
   Genomförande
   1.   Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 5 december 2011, eller se till att arbetsmarknadens parter inför nödvändiga bestämmelser genom avtal, varvid medlemsstaterna ska vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att alltid kunna garantera att målen i detta direktiv uppnås. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
   2.   När en medlemsstat beslutar om dessa åtgärder ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   Artikel 12
   Översyn av kommissionen
   Senast den 5 december 2013 ska kommissionen i samråd med medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå se över tillämpningen av detta direktiv för att vid behov föreslå nödvändiga ändringar.
   Artikel 13
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 14
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 19 november 2008.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         J.-P. JOUYET

            Ordförande

      (1)  EUT C 61, 14.3.2003, s. 124.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 21 november 2002 (EUT C 25 E, 29.1.2004, s. 368), rådets gemensamma ståndpunkt av den 15 september 2008, Europaparlamentets ståndpunkt av den 22 oktober 2008 (ännu ej offentliggjord i EUT).

      (3)  EUT C 303, 14.12.2007, s. 1.

      (4)  Unice ändrade sitt namn till BUSINESSEUROPE i januari 2007.

      (5)  EGT L 206, 29.7.1991, s. 19.

      (6)  EGT L 18, 21.1.1997, s. 1.

      (7)  EGT L 80, 23.3.2002, s. 29.


title: Rådets direktiv 2008/55/EG av den 26 maj 2008 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder (kodifierad version)

text:
               10.6.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 150/28

      RÅDETS DIREKTIV 2008/55/EG
   av den 26 maj 2008
   om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder
   (kodifierad version)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 93 och 94,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder (3) har ändrats flera gånger på ett väsentligt sätt (4). För att skapa klarhet och överskådlighet bör det direktivet kodifieras.

               (2)

               Att nationella bestämmelser om indrivning endast kan tillämpas inom nationella territorier är i sig ett hinder för upprättandet av en fungerande inre marknad. Det förhindrar att gemenskapsregler kan tillämpas till fullo och på ett rättvist sätt, i synnerhet inom den gemensamma jordbrukspolitikens område, och det underlättar bedrägliga förfaranden.

               (3)

               Det är nödvändigt att möta det hot som utvecklingen i fråga om bedrägerier utgör mot gemenskapens och medlemsstaternas ekonomiska intressen samt mot den inre marknaden på ett sådant sätt att konkurrenskraften och skatteneutraliteten på den inre marknaden säkerställs på ett bättre sätt.

               (4)

               Det är därför nödvändigt att anta gemensamma regler om ömsesidigt bistånd vid indrivning.

               (5)

               Dessa regler bör gälla för indrivning av fordringar som uppstått på grund av olika åtgärder som ingår i det system som helt eller delvis finansierar Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, för indrivning av avgifter och liknande samt import- och exporttullar, av mervärdesskatt, harmoniserad punktskatt (tobaksvaror, alkohol och alkoholhaltiga drycker och mineraloljor) liksom inkomst- och förmögenhetsskatt och skatter på försäkringspremier. De bör också gälla för indrivning av ränta, administrativa påföljder och böter, med undantag av alla sanktioner av straffrättslig art, och kostnader i samband med dessa fordringar.

               (6)

               Det ömsesidiga biståndet bör bestå av följande: Den anmodade myndigheten måste å ena sidan till den sökande myndigheten lämna de upplysningar som den senare behöver för att driva in fordringar som har uppstått i den medlemsstat där den har sitt säte samt underrätta gäldenären om alla dokument som gäller dessa fordringar och som har sitt ursprung i den medlemsstaten, och å andra sidan måste den på begäran av den sökande myndigheten driva in de fordringar som har uppstått i den medlemsstat där den senare har sitt säte.

               (7)

               Dessa olika former av bistånd bör lämnas av den anmodade myndigheten i enlighet med de lagar och andra författningar som reglerar sådana frågor i den medlemsstat där den har sitt säte.

               (8)

               Det är nödvändigt att fastställa de villkor enligt vilka den sökande myndigheten ska upprätta sin begäran om bistånd, samt att noggrant definiera de särskilda omständigheter enligt vilka den anmodade myndigheten i det enskilda fallet får neka bistånd.

               (9)

               För att möjliggöra en mer ändamålsenlig och effektiv indrivning av fordringar för vilka en begäran om indrivning har framställts, bör i princip det dokument som medger att fordringen verkställs behandlas som ett inhemskt dokument i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.

               (10)

               När det begärs att den anmodade myndigheten ska handla å den sökande myndighetens vägnar för att driva in en fordran bör den anmodade myndigheten, om detta medges av gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte, ha möjlighet att i samförstånd med den sökande myndigheten bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande. Varje form av ränta som debiteras för sådana betalningsförfaranden bör också överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.

               (11)

               På en motiverad begäran av den sökande myndigheten bör den anmodade myndigheten, om detta medges av gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte, också ha möjlighet att vidta förebyggande åtgärder för att garantera indrivning av fordringar som uppstår i den sökande medlemsstaten. Dessa fordringar åtnjuter inte nödvändigtvis någon förmånsrätt för liknande fodringar som uppstått i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.

               (12)

               Under indrivningsförfarandet i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte är det möjligt att fordran eller exekutionstiteln som medger dess verkställighet och som har upprättats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte bestrids av den berörda personen. I sådana fall bör det fastställas att den berörda personen måste inge sitt bestridande av fordran till det behöriga organet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, och att den anmodade myndigheten, såvida inte den sökande myndigheten begär något annat, måste uppskjuta alla påbörjade verkställighetsåtgärder tills ett beslut har fattats av detta organ.

               (13)

               Det bör fastställas att översända dokument och upplysningar inom ramen för ömsesidigt bistånd för indrivning av en fordran inte får användas för andra ändamål.

               (14)

               Utnyttjandet av ömsesidigt bistånd för indrivning får endast i undantagsfall grundas på ekonomiska fördelar eller intressen i de erhållna resultaten, men medlemsstaterna bör kunna enas om reglerna för återbetalning när indrivningen ger upphov till ett specifikt problem.

               (15)

               Detta direktiv bör inte leda till inskränkning i det ömsesidiga biståndet mellan särskilda medlemsstater enligt bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller uppgörelser.

               (16)

               De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv ska vidtas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (5).

               (17)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del C.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Detta direktiv fastställer de bestämmelser som ska innefattas i medlemsstaternas lagar och andra författningar för att i varje medlemsstat säkerställa indrivningen av de fordringar som avses i artikel 2 och som uppstår i en annan medlemsstat.
   Artikel 2
   Detta direktiv ska gälla för alla fordringar som avser

               a)

               återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel eller delvis finansiering av Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inklusive de belopp som ska uppbäras i samband med dessa åtgärder,

               b)

               avgifter och liknande pålagor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker,

               c)

               importtullar,

               d)

               exporttullar,

               e)

               mervärdesskatt,

               f)

               punktskatter på:

                           i)

                           tobaksvaror,

                           ii)

                           alkohol och alkoholhaltiga drycker,

                           iii)

                           mineraloljor,

               g)

               skatter på inkomst och förmögenhet,

               h)

               beskattning av försäkringspremier,

               i)

               räntor, administrativa påföljder och böter, samt kostnader som härrör från de fordringar som anges i a–h, med undantag för straffrättsliga sanktioner enligt gällande lagstiftning i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.

         Detta direktiv ska även tillämpas på fordringar som avser identiska eller liknande skatter som läggs till eller ersätter de skatter på försäkringspremier som avses i artikel 3.6. Medlemsstaternas behöriga myndigheter ska meddela varandra samt kommissionen datum för dessa skatters ikraftträdande.
   Artikel 3
   I detta direktiv avses med
   1.   sökande myndighet: den behöriga myndigheten i en medlemsstat som framställer en begäran om bistånd beträffande en fordran som avses i artikel 2,
   2.   anmodad myndighet: den behöriga myndigheten i en medlemsstat till vilken en begäran om bistånd framställs,
   3.   importtullar: tullar och avgifter med motsvarande verkan på importen; jordbruksavgifter och andra importavgifter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller de särskilda arrangemang som gäller för vissa varor som härrör från bearbetning av jordbruksprodukter,
   4.   exporttullar: tullar och avgifter med motsvarande verkan på exporten; jordbruksavgifter och andra exportavgifter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller de särskilda arrangemang som gäller för vissa varor som härrör från bearbetning av jordbruksprodukter,
   5.   skatter på inkomst och förmögenhet: de skatter som räknas upp i artikel 1.3 i rådets direktiv [77/799/EEG] av den 19 december 1977 om ömsesidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning, vissa punktskatter och skatter på försäkringspremier (6), med beaktande av bestämmelserna i artikel 1.4 i samma direktiv,
   6.   beskattning av försäkringspremier:

               a)

               :

               i Belgien

               :

                           i)

                           taxe annuelle sur les contrats d’assurance

                           ii)

                           jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten

               b)

               :

               i Danmark

               :

                           i)

                           afgift af lystfartøjsforsikringer

                           ii)

                           afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.

                           iii)

                           stempelafgift af forsikringspræmier

               c)

               :

               i Tyskland

               :

                           i)

                           Versicherungssteuer

                           ii)

                           Feuerschutzsteuer

               d)

               :

               i Grekland

               :

                           i)

                           Φόρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε)

                           ii)

                           Τέλη Χαρτοσήμου

               e)

               :

               i Spanien

               :

               impuesto sobre las primas de seguros

               f)

               :

               i Frankrike

               :

               taxe sur les conventions d’assurances

               g)

               :

               i Irland

               :

               levy on insurance premiums

               h)

               :

               i Italien

               :

               imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 nr 1216

               i)

               :

               i Luxemburg

               :

                           i)

                           impôt sur les assurances

                           ii)

                           impôt dans l’intérêt du service d’incendie

               j)

               :

               i Malta

               :

               taxxa fuq dokumenti u trasferimenti

               k)

               :

               i Nederländerna

               :

               assurantiebelasting

               l)

               :

               i Österrike

               :

                           i)

                           Versicherungssteuer

                           ii)

                           Feuerschutzsteuer

               m)

               :

               i Portugal

               :

               imposto de selo sobre os prémios de seguros

               n)

               :

               i Slovenien

               :

                           i)

                           davek od prometa zavarovalnih poslov

                           ii)

                           požarna taksa

               o)

               :

               i Finland

               :

                           i)

                           eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier

                           ii)

                           palosuojelumaksu/brandskyddsavgift

               p)

               :

               i Förenade kungariket

               :

               insurance Premium Tax (IPT).

         Artikel 4
   1.   På begäran av den sökande myndigheten ska den anmodade myndigheten tillhandahålla alla upplysningar som skulle kunna vara av värde för den sökande myndigheten vid indrivningen av dess fordran.
   För att erhålla dessa upplysningar ska den anmodade myndigheten utnyttja sina befogenheter enligt de lagar och andra författningar som gäller för indrivning av liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där denna myndighet har sitt säte.
   2.   I en begäran om upplysningar ska namn och adress anges på den person som de begärda upplysningarna gäller, tillsammans med andra för identifiering relevanta uppgifter som den sökande myndigheten normalt har tillgång till, samt fordringens art och belopp.
   3.   Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig att tillhandahålla upplysningar

               a)

               som den inte skulle kunna erhålla för att driva in liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den har sitt säte,

               b)

               som skulle avslöja kommersiella, industriella eller professionella hemligheter, eller

               c)

               som om de yppas skulle kunna vara till skada för säkerheten eller strida mot allmän ordning i denna stat.

         4.   Den anmodade myndigheten ska upplysa den sökande myndigheten om skälen till att den inte efterkommer en begäran om upplysningar.
   Artikel 5
   1.   Den anmodade myndigheten ska på begäran av den sökande myndigheten och i enlighet med gällande rättsregler om delgivning av liknande dokument eller beslut i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, delge mottagaren alla dokument och beslut, inklusive handlingar av juridisk natur, som härstammar från den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte och som hänför sig till en fordran och/eller dess indrivning.
   2.   En begäran om delgivning ska ange den berörda mottagarens namn, adress och andra för identifiering relevanta uppgifter som den sökande myndigheten normalt har tillgång till, typ och ämne i det dokument eller beslut som ska överlämnas, om så är nödvändigt gäldenärens namn, adress och andra för identifiering relevanta uppgifter som den sökande myndigheten normalt har tillgång till och den fordran, till vilken dokumentet eller beslutet hänför sig, samt alla övriga användbara upplysningar.
   3.   Den anmodade myndigheten ska omedelbart underrätta den sökande myndigheten om de åtgärder som har vidtagits med anledning av dess begäran om delgivning, och särskilt om vilket datum dokumentet eller beslutet skickades till mottagaren.
   Artikel 6
   På begäran av den sökande myndigheten ska den anmodade myndigheten i enlighet med de lagar och andra författningar som gäller för indrivning av liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte driva in fordringar som grundar sig på ett dokument som medger verkställighet av dessa.
   För detta ändamål ska varje fordran i fråga om vilken en begäran om indrivning har framställts behandlas som en fordran i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, utom när artikel 12 är tillämplig.
   Artikel 7
   1.   En begäran om indrivning av en fordran som den sökande myndigheten riktar till den anmodade myndigheten ska åtföljas av en officiell eller bestyrkt kopia av det dokument som gör det möjligt att verkställa indrivningen och som har utfärdats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte samt, i förekommande fall, av andra dokument i original eller bestyrkt kopia som behövs för indrivningen.
   2.   Den sökande myndigheten får endast begära indrivning

               a)

               om fordringsanspråken och/eller det dokument som medger verkställighet inte bestrids i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, utom i fall då artikel 12.2 andra stycket är tillämplig,

               b)

               om den sökande myndigheten i den medlemsstat där den har sitt säte har tillämpat de lämpliga indrivningsförfaranden som myndigheten har tillgång till på grundval av det dokument som avses i punkt 1 och om de vidtagna åtgärderna inte kommer att leda till full betalning av fordran.

         3.   I en begäran om indrivning ska anges

               a)

               namn och adress och andra relevanta uppgifter som behövs för identifiering av den berörda personen och/eller tredje man som innehar dennes tillgångar,

               b)

               namn, adress och andra relevanta uppgifter som behövs för identifiering av den sökande myndigheten,

               c)

               det dokument som medger verkställighet utfärdat i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte,

               d)

               fordrans art och belopp, inbegripet kapitalfordran, upplupen ränta och andra straffavgifter, böter och kostnader, angivet i valutorna i de medlemsstater där de båda myndigheterna har sitt säte,

               e)

               datum för den sökande och/eller den anmodade myndighetens delgivning av dokumentet hos mottagaren,

               f)

               datum från och med vilket samt under vilken period verkställighet är möjlig enligt gällande lagar i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte,

               g)

               alla övriga relevanta upplysningar.

         Begäran om indrivning ska vidare innehålla ett uttalande från den sökande myndigheten som bekräftar att villkoren i punkt 2 är uppfyllda.
   4.   Så snart den sökande myndigheten erhåller några tillämpliga upplysningar om det ärende som ligger till grund för begäran om indrivning ska den vidarebefordra dessa till den anmodade myndigheten.
   Artikel 8
   Det dokument som medger verkställighet av fordran ska direkt erkännas och automatiskt behandlas som ett dokument som medger verkställighet av fordran i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
   Utan hinder av vad som sägs i första stycket får det dokument som medger verkställighet av fordran vid behov och i enlighet med de gällande bestämmelserna i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte godtas som, erkännas som, kompletteras eller ersättas med ett dokument som medger verkställighet på den medlemsstatens territorium.
   Medlemsstaterna ska vinnlägga sig om att inom tre månader från den tidpunkt då begäran om indrivning mottogs avsluta sådant godtagande, erkännande, komplettering eller ersättning, utom i de fall som avses i fjärde stycket. Dessa förfaranden får inte vägras om det dokument som medger verkställighet är korrekt utformat. Den anmodade myndigheten ska informera den sökande myndigheten om grunderna när tremånadersperioden överskrids.
   Om någon av dessa formaliteter skulle ge upphov till ett ifrågasättande av fordran och/eller det dokument som medger verkställighet av fordran och som utfärdats av den ansökande myndigheten, ska artikel 12 tillämpas.
   Artikel 9
   1.   Fordringar ska drivas in i valutan för den medlemsstat i vilken den anmodade myndigheten har sitt säte. Den anmodade myndigheten ska till den sökande myndigheten överföra hela det fordringsbelopp som den har drivit in.
   2.   Den anmodade myndigheten får, om gällande lagar och andra författningar samt administrativ praxis i den medlemsstat där den har sitt säte så medger och efter samråd med den sökande myndigheten bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande. All ränta som påförs av den anmodade myndigheten med anledning av sådan betalningsfrist ska även överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
   Från och med den tidpunkt då det dokument som medger verkställighet av fordran direkt erkändes enligt artikel 8 första stycket eller godtogs, erkändes, kompletterades eller ersattes enligt artikel 8 andra stycket kommer ränta att påföras vid dröjsmål med betalningen enligt de lagar och andra författningar samt administrativ praxis som gäller i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte och ska också överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
   Artikel 10
   Utan hinder av vad som sägs i artikel 6 andra stycket har de fordringar som ska indrivas inte nödvändigtvis samma förmånsrätt som liknande fordringar som har uppstått i den medlemsstat i vilken den anmodade myndigheten har sitt säte.
   Artikel 11
   Den anmodade myndigheten ska omedelbart underrätta den sökande myndigheten om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av begäran om indrivning.
   Artikel 12
   1.   Om fordran och/eller det dokument som möjliggör dess verkställighet, och som har upprättats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, under indrivningsförfarandets gång bestrids av en berörd part ska denna part inge sin framställan till det behöriga organet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte i enlighet med de rättsregler som gäller där. Den sökande myndigheten ska underrätta den anmodade myndigheten om denna framställan. Den berörda parten får också underrätta den anmodade myndigheten om denna framställan.
   2.   Så snart den anmodade myndigheten har erhållit de upplysningar som avses i punkt 1, antingen från den sökande myndigheten eller från den berörda parten, ska den uppskjuta verkställandet i avvaktan på det beslut som det behöriga organet fattar i detta ärende, såvida inte den sökande myndigheten begär något annat enligt andra stycket. Skulle den anmodade myndigheten bedöma det nödvändigt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 13, får denna myndighet vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen, om gällande lagar eller andra författningar i den medlemsstat där den har sitt säte medger ett sådant förfarande för liknande fordringar.
   Utan hinder av vad som sägs i första stycket får den sökande myndigheten i enlighet med gällande lagar och andra författningar samt administrativ praxis i den medlemsstat där den har sitt säte begära av den anmodade myndigheten att driva in en fordran som bestrids så länge lagar och andra författningar samt administrativ praxis, vilka gäller i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, tillåter en sådan åtgärd. Om saken senare avgörs till gäldenärens fördel, ska den sökande myndigheten ansvara för återbetalningen av hela det indrivna beloppet och eventuell upplupen ersättning enligt gällande lagar och andra författningar i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.
   3.   Om det är de verkställighetsåtgärder som vidtas i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte som bestrids, ska frågan hänskjutas till det behöriga organet i denna medlemsstat i enlighet med dess lagar och andra författningar.
   4.   Om det behöriga organ till vilket frågan har hänskjutits i enlighet med punkt 1 är en allmän domstol eller en förvaltningsdomstol ska denna domstols beslut, om det är gynnsamt för den sökande myndigheten och medger indrivning av fordran i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, utgöra ”det dokument som möjliggör indrivning” i enlighet med artiklarna 6, 7 och 8 och indrivningen av fordran ska genomföras på grundval av detta beslut.
   Artikel 13
   På en motiverad begäran från den sökande myndigheten ska den anmodade myndigheten vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen av en fordran, om detta medges av lagar och andra författningar i den medlemsstat i vilken den har sitt säte.
   För genomförandet av bestämmelserna i första stycket ska artiklarna 6, 7.1, 7.3, 7.4, 8, 11, 12 och 14 gälla i tillämpliga delar.
   Artikel 14
   Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig

               a)

               att bevilja de bistånd som avses i artiklarna 6–13 om indrivningen av fordran på grund av gäldenärens situation skulle förorsaka allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter i den medlemsstat där denna myndighet har sitt säte så länge gällande lagar och andra författningar samt administrativ praxis i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte tillåter en sådan åtgärd för liknande nationella fordringar,

               b)

               att bevilja de bistånd som avses i artiklarna 4–13 om den inledande framställningen enligt artiklarna 4, 5 eller 6 avser fordringar som är äldre än fem år räknat från den tidpunkt då det dokument som medger verkställighet av fordran upprättades i enlighet med gällande lagar och andra författningar eller administrativ praxis i den medlemsstat där den ansökande myndigheten har sitt säte till tidpunkten för framställningen. I de fall då fordran eller dokumentet bestrids, ska tidsfristen inledas vid den tidpunkt då den ansökande staten fastställer att fordran eller det dokument som medger verkställighet inte längre kan bestridas.

         Den anmodade myndigheten ska underrätta den sökande myndigheten om sina skäl för att inte efterkomma dess begäran om bistånd. En sådan motiverad vägran ska också meddelas kommissionen.
   Artikel 15
   1.   Frågor om preskription ska uteslutande regleras av gällande rättsregler i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.
   2.   Åtgärder som vidtas av den anmodade myndigheten vid indrivning av fordringar i enlighet med en begäran om bistånd som om de hade vidtagits av den sökande myndigheten skulle ha lett till att preskriptionstiden uppsköts eller avbröts i enlighet med gällande rättsregler i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte ska anses ha vidtagits i den senare medlemsstaten vad gäller denna verkan.
   Artikel 16
   Dokument och upplysningar som skickas till den anmodade myndigheten i enlighet med detta direktiv får av denna myndighet endast översändas till

               a)

               den person som anges i begäran om bistånd,

               b)

               de personer och myndigheter som är ansvariga för indrivningen av fordringarna, och endast för detta ändamål,

               c)

               de rättsliga instanser som handlägger ärenden beträffande indrivning av fordringar.

         Artikel 17
   Begäran om bistånd och det dokument som medger verkställighet och andra tillämpliga dokument ska åtföljas av en översättning till det officiella språket eller till ett av de officiella språken i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte utan att det påverkar nämnda myndighets rätt att avstå från översättningen.
   Artikel 18
   1.   Den anmodade myndigheten ska från den berörda personen driva in och behålla alla de kostnader som är förknippade med indrivningen som den åsamkats, enligt lagar och andra författningar som gäller för liknande fordringar i den medlemsstat där myndigheten har sitt säte.
   2.   Medlemsstaterna ska ömsesidigt avstå från all ersättning av de kostnader som uppstått genom det ömsesidiga bistånd de ger varandra vid tillämpning av detta direktiv.
   3.   När indrivning innebär ett särskilt problem, handlar om mycket stora kostnader eller berör kampen mot den organiserade brottsligheten, får den ansökande och den anmodade myndigheten överenskomma om en ordning för ersättning anpassad till det enskilda fallet.
   4.   Den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte ska förbli betalningsskyldig gentemot den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte för alla kostnader eller förluster som uppstår på grund av åtgärder som bedöms vara ogrundade, antingen vad gäller fordringens riktighet eller giltigheten av det dokument som utfärdats av den sökande myndigheten.
   Artikel 19
   Medlemsstaterna ska förse varandra med en förteckning över de myndigheter som har befogenhet att framställa eller ta emot en begäran om bistånd.
   Artikel 20
   1.   Kommissionen ska biträdas av indrivningskommittén (nedan kallad kommittén).
   2.   När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.
   Den period som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.
   Artikel 21
   Kommittén får pröva alla frågor som rör tillämpningen av detta direktiv, som tas upp av ordföranden antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.
   Artikel 22
   Närmare föreskrifter för tillämpningen av artiklarna 4.2 och 4.4, 5.2 och 5.3, artiklarna 7, 8, 9 och 11, artikel 12.1 och 12.2, artikel 14, artikel 18.3 och artikel 24, samt för bestämmande av de medel som kan användas för att överföra meddelanden mellan myndigheterna samt om omräkning, överföring av indrivna belopp och fastställande av ett minimibelopp för fordringar för vilka bistånd får begäras, ska antas enligt det förfarande som avses i artikel 20.2.
   Artikel 23
   Detta direktiv ska inte förhindra ett större mått av ömsesidigt bistånd som lämnas nu eller i framtiden av särskilda medlemsstater i enlighet med överenskommelser eller uppgörelser, inklusive åtgärder som rör delgivning av rättsliga eller utomrättsliga handlingar.
   Artikel 24
   Varje medlemsstat ska underrätta kommissionen om de åtgärder som den har vidtagit för att genomföra detta direktiv.
   Kommissionen ska vidarebefordra dessa upplysningar till de övriga medlemsstaterna.
   Varje medlemsstat ska årligen underrätta kommissionen om hur många framställningar om upplysningar, delgivning och indrivning som den sänt och mottagit varje år, de berörda fordringsbeloppen och de indrivna beloppen.
   Kommissionen ska vartannat år till Europaparlamentet och rådet lämna en rapport om tillämpningen av dessa bestämmelser och om de resultat som uppnåtts.
   Artikel 25
   Direktiv 76/308/EEG i dess lydelse enligt de rättsakter som anges i bilaga I del A och B, ska upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del C.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till detta direktiv och ska läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga II.
   Artikel 26
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 27
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 26 maj 2008.

            På rådets vägnar

         D. RUPEL

            Ordförande

      (1)  Yttrandet avgivet den 19 juni 2007 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  EUT C 93, 27.4.2007, s. 15.

      (3)  EGT L 73, 19.3.1976, s. 18. Direktivet senast ändrat genom 2003 års anslutningsakt. Direktivets ursprungliga titel är: ”Rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdeskatt”. Den har ändrats genom direktiv 79/1071/EEG (EGT L 331, 27.12.1979, s. 10), direktiv 92/12/EEG (EGT L 76, 23.3.1992, s. 1) och direktiv 2001/44/EG (EGT L 175, 28.6.2001, s. 17).

      (4)  Se bilaga I del A och B.

      (5)  EGT L 184, 17.7.1999, s. 23. Beslutet senast ändrat genom beslut 2006/512/EG (EUT L 200, 22.7.2006, s. 11)

      (6)  EGT L 336, 27.12.1977, s. 15. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2006/98/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 129).

      BILAGA I
      DEL A
      Upphävt direktiv och ändringar av det i kronologisk ordning
      (hänvisningar i artikel 25)

                  Direktiv 76/308/EEG
                  (EGT L 73, 19.3.1976, s. 18)

                  Direktiv 79/1071/EEG
                  (EGT L 331, 27.12.1979, s. 10)

                  Direktiv 92/12/EEG
                  (EGT L 76, 23.3.1992, s. 1)

                  Endast artikel 30a

                  Direktiv 92/108/EEG
                  (EGT L 390, 31.12.1992, s. 124)

                  Endast artikel 1, punkt 9

                  Direktiv 2001/44/EG
                  (EGT L 175, 28.6.2001, s. 17)

            DEL B
      Icke upphävda ändringsrättsakter
      1979 års anslutningsakt
      1985 års anslutningsakt
      1994 års anslutningsakt
      2003 års anslutningsakt
      DEL C
      Tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning
      (hänvisningar i artikel 25)

                  Direktiv

                  Tidsfrist för införlivande

                  76/308/EEG

                  1 januari 1978

                  79/1071/EEG

                  1 januari 1981

                  92/12/EEG

                  1 januari 1993 (1)

                  92/108/EEG

                  31 december 1992

                  2001/44/EG

                  30 juni 2002

         (1)  Vad gäller artikel 9.3, tillåts Danmark att sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa denna bestämmelse senast den 1 januari 1993.

      BILAGA II
      Jämförelsetabell

                  Direktiv 76/308/EEG

                  Detta direktiv

                  Artikel 1

                  Artikel 1

                  Artikel 2, inledande mening, punkt a–e

                  Artikel 2, första stycket, punkt a–e

                  Artikel 2, inledande mening, punkt f, första, andra och tredje strecksatsen

                  Artikel 2, första stycket, punkt f i, ii och iii

                  Artikel 2, inledande mening, punkt g–i

                  Artikel 2, första stycket, punkt g–i

                  Artikel 3, första stycket, första till femte strecksatsen

                  Artikel 3, första stycket, punkt 1–5

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket a

                  Artikel 3, punkt 6 l

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket b

                  Artikel 3, punkt 6 a

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket c

                  Artikel 3, punkt 6 c

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket d

                  Artikel 3, punkt 6 b

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket e

                  Artikel 3, punkt 6 e

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket f

                  Artikel 3, punkt 6 d

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket g

                  Artikel 3, punkt 6 f

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket h

                  Artikel 3, punkt 6 o

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket i

                  Artikel 3, punkt 6 h

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket j

                  Artikel 3, punkt 6 g

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket k

                  Artikel 3, punkt 6 i

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket l

                  Artikel 3, punkt 6 k

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket m

                  Artikel 3, punkt 6 m

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket n

                  —

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket o

                  Artikel 3, punkt 6 p

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket p

                  Artikel 3, punkt 6 j

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, första stycket q

                  Artikel 3, punkt 6 n

                  Artikel 3, sjätte strecksatsen, andra stycket

                  Artikel 2, andra stycket

                  Artikel 4 och 5

                  Artikel 4 och 5

                  Artikel 6.1

                  Artikel 6, första stycket

                  Artikel 6.2

                  Artikel 6, andra stycket

                  Artikel 7.1 och 7.2

                  Artikel 7.1 och 7.2

                  Artikel 7.3

                  Artikel 7.3, första stycket

                  Artikel 7.4

                  Artikel 7.3, andra stycket

                  Artikel 7.5

                  Artikel 7.4

                  Artikel 8.1

                  Artikel 8, första stycket

                  Artikel 8.2, första, andra och tredje stycket

                  Artikel 8, andra, tredje och fjärde stycket

                  Artikel 9–19

                  Artikel 9–19

                  Artikel 20.1 och 20.2

                  Artikel 20.1 och 20.2

                  Artikel 20.3

                  —

                  Artikel 21, 22 och 23

                  Artikel 21, 22 och 23

                  Artikel 24

                  —

                  Artikel 25, första stycket, första och andra meningen

                  Artikel 24, första och andra stycket

                  Artikel 25, andra stycket, första och andra meningen

                  Artikel 24, andra och tredje stycket

                  Artikel 26

                  Artikel 27

                  —

                  Bilaga I

                  —

                  Bilaga II


Avis juridique important

|

31999L0041

Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/41/EG av den 7 juni 1999 om ändring av rådets direktiv 89/398/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 172 , 08/07/1999 s. 0038 - 0039

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 1999/41/EGav den 7 juni 1999om ändring av rådets direktiv 89/398/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedelEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),i enlighet med det i artikel 251 i fördraget angivna förfarandet(3), och mot bakgrund av det gemensamma utkast som godkändes av förlikningskommittén den 18 mars 1999, ochav följande skäl:1. I artikel 4 i direktiv 89/398/EEG(4) föreskrivs att de särskilda bestämmelser som skall gälla för de grupper av livsmedel som anges i bilaga I till nämnda direktiv skall fastställas genom särdirektiv.2. Hittills har särdirektiv antagits om modersmjölksersättning och tillskottsnäring(5), om spannmålsbaserade livsmedel och barnmat för spädbarn och småbarn(6) samt om livsmedel avsedda att användas i energibegränsande dieter för viktminskning(7). Med hänsyn till folkhälsan finns det skäl att anta särskilda bestämmelser i enlighet med artikel 4 i direktiv 89/398/EEG för näringspreparat för särskilda medicinska behov och livsmedel avsedda att intas i samband med mycket krävande muskelarbete, särskilt för idrottande, som anges i bilaga I till det direktivet.3. Grupperna natriumfattiga livsmedel, inklusive natriumfattiga eller natriumfria dietsalter och glutenfria livsmedel kan släppas ut på marknaden under tillfredsställande betingelser och officiellt övervakas på ett effektivt sätt i enlighet med de allmänna bestämmelserna i direktiv 89/398/EEG, förutsatt att villkor fastställs för användningen av vissa uttryck för att ange produkternas särskilda näringsegenskaper.4. Att låta dessa kategorier utgå ur bilaga I till direktiv 89/398/EEG skulle ligga i linje med de strävanden som görs för att undvika onödigt detaljerad lagstiftning.5. Det framgår inte klart om det finns tillräcklig grund för att anta särskilda bestämmelser för den grupp som anges i punkt 9 i bilaga I till direktiv 89/398/EEG, nämligen gruppen av livsmedel för personer med störd kolhydratomsättning (diabetes).6. Därför bör råd inhämtas bland annat från Vetenskapliga livsmedelskommittén innan ett slutligt beslut i frågan fattas.7. Det är fortfarande möjligt att på gemenskapsnivå harmonisera bestämmelser som gäller för andra grupper av specialdestinerade livsmedel för att främja konsumentskydd och fri rörlighet för sådana livsmedel.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Direktiv 89/398/EEG ändras på följande sätt:1) Följande artiklar skall införas: "Artikel 4aFöreskrifter för användningen av begrepp som rör- nedsatt natrium- eller saltinnehåll eller natrium- eller saltfri/fritt (natriumklorid, bordssalt),- avsaknad av gluten,som kan användas för att beskriva de produkter som anges i artikel 1 skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 13.Artikel 4bFöre den 8 juli 2002 skall kommissionen efter samråd med Vetenskapliga livsmedelskommittén för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport om huruvida det är önskvärt med särskilda bestämmelser om livsmedel avsedda för personer med störd kolhydratomsättning (diabetes).Mot bakgrund av slutsatserna i denna rapport skall kommissionen antingen, i enlighet med förfarandet i artikel 13, utarbeta de särskilda bestämmelserna i fråga eller, i enlighet med förfarandet i artikel 95 i fördraget, lägga fram lämpliga förslag om ändringar av detta direktiv."2) Artikel 9.5 skall ersättas med följande: "5. Före den 8 juli 2002 och därefter vart tredje år skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet sända en rapport om tillämpningen av denna artikel."3) Bilaga I skall ersättas med följande: "BILAGA I- Grupper av specialdestinerade livsmedel för vilka särskilda bestämmelser kommer att fastställas genom särdirektiv:(1)1) Modersmjölksersättning och tillskottsnäring.2) Spannmålsbaserade livsmedel och barnmat för spädbarn och småbarn.3) Livsmedel avsedda för att användas i energibegränsande dieter för viktminskning.4) Näringspreparat för särskilda medicinska behov.5) Livsmedel avsedda att intas i samband med mycket krävande muskelarbete, särskilt för idrottande.- Grupper av specialdestinerade livsmedel för vilka särskilda bestämmelser kommer att fastställas genom ett särdirektiv(2) beroende på resultatet av det förfarande som anges i artikel 4b:6) Livsmedel avsedda för personer med störd kolhydratomsättning (diabetes).(1) Det förutsätts att varor som redan finns på marknaden när direktivet antas inte kommer att beröras av detta.(2) Det förutsätts att varor som redan finns på marknaden när direktivet antas inte kommer att beröras av detta."Artikel 2Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 8 juli 2000. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Dessa bestämmelser skall tillämpas så att- handel med produkter som uppfyller villkoren i detta direktiv tillåts senast den 8 juli 2000,- handel med produkter som inte uppfyller villkoren i detta direktiv förbjuds senast den 8 januari 2001.När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 3Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 4Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 7 juni 1999.På Europaparlamentets vägnarJ.M. GIL-ROBLESOrdförandePå rådets vägnarE. BULMAHNOrdförande(1) EGT C 108, 16.4.1994, s. 17 ochEGT C 35, 8.2.1996, s. 17.(2) EGT C 388, 31.12.1994, s. 1.(3) Europaparlamentets yttrande av den 11 oktober 1995 (EGT C 287, 30.10.1995, s. 104), rådets gemensamma ståndpunkt av den 22 juli 1997 (EGT C 297, 29.9.1997, s. 1) och Europaparlamentets beslut av den 18 december 1997 (EGT C 14, 19.1.1998, s. 123). Europaparlamentets beslut av den 5 maj 1999 och rådets beslut av den 11 maj 1999.(4) EGT L 186, 30.6.1989, s. 27. Direktivet ändrat genom direktiv 96/84/EG (EGT L 48, 19.2.1997, s. 20).(5) Kommissionens direktiv 91/321/EEG av den 14 maj 1991 om modersmjölksersättning och tillskottsnäring (EGT L 175, 4.7.1991, s. 35. Direktivet ändrat genom direktiv 96/4/EG, (EGT L 49, 28.2.1996, s. 12)).(6) Kommissionens direktiv 96/5/EG av den 16 februari 1996 om spannmålsbaserade livsmedel och barnmat för spädbarn och småbarn (EGT L 49, 28.2.1996, s. 17).(7) Kommissionens direktiv 96/8/EG av den 26 februari 1996 om livsmedel avsedda att användas i energibegränsande dieter för viktminskning (EGT L 55, 6.3.1996, s. 22).