title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/40/EU av den 12 augusti 2013 om angrepp mot informationssystem och om ersättande av rådets rambeslut 2005/222/RIF

text:
               14.8.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 218/8

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2013/40/EU
   av den 12 augusti 2013
   om angrepp mot informationssystem och om ersättande av rådets rambeslut 2005/222/RIF
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 83.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Målen för detta direktiv är att tillnärma medlemsstaternas straffrättsliga lagstiftning vad gäller angrepp mot informationssystem, genom att fastställa minimiregler om fastställande av brottsrekvisit och påföljder, och att förbättra samarbetet mellan behöriga myndigheter, inbegripet polismyndigheter och andra specialiserade brottsbekämpande organ i medlemsstaterna samt behöriga specialiserade unionsbyråer och -organ såsom Eurojust, Europol och dess europeiska it-brottscentrum samt Europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet (Enisa).

               (2)

               Informationssystem är av central betydelse för det politiska, sociala och ekonomiska samspelet i unionen. Samhället är i högsta grad och i växande utsträckning beroende av sådana system. Att dessa system fungerar smidigt och säkert i unionen är en förutsättning för utvecklingen av den inre marknaden och för en konkurrenskraftig och innovativ ekonomi. Säkerställande av en lämplig skyddsnivå för informationssystem bör ingå i ett effektivt övergripande ramverk med förebyggande åtgärder, tillsammans med straffrättsliga åtgärder mot it-relaterad brottslighet.

               (3)

               Angrepp mot informationssystem, särskilt angrepp som är kopplade till organiserad brottslighet, är ett växande problem både inom unionen och på global nivå, och oron ökar för terroristattacker eller politiskt motiverade angrepp mot de informationssystem som ingår i medlemsstaternas och unionens kritiska infrastruktur. Detta utgör ett hot mot arbetet för att skapa ett säkrare informationssamhälle och ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och kräver därför åtgärder på unionsnivå och bättre samarbete och samordning på internationell nivå.

               (4)

               Inom unionen finns det en rad kritiska infrastrukturer för vilka driftstörningar, eller vars förstörelse, skulle kunna få betydande gränsöverskridande konsekvenser. Det har visat sig att behovet av att förbättra förmågan att skydda kritisk infrastruktur i unionen innebär att åtgärderna mot angrepp mot informationssystem bör kompletteras med stränga straffrättsliga påföljder som återspeglar angreppens svårhetsgrad. Med kritisk infrastruktur kan avses anläggningar, system eller delar av dessa belägna i medlemsstaterna som är nödvändiga för att upprätthålla centrala samhällsfunktioner, hälsa, säkerhet, trygghet och människors ekonomiska eller sociala välfärd, såsom kraftverk, transportnät eller myndighetsnätverk, och där störningar i driften eller förstörelse av dessa skulle få betydande konsekvenser i en medlemsstat till följd av att man inte lyckas upprätthålla dessa funktioner.

               (5)

               Det finns tecken på en utveckling mot allt farligare och återkommande storskaliga angrepp mot informationssystem som ofta är av vital betydelse för medlemsstater eller särskilda funktioner i den offentliga eller privata sektorn. Denna tendens är förenad med utvecklingen av alltmer sofistikerade metoder, såsom skapande och användning av s.k. botnät, som omfattar flera skeden i en brottslig gärning, där varje skede i sig kan utgöra ett allvarligt hot mot allmänna intressen. Detta direktiv syftar bland annat till att införa straffrättsliga påföljder för skapandet av botnät, det vill säga övertagande och fjärrstyrning av ett stort antal datorer genom att infektera dem via sabotageprogram genom riktade it-angrepp. När de väl har skapats kan de infekterade datorerna, som utgör botnätet, utan användarnas vetskap aktiveras för storskaliga it-angrepp, som i allmänhet kan orsaka allvarlig skada, på det sätt som avses i detta direktiv. Medlemsstaterna får fastställa vad som utgör allvarlig skada enligt deras nationella rätt och praxis, exempelvis störning av systemtjänster av stort allmänintresse, orsakande av stora ekonomiska kostnader eller förlust av personuppgifter eller känslig information.

               (6)

               Storskaliga it-angrepp kan orsaka betydande ekonomiska skador på grund av avbrott i informationssystemens drift och i kommunikationen och förlust eller förvanskning av hemlig information som är viktig ur kommersiell synpunkt eller andra uppgifter. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att öka medvetenheten hos innovativa små och medelstora företag om vilka hot sådana angrepp utgör och deras sårbarhet för angrepp av detta slag, med tanke på att de i allt större utsträckning är beroende av att informationssystem fungerar korrekt och är tillgängliga, och de ofta begränsade resurser de har för informationssäkerhet.

               (7)

               Gemensamma definitioner på detta område är viktiga för att säkerställa att detta direktiv tillämpas enhetligt i medlemsstaterna.

               (8)

               Det finns ett behov av att fastställa en gemensam inställning i fråga om brottsrekvisit, genom att gemensamt kriminalisera olagligt intrång i informationssystem, olaglig systemstörning, olaglig datastörning och olaglig avlyssning.

               (9)

               Avlyssning omfattar, men är inte nödvändigtvis begränsad till, avlyssning, kontroll eller övervakning av kommunikationsinnehåll och anskaffande av uppgifter, antingen direkt genom åtkomst till och användning av informationssystem eller indirekt med tekniska hjälpmedel, genom användning av olika typer av elektroniska avlyssningsanordningar eller avlyssning med tekniska hjälpmedel.

               (10)

               Medlemsstaterna bör fastställa påföljder för angrepp mot informationssystem. De påföljder som fastställs bör vara effektiva, proportionella och avskräckande och bör inbegripa fängelsestraff och/eller böter.

               (11)

               I detta direktiv föreskrivs straffrättsliga påföljder åtminstone i fall som inte är ringa. Medlemsstaterna får fastställa vad som utgör ett ringa fall enligt deras nationella rätt och praxis. Ett fall kan anses vara ringa till exempel när den skada och/eller risk som gärningen medför för offentliga eller privata intressen, såsom ett datasystems eller datorbehandlingsbara uppgifters integritet eller en persons integritet, rättigheter och andra intressen, är obetydlig eller av sådan art att åläggande av straffrättsliga påföljder inom den lagstadgade gränsen eller åläggande av straffrättsligt ansvar inte är nödvändigt.

               (12)

               Identifiering och rapportering av hot och risker från it-angrepp och svagheter i informationssystem bör ingå i ett effektivt förebyggande av och effektiva åtgärder mot it-angrepp och för att förbättra säkerheten i informationssystem. Effekten kan förstärkas genom incitament att rapportera säkerhetsbrister. Medlemsstaterna bör sträva efter att ge i lag föreskrivna möjligheter att upptäcka och rapportera säkerhetsbrister.

               (13)

               Det är lämpligt att föreskriva strängare påföljder när ett angrepp mot ett informationssystem görs inom ramen för en sådan kriminell organisation som avses i rådets rambeslut 2008/841/RIF av den 24 oktober 2008 om kampen mot organiserad brottslighet (3), när it-angreppet är storskaligt och därmed påverkar ett betydande antal informationssystem, inklusive när angreppet syftar till att skapa ett botnät, eller när it-angreppet orsakar allvarlig skada, inklusive när det genomförs via ett botnät. Det är också lämpligt att föreskriva strängare påföljder när ett sådant angrepp riktas mot kritisk infrastruktur i medlemsstaterna eller unionen.

               (14)

               Införandet av effektiva åtgärder mot identitetsstöld och andra identitetsrelaterade brott utgör en annan viktig del i en samlad ansats mot it-relaterad brottslighet. Behovet av unionsåtgärder mot denna typ av brottsligt beteende kan också övervägas vid utvärderingen av behovet av ett övergripande horisontellt unionsinstrument.

               (15)

               Enligt rådets slutsatser av den 27–28 november 2008 bör det utarbetas en ny strategi i samarbete med medlemsstaterna och kommissionen, med hänsyn till Europarådets konvention från 2001 om it-relaterad brottslighet. Konventionen är den viktigaste rättsliga referensramen när det gäller att bekämpa it-relaterad brottslighet, inklusive angrepp mot informationssystem. Detta direktiv bygger på den konventionen. Det bör därför ses som en prioritet att alla medlemsstater slutför ratificeringen av konventionen så snart som möjligt.

               (16)

               Med hänsyn till de olika metoder som kan användas för att angripa informationssystem och till den snabba utvecklingen av hård- och programvara, hänvisar detta direktiv till verktyg som kan användas för att begå brott som anges i detta direktiv. Verktyg i denna mening är exempelvis sabotageprogram, inklusive sådana som kan skapa botnät, som används för it-angrepp. Även om ett verktyg är lämpat eller särskilt lämpat för att utföra ett av de brott som anges i detta direktiv kan verktyget vara tillverkat för lagliga ändamål. Eftersom det finns ett behov av att undvika kriminalisering av fall där sådana verktyg tillverkas och saluförs för lagliga ändamål, t.ex. för test av it-produkters funktionssäkerhet eller informationssystems säkerhet, måste, utöver det allmänna kravet på uppsåt, också ett krav på direkt uppsåt uppfyllas, att dessa verktyg är avsedda att användas för att begå ett eller flera av de brott som anges i detta direktiv.

               (17)

               Detta direktiv ålägger inte straffrättsligt ansvar när de objektiva kriterier för brott som anges i detta direktiv är uppfyllda men då gärningarna begås utan brottsligt uppsåt, till exempel när en person inte visste att det rörde sig om obehörig åtkomst eller vid föreskrivna test eller skydd av informationssystem, till exempel när en person har fått i uppdrag av ett företag eller en leverantör att testa styrkan hos dess säkerhetssystem. Avtalsenliga skyldigheter eller överenskommelser om att begränsa åtkomst till informationssystem genom en användarpolicy eller användarvillkor samt arbetsmarknadstvister om åtkomst till och användning av arbetsgivarens informationssystem för privata ändamål, bör inte föranleda straffrättsligt ansvar enligt detta direktiv, om åtkomsten under dessa omständigheter skulle bedömas vara otillåten och således utgöra den enda grunden för lagföring. Detta direktiv påverkar inte den rätt till åtkomst till information som följer av nationell rätt och unionsrätt, men får samtidigt inte fungera som undantag för att motivera olaglig och godtycklig åtkomst till information.

               (18)

               It-angrepp kan underlättas av olika omständigheter, till exempel när förövaren har åtkomst till de säkerhetssystem som är inbyggda i de drabbade informationssystemen i tjänsten. Inom ramen för nationell rätt bör sådana omständigheter på lämpligt sätt beaktas vid lagföring.

               (19)

               Medlemsstaternas nationella rätt bör innehålla regler om försvårande omständigheter i enlighet med de tillämpliga regler om försvårande omständigheter som fastställts genom deras rättsystem. De bör se till att rätten vid påföljdsbestämningen har möjlighet ta hänsyn till dessa försvårande omständigheter. Det är upp till rätten att bedöma dessa omständigheter, tillsammans med övriga faktiska sakomständigheter i det enskilda fallet.

               (20)

               Detta direktiv reglerar inte villkoren för utövandet av behörighet när det gäller de brott som avses i direktivet, exempelvis att det ska föreligga en anmälan från offret på den plats där brottet begicks, en formell underrättelse från den stat där brottet begicks, eller att åtal inte väckts mot gärningsmannen på den plats där gärningen har begåtts.

               (21)

               Stater och offentliga organ är, inom ramen för detta direktiv, skyldiga att till fullo garantera respekten för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, i enlighet med gällande internationella förpliktelser.

               (22)

               Genom detta direktiv stärks betydelsen av nätverk, såsom G8 eller Europarådets nätverk av kontaktpunkter, som är tillgängliga dygnet runt alla dagar i veckan. Sådana kontaktpunkter bör kunna ge konkret stöd och till exempel underlätta utbyte av tillgänglig relevant information och tillhandahålla teknisk rådgivning eller rättslig information i utredningar eller rättegångar rörande brott med anknytning till informationssystem och data som rör den begärande medlemsstaten. För att säkerställa att nätverken fungerar smidigt bör varje kontaktpunkt kunna kommunicera med kontaktpunkter i andra medlemsstater omgående, bland annat med hjälp av utbildad och utrustad personal. Med hänsyn till hur snabbt storskaliga it-angrepp kan genomföras, bör medlemsstaterna ha kapacitet att snabbt besvara brådskande förfrågningar från detta nät av kontaktpunkter. I sådana fall kan det vara lämpligt att förfrågan om information åtföljs av en telefonkontakt, för att se till att den anmodade medlemsstaten behandlar förfrågan snabbt och ger återkoppling inom åtta timmar.

               (23)

               Samarbete mellan, å ena sidan, de offentliga myndigheterna och, å andra sidan, den privata sektorn och det civila samhället är mycket viktigt för att förebygga och motverka angrepp mot informationssystem. Det är nödvändigt att främja och förbättra samarbetet mellan tjänsteleverantörer, producenter, brottsbekämpande organ och rättsliga myndigheter samtidigt som rättsstatsprincipen beaktas fullt ut. Samarbetet kan inbegripa t.ex. stöd från tjänsteleverantörernas sida när det gäller att säkra potentiella bevis, bidra till fastställandet av gärningsmännens identitet och, som en sista utväg, i enlighet med nationell rätt och praxis, helt eller delvis stänga ned informationssystem eller funktioner som har angripits eller använts för olagliga ändamål. Medlemsstaterna bör också överväga att inrätta nätverk för samarbete och partnerskap med tjänsteleverantörer och producenter för utbyte av uppgifter om de brott som omfattas av detta direktiv.

               (24)

               Det finns behov av att samla in jämförbara uppgifter om de brott som avses i detta direktiv. Relevanta uppgifter bör göras tillgängliga för behöriga specialiserade unionsbyråer och -organ, t.ex. Europol och Enisa i enlighet med deras uppdrag och informationsbehov, för att få en mer heltäckande bild av problemet med it-relaterad brottslighet och nätverks- och informationssäkerhet på unionsnivå och därigenom medverka till utformningen av mer effektiva åtgärder. Medlemsstaterna bör översända uppgifter om gärningsmännens tillvägagångssätt till Europol och dess europeiska it-brottscentrum för utarbetande av hotbedömningar och strategiska analyser i samband med it-relaterad brottslighet i enlighet med rådets beslut 2009/371/RIF av den 6 april 2009 om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol) (4). Tillhandahållandet av information kan bidra till bättre insikt om nuvarande och framtida hot och därmed bidra till att bättre och mer målinriktade beslut fattas om bekämpande och förebyggande av angrepp mot informationssystem.

               (25)

               Kommissionen bör överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv och lägga fram nödvändiga förslag till lagstiftning som skulle kunna leda till att dess tillämpningsområde utvidgas med hänsyn till utvecklingen på området för it-relaterad brottslighet. Exempel på sådan utveckling är tekniska lösningar som till exempel möjliggör en effektivare bekämpning av angrepp mot informationssystem, eller som gör det lättare att förebygga eller minimera konsekvenserna av sådana angrepp. Kommissionen bör för detta ändamål beakta tillgängliga analyser och rapporter som utarbetats av relevanta aktörer, särskilt Europol och Enisa.

               (26)

               För att man effektivt ska kunna bekämpa it-relaterad brottslighet är det nödvändigt att öka informationssystemens motståndskraft genom lämpliga åtgärder för att bättre skydda dem mot it-angrepp. Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder för att skydda de informationssystem som utgör del av deras kritiska infrastruktur från it-angrepp, och skyddet av deras informationssystem med tillhörande data bör ingå i det. En viktig del i en heltäckande strategi för att effektivt motverka it-relaterad brottslighet är att se till att juridiska personer har en tillräckligt hög skydds- och säkerhetsnivå på informationssystem, t.ex. i samband med tillhandahållande av offentligt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i enlighet med gällande unionslagstiftning om integritet och elektronisk kommunikation samt om dataskydd. Lämpliga skyddsnivåer bör tillhandahållas mot hot och svagheter som på ett rimligt sätt kan identifieras i enlighet med den senaste utvecklingen inom den specifika sektorn och de konkreta situationerna för databehandlingen. De kostnader och bördor som ett sådant skydd medför bör stå i proportion till den sannolika skadan av ett it-angrepp för de drabbade. Medlemsstaterna uppmanas att fastställa relevanta åtgärder i fråga om ansvar inom ramen för nationell rätt när det är uppenbart att en juridisk person inte har haft en lämplig skyddsnivå mot it-angrepp.

               (27)

               Stora luckor och skillnader i medlemsstaternas lagstiftning och straffrättsliga förfaranden när det gäller angrepp mot informationssystem kan försvåra kampen mot organiserad brottslighet och terrorism, och kan komplicera ett effektivt polisiärt och rättsligt samarbete på detta område. De moderna informationssystemens nationsöverskridande och gränslösa natur innebär att angrepp mot sådana system ofta har en gränsöverskridande dimension, vilket understryker det akuta behovet av ytterligare insatser för att tillnärma den straffrättsliga lagstiftningen på detta område. För övrigt bör adekvata åtgärder för genomförande och tillämpning av rådets rambeslut 2009/948/RIF av den 30 november 2009 om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden (5) göra det lättare att samordna åtal i fall av angrepp mot informationssystem. Medlemsstaterna bör också i samarbete med unionen verka för bättre internationellt samarbete i fråga om säkerheten i informationssystem, datornätverk och datorbehandlingsbara uppgifter. Vederbörlig hänsyn till säkerheten vid dataöverföring och lagring av uppgifter bör tas med i alla internationella avtal som rör uppgiftsutbyte.

               (28)

               Bättre samarbete mellan behöriga brottsbekämpande organ och rättsliga myndigheter i hela unionen är nödvändigt för att man ska kunna bekämpa it-relaterad brottslighet på ett effektivt sätt. I detta sammanhang bör ökade insatser för att ge adekvat utbildning till de berörda myndigheterna för ökad förståelse av it-relaterad brottslighet och dess konsekvenser, och för att främja samarbete och utbyte av bästa metoder, exempelvis genom de behöriga specialiserade unionsbyråerna och -organen, uppmuntras. Sådan utbildning bör bland annat syfta till att öka medvetenheten om de olika nationella rättssystemen, de eventuella rättsliga och tekniska svårigheter som kan uppstå vid brottsutredningar eller fördelningen av befogenheter mellan de relevanta nationella myndigheterna.

               (29)

               Detta direktiv respekterar de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och står i överensstämmelse med de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, inklusive skyddet av personuppgifter, rätten till privatliv, yttrande- och informationsfrihet, rätten till en rättvis rättegång, oskuldspresumtion och rätten till försvar, samt med legalitetsprincipen och principen om proportionalitet mellan brottet och påföljden. Detta direktiv syftar särskilt till att säkerställa att dessa rättigheter och principer respekteras fullt ut och måste genomföras i enlighet med detta.

               (30)

               Skyddet av personuppgifter är en grundläggande rättighet i enlighet med artikel 16.1 i EUF-fördraget och artikel 8 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Därför bör all behandling av personuppgifter i samband med genomförandet av detta direktiv vara helt och hållet förenlig med den unionsrätt som gäller beträffande uppgiftsskydd.

               (31)

               I enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv.

               (32)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.

               (33)

               Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att underställa angrepp mot informationssystem i alla medlemsstater effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder och att förbättra och uppmuntra samarbete mellan rättsliga och andra behöriga myndigheter, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, och de därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

               (34)

               Syftet med detta direktiv är att ändra och utöka bestämmelserna i rådets rambeslut 2005/222/RIF av den 24 februari 2005 om angrepp mot informationssystem (6). Med avseende på de medlemsstater som deltar i antagandet av detta direktiv bör rambeslut 2005/222/RIF för tydlighetens skull ersättas i sin helhet, eftersom de ändringar som görs är många och väsentliga.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syfte
   Detta direktiv fastställer minimiregler om fastställande av brottsrekvisit och påföljder inom området angrepp mot informationssystem. Det syftar också till att främja förebyggande av sådana brott och förbättra samarbetet mellan rättsliga och andra behöriga myndigheter.
   Artikel 2
   Definitioner
   I detta direktiv avses med
   a)   informationssystem: en apparat eller en grupp av sammankopplade apparater eller apparater som hör samman med varandra, av vilka en eller flera genom ett program automatiskt behandlar datorbehandlingsbara uppgifter, samt datorbehandlingsbara uppgifter som lagras, behandlas, hämtas eller överförs med hjälp av en apparat eller en grupp av apparater för att de ska kunna drivas, användas, skyddas och underhållas,
   b)   datorbehandlingsbara uppgifter: framställning av fakta, information eller begrepp i en form som lämpar sig för behandling i ett informationssystem, inklusive program som lämpar sig för att få ett informationssystem att utföra en viss uppgift,
   c)   juridisk person: enhet som har status av juridisk person enligt tillämplig rätt, med undantag av stater, eller offentliga organ vid utövandet av de befogenheter som de har i egenskap av statsmakter samt internationella offentliga organisationer,
   d)   orättmätigt: handlande som avses i detta direktiv, inklusive intrång, störning eller avlyssning, utan tillstånd från ägaren eller annan rättighetshavare till systemet eller del av detta, eller som inte är tillåtet enligt nationell rätt.
   Artikel 3
   Olagligt intrång i informationssystem
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att orättmätigt intrång som begås uppsåtligen i ett informationssystem som helhet eller en del av ett sådant system straffbeläggs när det begås genom intrång i en säkerhetsåtgärd och åtminstone i fall som inte är ringa.
   Artikel 4
   Olaglig systemstörning
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att det är straffbart att, uppsåtligen och orättmätigt, allvarligt hindra eller avbryta driften av ett informationssystem genom att mata in, överföra, skada, radera, försämra, ändra, hindra flödet av eller göra det omöjligt att komma åt datorbehandlingsbara uppgifter, åtminstone i fall som inte är ringa.
   Artikel 5
   Olaglig datastörning
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att det är straffbart att, uppsåtligen och orättmätigt, radera, skada, försämra, ändra, hindra flödet av eller göra det omöjligt att komma åt datorbehandlingsbara uppgifter i ett informationssystem, åtminstone i fall som inte är ringa.
   Artikel 6
   Olaglig avlyssning
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att avlyssning med tekniska hjälpmedel, som sker uppsåtligen och orättmätigt, av icke-offentliga överföringar av datorbehandlingsbara uppgifter till, från eller inom ett informationssystem, inklusive elektromagnetisk strålning från informationssystem som innehåller sådana uppgifter, straffbeläggs, åtminstone i fall som inte är ringa.
   Artikel 7
   Verktyg som används för att begå brott
   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att det är straffbart att uppsåtligen tillverka, sälja, anskaffa i syfte att använda, importera, distribuera eller på annat sätt tillgängliggöra ett av följande verktyg, om det sker orättmätigt och med uppsåt att begå något av de brott som avses i artiklarna 3–6, åtminstone i fall som inte är ringa:

               a)

               Ett datorprogram som utformats eller anpassats i första hand för att begå något av de brott som avses i artiklarna 3–6.

               b)

               Ett datorlösenord, en åtkomstkod eller liknande uppgifter som gör det möjligt att få tillgång till ett informationssystem eller delar av ett sådant system.

         Artikel 8
   Anstiftan, medhjälp och försök
   1.   Medlemsstaterna ska se till att anstiftan av och medhjälp till de brott som avses i artiklarna 3–7 straffbeläggs.
   2.   Medlemsstaterna ska se till att försök att begå de brott som avses i artiklarna 4 och 5 straffbeläggs.
   Artikel 9
   Påföljder
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att de brott som avses i artiklarna 3–8 är belagda med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder.
   2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att de brott som avses i artiklarna 3–7 är belagda med ett maximistraff på minst två års fängelse, åtminstone i fall som inte är ringa.
   3.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att de brott som avses i artiklarna 4 och 5 är belagda med ett maximistraff på minst tre års fängelse när de begås uppsåtligen och när ett betydande antal informationssystem har påverkats genom användning av ett verktyg som avses i artikel 7 och som har utformats eller anpassats i första hand för detta syfte.
   4.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att de brott som avses i artiklarna 4 och 5 är belagda med ett maximistraff på minst fem års fängelse när de

               a)

               begås inom ramen för en kriminell organisation enligt definitionen i rambeslut 2008/841/RIF, oberoende av den påföljdsnivå som föreskrivs däri, eller

               b)

               förorsakar allvarlig skada, eller

               c)

               begås mot ett informationssystem som utgör kritisk infrastruktur.

         5.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att det i enlighet med nationell rätt kan anses som en försvårande omständighet, när de brott som avses i artiklarna 4 och 5 begås genom missbruk av personuppgifter som rör en annan person än gärningsmannen i syfte att vinna tredje mans förtroende och därigenom medför skada för den som identiteten tillhör, om inte dessa omständigheter redan täcks av ett annat brott som är straffbart enligt nationell rätt.
   Artikel 10
   Juridiska personers ansvar
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att juridiska personer kan ställas till ansvar för de brott som avses i artiklarna 3–8 och som begås till deras förmån av en person som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personen, grundad på något av följande:

               a)

               Behörighet att företräda den juridiska personen.

               b)

               Befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar.

               c)

               Befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen.

         2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att juridiska personer kan ställas till ansvar när brister i övervakning eller kontroll som ska utföras av en sådan person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till förmån för denna juridiska person begå något av de brott som avses i artiklarna 3–8.
   3.   Juridiska personers ansvar enligt punkterna 1 och 2 ska inte utesluta lagföring av fysiska personer som begår, anstiftar eller medverkar till något av de brott som avses i artiklarna 3–8.
   Artikel 11
   Påföljder för juridiska personer
   1.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att en juridisk person som har fällts till ansvar enligt artikel 10.1 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande påföljder, som ska innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som får inbegripa andra påföljder, som

               a)

               fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd,

               b)

               tillfälligt eller permanent näringsförbud,

               c)

               rättslig övervakning,

               d)

               rättsligt beslut om upplösning av verksamheten,

               e)

               tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå brottet.

         2.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att en juridisk person som har fällts till ansvar enligt artikel 10.2 kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande påföljder eller andra åtgärder.
   Artikel 12
   Behörighet
   1.   Medlemsstaterna ska fastställa sin behörighet beträffande de brott som avses i artiklarna 3–8, när brottet har begåtts

               a)

               helt eller delvis på deras territorium, eller

               b)

               av en medborgare i medlemsstaten, åtminstone i sådana fall där gärningen utgör ett brott på den plats där den begicks.

         2.   En medlemsstat ska vid fastställandet av sin behörighet enligt punkt 1 a se till att behörigheten innefattar fall där

               a)

               gärningsmannen är fysiskt närvarande på dess territorium när brottet begås, oavsett om brottet riktar sig mot ett informationssystem på denna medlemsstats territorium eller inte, eller

               b)

               brottet riktar sig mot ett informationssystem på dess territorium, oavsett om gärningsmannen är fysiskt närvarande på territoriet när brottet begås eller inte.

         3.   En medlemsstat ska underrätta kommissionen om den beslutar att fastställa sin behörighet över ett brott som avses i artiklarna 3–8 vilket har begåtts utanför dess territorium, inbegripet när

               a)

               gärningsmannen har sin hemvist på denna medlemsstats territorium, eller

               b)

               gärningen har begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad inom denna medlemsstats territorium.

         Artikel 13
   Informationsutbyte
   1.   För utbyte av uppgifter om de brott som avses i artiklarna 3–8 ska medlemsstaterna se till att ha en operativ nationell kontaktpunkt och att använda det befintliga nät med operativa kontaktpunkter som kan nås dygnet runt alla dagar i veckan. Medlemsstaterna ska också se till att ha förfaranden som gör att de vid brådskande begäran om bistånd inom högst åtta timmar efter mottagandet kan ange åtminstone huruvida begäran kommer att besvaras samt formen och den beräknade tidpunkten för svaret.
   2.   Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om sin utsedda kontaktpunkt som avses i punkt 1. Kommissionen ska vidarebefordra denna information till de andra medlemsstaterna och behöriga specialiserade unionsbyråer och -organ.
   3.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att lämpliga rapporteringskanaler är tillgängliga för att underlätta att de brott som avses i artiklarna 3–6 rapporteras till behöriga nationella myndigheter utan onödigt dröjsmål.
   Artikel 14
   Övervakning och statistik
   1.   Medlemsstaterna ska se till att det finns ett system för registrering, insamling och tillhandahållande av statistiska uppgifter om de brott som avses i artiklarna 3–7.
   2.   De statistiska uppgifter som avses i punkt 1 ska åtminstone omfatta befintliga uppgifter om antalet sådana brott som avses i artiklarna 3–7 som registrerats av medlemsstaterna och antalet personer som åtalats och dömts för sådana brott som avses i artiklarna 3–7.
   3.   Medlemsstaterna ska översända de uppgifter som samlas in enligt denna artikel till kommissionen. Kommissionen ska se till att en samlad översikt över dessa statistiska rapporter offentliggörs och översänds till behöriga specialiserade unionsbyråer och -organ
   Artikel 15
   Ersättande av rambeslut 2005/222/RIF
   Rambeslut 2005/222/RIF ersätts härmed med avseende på medlemsstater som deltar i antagandet av detta direktiv, utan att detta påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristen för införlivande av rambeslutet med nationell rätt.
   Med avseende på de medlemsstater som deltar i antagandet av detta direktiv ska hänvisningar till rambeslut 2005/222/RIF anses som hänvisningar till detta direktiv.
   Artikel 16
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 4 september 2015 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser genom vilka skyldigheterna enligt detta direktiv införlivas med deras nationella lagstiftning.
   3.   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   Artikel 17
   Rapportering
   Kommissionen ska senast den 4 september 2017 överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet med en utvärdering av i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv, vid behov åtföljd av lagstiftningsförslag. Kommissionen ska även beakta den tekniska och rättsliga utvecklingen på området för it-relaterad brottslighet, särskilt vad gäller tillämpningsområdet för detta direktiv.
   Artikel 18
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 19
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen.

      Utfärdat i Bryssel den 12 augusti 2013.

            På Europaparlamentets vägnar

         M. SCHULZ

            Ordförande

            På rådets vägnar

         L. LINKEVIČIUS

            Ordförande

      (1)  EUT C 218, 23.7.2011, s. 130.

      (2)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 4 juli 2013 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 22 juli 2013.

      (3)  EUT L 300, 11.11.2008, s. 42.

      (4)  EUT L 121, 15.5.2009, s. 37.

      (5)  EUT L 328, 15.12.2009, s. 42.

      (6)  EUT L 69, 16.3.2005, s. 67.


Avis juridique important

|

31985L0503

Kommissionens första direktiv 85/503/EEG av den 25 oktober 1985 om metoder för analys av ätliga kaseiner och kaseinater

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 308 , 20/11/1985 s. 0012 - 0024 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 14 s. 0208  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 19 s. 0020  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 14 s. 0208  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 19 s. 0020

KOMMISSIONENS FÖRSTA DIREKTIV av den 25 oktober 1985 om metoder för analys av ätliga kaseiner och kaseinater (85/503/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 83/417/EEG av den 25 juli 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om vissa mjölkproteiner (kaseiner och kaseinater) avsedda som livsmedel(1), särskilt artikel 9 b i detta, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 9 b i direktiv 83/417/EEG skall analysmetoder för gemenskapen bestämmas för kontroll av sammansättningen av vissa ätliga kaseiner och kaseinater.Ett antal metoder har utvecklats och kan nu antas.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv har tillstyrkts av Ständiga livsmedelskommittén.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att analyser som behövs för kontroll av de kriterier som har fastställts i bilaga 1 utförs med de metoder som beskrivs i bilaga 2.Artikel 2Medlemsstaterna skall senast den 1 maj 1987 sätta i kraft de lagar och andra författningar som behövs för att detta direktiv skall kunna följas. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 3Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 25 oktober 1985.På kommissionens vägnarCOCKFIELDVice ordförande(1) EGT nr L 237, 26.8.1983, s. 25.BILAGA 1RÄCKVIDD AV GEMENSKAPENS FÖRSTA DIREKTIV OM ANALYSMETODER FÖR ÄTLIGA KASEINER OCH KASEINATERI. Allmänna bestämmelserII. Bestämning av vattenhalten i- syrakaseiner med metod 1, bilaga 2- löpekaseiner med metod 1, bilaga 2- kaseinater med metod 1, bilaga 2III. Bestämning av proteinhalten i- syrakaseiner med metod 2, bilaga 2- löpekaseiner med metod 2, bilaga 2- kaseinater med metod 2, bilaga 2IV. Bestämning av den titrerbara surheten i- syrakaseiner med metod 3, bilaga 2V. Bestämning av askhalten (även P2O5) i- syrakaseiner med metod 4, bilaga 2- löpekaseiner med metod 5, bilaga 2VI. Bestämning av pH-värdet i- kaseinater med metod 6, bilaga 2BILAGA 2METODER FÖR ANALYS AV SAMMANSÄTTNINGEN HOS ÄTLIGA KASEINER OCH KASEINATERALLMÄNNA BESTÄMMELSER 1. BEREDNING AV PROV FÖR ANALYS1.1 AllmäntDet prov som lämnas till laboratoriet för analys skall väga minst 200 gram.1.2 Beredning av prov för analys i laboratoriet1.2.1 Blanda noga och finfördela klumpar och liknande i laboratorieprovet genom att flera gånger skaka och vända på behållaren. För att detta arbetsmoment skall kunna genomföras, kan det bli nödvändigt att flytta över hela laboratorieprovet till en lufttät och tillräckligt stor behållare (som rymmer dubbla provmängden).1.2.2 För över ca 50 gram av det noggrant blandade laboratorieprovet (1.2.1) till provsikten (3.3).1.2.3 Om provet på 50 g helt eller nästan helt (minst 95 viktprocent) passerar genom sikten (3.3) kan provet som beretts enligt punkt 1.2.1 användas för bestämningen.1.2.4 I annat fall skall provet på 50 g malas med en kvarn (3.4), tills det uppfyller kriterierna för siktning (1.2.3). Överför omedelbart hela det siktade provet till en lufttät och tillräckligt stor behållare (som rymmer dubbla provmängden) och blanda omsorgsfullt genom att flera gånger skaka och vända på behållaren. Under denna punkt måste åtgärder vidtas för att undvika att varans vattenhalt ändras.1.2.5 När provet är färdigberett bör bestämningen utföras så snart som möjligt.1.3 BehållareProvet skall alltid förvaras i en luft- och vattentät behållare.2. REAGENS2.1 Vatten2.1.1 Överallt där det anges att vatten skall användas för lösning, spädning eller tvättning, avses destillerat vatten eller avjoniserat vatten av minst motsvarande renhet.2.1.2 Överallt där lösning eller spädning nämns utan närmare uppgifter, avses lösning i vatten eller spädning med vatten.2.2 KemikalierAlla kemikalier som används skall, om inte annat anges, vara av vedertagen kvalitet för analytiska reagens.3. UTRUSTNING3.1 UtrustningslistaUtrustningslistan upptar endast sådan utrustning som har en speciell uppgift eller särskild specifikation.3.2 AnalysvågMed analysvåg avses en våg med en noggrannhet av minst 0,1 mg.3.3 ProvsiktDe provsiktar som skall användas måste ha lock, vara 200 mm i diameter och vara gjorda av metallnät med en nominell maskstorlek av 500 ìm. Maskstorleken och trådens diameter får variera inom de gränser som gäller enligt ISO 3310/1. (Provsiktar - Tekniska krav och provning - Del 1: Metallnät. ISO 3310/1 - 1975). Siktarna skall vara försedda med uppsamlingskärl.3.4 KvarnOm laboratorieprovet behöver malas (se 1.2.4) skall detta ske utan onödig värmeutveckling och utan att vatten avdunstar eller absorberas. Hammarkvarn får inte användas.4. REDOVISNING AV RESULTAT4.1 ResultatResultatet i analysrapporten skall beräknas som medelvärdet av två bestämningar som uppfyller kriterierna för repeterbarhet hos metoden.4.2 Beräkning av procenthaltOm inte annat anges skall resultatet beräknas i procent av provets vikt.5. ANALYSRAPPORTAnalysrapporten skall ange vilken analysmetod som använts och redovisa de erhållna resultaten. Den skall dessutom redovisa alla detaljer i förfarandet som inte anges i beskrivningen av analysmetoden eller där det finns valmöjligheter, liksom de omständigheter som kan ha påverkat resultaten. Analysrapporten skall innehålla all den information som behövs för fullständig identifikation av provet.METOD 1 BESTÄMNING AV VATTENHALT 1. ANVÄNDNINGSOMRÅDEMed denna metod bestäms vattenhalten i- syrakaseiner,- löpekaseiner,- kaseinater.2. DEFINITIONVattenhalten i kaseiner och kaseinater: viktförlusten fastställd med den angivna metoden.3. PRINCIPProvets återstående vikt bestäms sedan det torkats i ugn under atmosfäriskt tryck vid 102 °C ± 1 °C tills vikten blir konstant. Viktförlusten beräknas i procent av provets vikt.4. UTRUSTNING4.1 Analysvåg4.2 Skålar, med flat botten och av material som inte korroderar vid testet, t.ex. nickel, aluminium, rostfritt stål eller glas. Skålarna måste ha tättslutande lock som lätt kan tas av. Lämpliga mått är 60-80 mm diameter och ca 25 mm djup.4.3 Torkugn med atmosfäriskt tryck, välventilerad och termostatreglerad (för drift vid 102 °C ± 1 °C). Temperaturen bör vara densamma i hela ugnen.4.4 Exsickator som innehåller nyaktiverad kiselgel med indikator för vattenhalt eller motsvarande torkmedel.4.5 Lämplig anordning för hantering av skålar, t.ex. laboratorietänger.5. UTFÖRANDE5.1 ProvberedningEnligt Allmänna bestämmelser, punkt 1.2.5.2 Behandling av skålen5.2.1 Värm den öppna skålen och dess lock (4.2) minst en timme i ugnen (4.3) som skall vara inställd på 102 °C ± 1 °C.5.2.2 Placera locket på skålen, flytta den förslutna skålen till exsickatorn (4.4), låt den svalna till vågrummets temperatur och väg därefter med en noggrannhet av 0,1 mg (m0).5.3 ProvmängdPlacera 3-5 gram av provet (5.1) i skålen, sätt på locket och väg med en noggrannhet av 0,1 mg (m1).5.4 Bestämning5.4.1 Ta av locket och låt skålen och locket stå i fyra timmar i ugnen (4.3) som skall vara inställd på 102 °C ± 1 °C.5.4.2 Sätt tillbaka locket på skålen och flytta över den till exsickatorn, låt den svalna till vågrummets temperatur och väg därefter med en noggrannhet av 0,1 mg.5.4.3 Ta av locket och värm skålen på nytt tillsammans med locket i en timme i ugnen. Upprepa därefter punkt 5.4.2.5.4.4 Om vikten enligt punkt 5.4.3 är mer än 1 mg lägre än den som uppmättes i punkt 5.4.2, skall punkt 5.4.3 göras om.Om vikten har ökat skall det lägsta uppmätta värdet användas vid beräkningen (6.1).Den sist noterade vikten är m2 g. Den sammanlagda torktiden bör normalt inte överskrida sex timmar.6. REDOVISNING AV RESULTATEN6.1 BeräkningsmetodViktförlusten när provet torkas, uttryckt i viktprocent, beräknas med följande formel:>NUM>m1 - m2>DEN>m1 - m0 × 100där:m0 = vikten i g av skål och lock efter punkt 5.2,m1 = vikten i g av skål, lock och prov före torkning (punkt 5.3),m2 = vikten i g av skål, lock och prov efter torkning (punkt 5.4.3 eller 5.4.4).Beräkna förlusten vid torkningen med en noggrannhet av 0,01 %.6.2 RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten från två bestämningar som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma betingelser får inte vara större än 0,1 g vatten per 100 gram prov.Denna repeterbarhet bör uppnås i 95 % av de utförda bestämningarna.METOD 2 BESTÄMNING AV PROTEINHALT 1. ANVÄNDNINGSOMRÅDEMed denna metod bestäms proteinhalten i- syrakaseiner,- löpekaseiner,- kaseinater,med undantag för sådana som innehåller ammoniumkaseinat eller andra proteinfria ammonium- eller kvävehaltiga föreningar.2. DEFINITIONProteinhalt: kvävehalten enligt bestämning med den angivna metoden, därefter multiplicerad med 6,38 och uttryckt som viktprocent.3. PRINCIPFör att omvandla organiskt kväve till ammoniakkväve kokas ett prov med en blandning av kaliumsulfat och svavelsyra tillsammans med koppar(II)sulfat som katalysator. Ammoniaken destilleras och absorberas i borsyralösning och titreras sedan med standardsaltsyralösning. Kvävehalten omräknas till proteinhalt genom att multipliceras med 6,38.4. REAGENS4.1 Svavelsyra, koncentrerad, S2O 1,84 g/ml.4.2 Kaliumsulfat, vattenfritt (K2SO4).4.3 Koppar(II)sulfatpentahydrat, (CuSO45H2O).4.4 Sackaros (C12H22O11).4.5 Borsyralösning, 40 g/l.4.6 Natriumhydroxid, koncentrerad vattenlösning 30 % (m/m), karbonatfri.4.7 Saltsyra, 0,1 mol/l.4.8 Indikatorblandning. Blanda lika delar av en lösning av metylrött, 2 g/l, i minst 95 % etanol (v/v) och en lösning av metylenblått, 1 g/l, i minst 95 % etanol (v/v).5. UTRUSTNING5.1 Analysvåg.5.2 Kjeldahlkolv, 500 ml.5.3 Kjeldahlutrustning som kan hålla kjeldahlkolven (5.2) i lutande läge och som har en uppvärmningsanordning som inte värmer den del av kolven som är ovanför vätskeytan.5.4 Kylare med rakt innerrör.5.5 Utlopp med utbuktning, ansluten till kylarens (5.4) nedre del, med skarv av slipat glas eller gummislang. Om gummislang används måste avståndet mellan glasändarna vara så kort som möjligt.5.6 Droppfångare, ansluten till kjeldahlkolven (5.2) och till kylaren (5.4) genom mjuka, tättslutande proppar av gummi eller annat lämpligt material.5.7 Konisk kolv, 500 ml.5.8 Graderade cylindrar, 50 och 100 ml.5.9 Byrett, 50 ml, gradering 0,1 ml.5.10 Hjälpmedel för kokning:5.10.1 För kokning: kokstenar bestående av små bitar av hårt porslin eller glas.5.10.2 För destillering: nykalcinerade pimpstensbitar.6. UTFÖRANDE6.1 ProvberedningEnligt beskrivningen i Allmänna bestämmelser, punkt 1.2.6.2 Kontroll av förekomst av ammoniakkväveOm man misstänker att det finns ammoniumkaseinat eller andra ammoniumföreningar skall följande prov utföras: Till 1 gram prov tillsätts i en liten konisk kolv 10 ml vatten och 100 mg magnesiumoxid. Skölj ner det magnesiumoxid som fastnat på kolvens insida och förslut kolven med en kork, samtidigt som en bit fuktat rött lackmuspapper placeras mellan korken och kolvens hals. Blanda omsorgsfullt kolvens innehåll och värm kolven i vattenbad på 60-65 °C. Om lackmuspapperet blir blått inom 15 minuter finns det ammoniak i provet, och metoden kan inte tillämpas (se avsnitt 1).6.3 BlankprovUtför samtidigt med bestämningen av kvävehalten i provet ett blankprov med 0,5 g sackaros (4.4) i stället för provet. Använd samma utrustning, samma kvantitet av alla reagenser och samma förfarande som beskrivs i 6.5. Om resultatet av titreringen i blankprovet överskrider 0,5 ml av 0,1 mol/l syra, skall reagenserna kontrolleras och den förorenade reagensen eller reagenserna renas eller ersättas.6.4 ProvmängdHäll 0,3-0,4 gram av provet (6.1), uppvägt med en noggrannhet av 0,1 mg, i en kjeldahlkolv (5.2).6.5 Bestämning6.5.1 Lägg några kokstenar av porslin eller glas (5.10.1) i kolven tillsammans med ca 10 gram vattenfritt kaliumsulfat (4.2).Tillsätt 0,2 g koppar(II)sulfat (4.3) och skölj kolvhalsen med lite vatten. Tillsätt 20 ml koncentrerad svavelsyra (4.1). Blanda innehållet i kolven.Värm försiktigt med kjeldahlutrustningen (5.3) tills all skumbildning har upphört, koka sakta tills lösningen är klar och bibehåller en svagt grönblå färg. Snurra på flaskan då och då under uppvärmningen.Fortsätt koka och reglera värmen så att ångorna kondenseras mitt i kolvhalsen. Fortsätt uppvärmningen i 90 minuter och undvik lokal överhettning.Låt svalna till rumstemperatur. Tillsätt försiktigt ca 200 ml vatten och ett par pimpstensbitar (5.10.2). Blanda och låt svalna igen.6.5.2 Häll 50 ml borsyralösning (4.5) och fyra droppar av indikatorn (4.8) i den koniska kolven (5.7). Blanda. Placera den koniska kolven under kylaren (5.4) så att utloppets mynning (5.5) sänks ner i borsyralösningen. Häll 80 ml natriumhydroxidlösning (4.6) i kjeldahlkolven med hjälp av en graderad cylinder (5.8). Under denna punkt lutas kolven så att natriumhydroxidlösningen rinner ned längs kolvens ena sida och bildar en bottensats.Anslut omedelbart kjeldahlkolven till kylaren med hjälp av droppfångaren (5.6).Snurra försiktigt på kjeldahlkolven så att innehållet blandas. Koka sakta till att börja med och undvik skumbildning. Fortsätt destillera så att det efter ca 30 minuter har bildats 150 ml destillat. Destillatets temperatur bör vara under 25 °C. När ca två minuter återstår av destilleringen sänks den koniska kolven så att utloppet inte längre är nedsänkt i syralösningen, och mynningen sköljs med lite vatten. Avbryt uppvärmningen, avlägsna utloppet och skölj väggarna in- och utvändigt med lite vatten som samlas upp i den koniska kolven.6.5.3 Titrera destillatet i den koniska kolven med volymetrisk standardsaltsyralösning (4.7).7. REDOVISNING AV RESULTAT7.1 Formel och beräkningsmetodProvets proteinhalt uttryckt i viktprocent beräknas med följande formel:>NUM>(V1 - V2) × T × 14 × 100 × 6,38>DEN>m × 1 000 = >NUM>8,932 (V1 - V2) × T>DEN>mdär:V1 är volymen i milliliter av den volymetriska standardsaltsyralösning (4.7) som använts vid bestämningen (6.5),V2 är volymen i milliliter av den volymetriska standardsaltsyralösningen (4.7) som använts vid blankbestämningen (6.3),T är den volymetriska saltsyralösningens (4.7) styrka i mol/l,m är provets vikt i gram.Beräkna proteinhalten med en noggrannhet av 0,1 %.7.2 RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten från två bestämningar som utförs samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma betingelser får inte vara större än 0,5 gram protein per 100 gram prov.Denna repeterbarhet bör uppnås i 95 % av de korrekt utförda bestämningarna.METOD 3 BESTÄMNING AV DEN TITRERBARA SURHETEN 1. ANVÄNDNINGSOMRÅDEMed denna metod bestäms den titrerbara surheten hos- syrakaseiner.2. DEFINITIONDen titrerbara surheten hos syrakaseiner: den mängd i milliliter av en 0,1 mol/l standardnatriumhydroxidlösning som behövs för att neutralisera ett vattenextrakt på 1 gram av provet.3. PRINCIPEtt vattenextrakt av provet med en temperatur av 60 °C tas fram och filtreras. Filtratet titreras mot standardnatriumhydroxid med fenolftalein som indikator.4. REAGENSDet vatten som används vid bestämningen eller vid framställning av reagens skall befrias från koldioxid genom att kokas i 10 minuter före användningen.4.1 Natriumhydroxidlösning: 0,1 mol/l.4.2 Indikatorlösning med fenolftalein: 10 g/l i etanol (95 % v/v) neutral mot indikatorn.5. UTRUSTNING5.1 Analysvåg.5.2 Konisk kolv, 500 ml, med slipad hals och glaspropp.5.3 Vollpipett, 100 ml.5.4 Pipett, lämplig för mätning av 0,5 ml indikatorlösning (4.2).5.5 Konisk kolv, 250 ml.5.6 Mätcylinder, 250 ml.5.7 Byrett, gradering 0,1 ml.5.8 Vattenbad, som kan hålla temperaturen vid 60 °C ± 2 °C.5.9 Lämpligt filter.6. UTFÖRANDE6.1 ProvberedningEnligt beskrivning i Allmänna bestämmelser, punkt 1.2.6.2 ProvmängdVäg upp ca 10 gram av provet (6.1) med en noggrannhet av 10 mg och häll det i den koniska kolven (5.2).6.3 BestämningTillsätt med en 250 ml mätcylinder (5.6) 200 ml nykokt och avsvalnat vatten som dessförinnan värmts upp till 60 °C. Förslut kolven, blanda innehållet i kolven genom att snurra på den och placera den i ett 60 °C vattenbad (5.8) i 30 minuter. Skaka kolven med ca 10 minuters mellanrum.Filtrera och låt filtratet svalna till ca 20 °C. Filtratet måste vara klart.Överför med pipett (5.3) 100 ml av det avsvalnade filtratet till den koniska kolven (5.5). Tillsätt med pipett (5.4) 0,5 ml indikatorlösning av fenolftalein (4.2). Titrera med volymetrisk standardnatriumhydroxidlösning (4.1) tills en svagt rosa färg framträder och bibehålls under minst 30 sekunder. Mät och notera den använda mängden med en noggrannhet av 0,01 ml.7. REDOVISNING AV RESULTAT7.1 Formel och beräkningsmetodDen titrerbara surheten i syrakasein beräknas med följande formel:>NUM>20 × V × T>DEN>mdär:V är volymen i milliliter av den använda volymetriska standardnatriumhydroxidlösningen (4.1),T är styrkan hos den använda volymetriska standardnatriumhydroxidlösningen (4.1) i mol/l,m är provets vikt i gram.Beräkna den titrerbara surheten med två decimaler.7.2 RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten från två bestämningar som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma betingelser får inte vara större än 0,02 ml 0,1 mol/l natriumhydroxid per gram prov.Denna repeterbarhet bör uppnås i 95 % av de korrekt utförda bestämningarna.METOD 4 BESTÄMNING AV ASKHALT (inklusive P2O5) 1. ANVÄNDNINGSOMRÅDEMed metoden bestäms mängden aska (inklusive P2O5) i- syrakaseiner.2. DEFINITIONMängden aska (inklusive P2O5): den mängd aska som bestämts med den angivna metoden.3. PRINCIPEn del av provet förbränns till aska vid 825 °C ± 25 °C och för att binda all organisk fosfor skall detta ske i närvaro av magnesiumacetat. Den slutliga mängden aska beräknas genom att restmängden vägs och vikten på askan som kommer från magnesiumacetatet dras ifrån.4. REAGENS4.1 Magnesiumacetattetrahydratlösning, 120 g/l. Lös 120 gram magnesiumacetattetrahydrat [Mg(CH3CO2)24H2O] i vatten och späd med vatten till 1 l.5. UTRUSTNING5.1 Analysvåg5.2 Vollpipett, 5 ml.5.3 Skålar av kisel eller platina, ca 70 mm i diameter och 25-50 mm djupa.5.4 Torkugn, inställbar på 102 °C ± 1 °C.5.5 Elektrisk muffelugn, inställbar på 825 °C ± 25 °C.5.6 Kokande vattenbad5.7 Exsickator med nyaktiverad kiselgel med indikator för vattenhalt eller motsvarande torkmedel.6. UTFÖRANDE6.1 ProvberedningEnligt Allmänna bestämmelser, punkt 1.2.6.2 Behandling av skålarnaVärm upp två skålar (A, B) (5.3) i 30 minuter i den elektriska muffelugnen (5.5) som skall vara inställd på 825 °C ± 25 °C. Låt skålarna svalna något och placera dem sedan i exsickatorn (5.7) tills de har svalnat till vågrummets temperatur och väg dem sedan med en noggrannhet av 0,1 mg.6.3 ProvmängdVäg med en noggrannhet av 0,1 mg upp ca 3 gram av provet (6.1) direkt i en av de iordningställda skålarna (A).6.4 BestämningTillsätt med pipetten (5.2) exakt 5 ml magnesiumacetatlösning (4.1) till skål (A) så att hela provet blir fuktigt och låt stå i 20 minuter.Tillsätt med pipetten (5.2) exakt 5 ml magnesiumacetatlösning (4.1) till den andra iordningställda skålen (B).Indunsta innehållet i båda skålarna (A och B) på kokande vattenbad till torrhet (5.6).Placera båda skålarna i torkugnen (5.4), som skall vara inställd på 102 °C ± 1 °C, i 30 minuter.Värm upp skål A med innehåll på svag låga, värmeplatta eller under en infrarödlampa, tills provet är helt förkolnat och se noga till att det inte börjar brinna.Flytta båda skålarna (A och B) till den elektriska muffelugnen (5.5), som skall vara inställd på 825 °C ± 25 °C, och värm i minst en timme tills allt kol i skål A har försvunnit. Låt båda skålarna svalna något, ställ dem därefter i exsickatorn (5.7) och låt dem svalna till vågrummets temperatur och väg dem sedan med en noggrannhet av 0,1 mg.Värm på nytt upp skålarna i muffelugnen (5.5) i omkring 30 minuter, kyl ned och väg provet tills vikten förändras mindre än 1 mg eller börjar öka. Notera den lägsta vikten.7. REDOVISNING AV RESULTAT7.1 BeräkningsmetodProvets askmängd i viktprocent, inklusive P2O5, beräknas med följande formel:>NUM>(m1 - m2) - (m3 - m4)>DEN>m0 × 100där:m0 är provets vikt i gram,m1 är vikten i gram av skål A med återstående innehåll,m2 är vikten i gram av den iordningställda skålen A,m3 är vikten i gram av skål B med återstående innehåll,m4 är vikten i gram av den iordningställda skålen B.Beräkna det slutliga resultatet med en noggrannhet av 0,01 %.7.2 RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten från två bestämningar som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma betingelser får inte vara större än 0,1 gram per 100 gram prov.Denna repeterbarhet bör uppnås i 95 % av de korrekt utförda bestämningarna.METOD 5 BESTÄMNING AV ASKHALT (inklusive P2O5) 1. ANVÄNDNINGSOMRÅDEMed metoden bestäms mängden aska (inklusive P2O5) i- löpekasein.2. DEFINITIONMängden aska (inklusive P2O5): den mängd aska som bestämts med den angivna metoden.3. PRINCIPEn viss mängd prov förbränns till konstant vikt vid 825 °C ± 25 °C. Restmängden bestäms genom vägning och beräknas som viktprocent av provet.4. UTRUSTNING4.1 Analysvåg4.2 Skål av kisel eller platina, ca 70 mm i diameter och 25-50 mm djup.4.3 Elektrisk muffelugn, inställbar på 825 °C ± 25 °C.4.4 Exsickator med nyaktiverad kiselgel med indikator för vattenhalt eller motsvarande torkmedel.5. UTFÖRANDE5.1 ProvberedningEnligt beskrivning i Allmänna bestämmelser, punkt 1.2.5.2 Behandling av skålenVärm upp skålen (4.2) i 30 minuter i den elektriska muffelugnen (4.3) som skall vara inställd på 825 °C ± 25 °C. Låt skålen svalna något och placera den sedan i exsickatorn (4.4) tills den har svalnat till vågrummets temperatur och väg med en noggrannhet av 0,1 mg.5.3 ProvmängdVäg med en noggrannhet av 0,1 mg upp ca 3 gram av provet (5.1) direkt i den iordningställda skålen.5.4 BestämningVärm upp skålen med innehåll på svag låga, värmeplatta eller under en infrarödlampa, tills provet är helt förkolnat och se noga till att det inte brinner med låga.Flytta skålen till den elektriska muffelugnen (4.3) som skall vara inställd på 825 °C ± 25 °C och värm i minst en timme tills allt kol i skålen har försvunnit. Låt skålen svalna något, ställ den därefter i exsickatorn (4.4), låt den svalna till vågrummets temperatur och väg sedan med en noggrannhet av 0,1 mg.Värm på nytt upp skålen i muffelugnen (4.3) i omkring 30 minuter, kyl ned och väg provet tills vikten förändras mindre än 1 mg eller börjar öka. Notera den lägsta vikten.6. REDOVISNING AV RESULTAT6.1 Beräkningsmetod med formelProvets askmängd i viktprocent, inklusive P2O5, beräknas med följande formel:>NUM>m1 - m2>DEN>m0 × 100där:m0 är provets vikt i gram,m1 är skålens vikt i gram med återstående innehåll,m2 är den iordningställda skålens vikt i gram.Beräkna det slutliga resultatet med en noggrannhet av 0,01 %.6.2 RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten från två bestämningar som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma betingelser får inte vara större än 0,15 gram aska per 100 gram prov.Denna repeterbarhet bör uppnås i 95 % av de korrekt utförda bestämningarna.METOD 6 BESTÄMNING AV pH-VÄRDE 1. ANVÄNDNINGSOMRÅDEMed denna metod bestäms pH-värdet hos- kaseinater.2. DEFINITIONpH-värdet hos kaseinater: pH-värdet vid 20 °C i en vattenlösning av kaseinat enligt bestämning med den angivna metoden.3. PRINCIPElektrometrisk bestämning av pH-värdet hos en vattenlösning av kaseinat med hjälp av pH-meter.4. REAGENSDet vatten som används vid beredning av reagenserna eller vid utförandet (6) skall vara nydestillerat och skyddat mot koldioxidabsorption.4.1 Buffertlösningar för kalibrering av pH-metern (5.2).Två standardbuffertlösningar med pH-värden vid 20 °C som är kända till andra decimalen och som markerar övre och undre gränsen av det prov som skall analyseras, t.ex. en ftalatbuffertlösning med pH-värde ca 4 och en boraxbuffertlösning med pH-värde ca 9.5. UTRUSTNING5.1 Våg med en noggrannhet av 0,1 gram.5.2 pH-meter med en känslighet av minst 0,05 pH-enheter med en på lämpligt sätt kalibrerad elektrod, t.ex. en glaselektrod och en kalomelelektrod eller liknande som referenselektrod.5.3 Termometer med en noggrannhet av 0,5 °C.5.4 Konisk kolv, 100 ml, med propp av slipat glas.5.5 Bägare, 50 ml.5.6 Mixer5.7 Bägare, minst 250 ml, till mixern (5.6).6. UTFÖRANDE6.1 ProvberedningEnligt Allmänna bestämmelser, punkt 1.2.6.2 Bestämning6.2.1 Kalibrering av pH-meterJustera buffertlösningarnas (4.1) temperatur till 20 °C och kalibrera pH-metern enligt tillverkarens anvisningar.Anmärkningar1. Kalibreringen bör utföras med kolvarna stående i 20 minuter (se 6.2.2).2. Om en serie prov utförs, bör pH-meterns kalibrering kontrolleras med en eller flera av standardbuffertlösningarna minst var 30:e minut.6.2.2 Beredning av provHäll 95 ml vatten i bägaren (5.6), tillsätt 5,0 gram av provet (6.1) och blanda med mixern (5.5) i 30 sekunder.Täck över med ett urglas och låt blandningen stå i 20 minuter vid ca 20 °C.6.2.3 Mätning av pH-värde6.2.3.1 Häll ca 20 ml av lösningen i bägaren (5.5), och bestäm omedelbart pH-värdet i vätskan med hjälp av pH-metern (5.2), sedan glaselektroden noggrant sköljts med vatten.6.2.3.2 Avläs pH-värdet.7. REDOVISNING AV RESULTAT7.1 Notering av pH-värdeAnteckna som pH-värde för denna vattenlösning av kaseinat det värde som visas på pH-meterns skala med minst två decimaler.7.2 RepeterbarhetSkillnaden mellan resultaten från två bestämningar som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma betingelser får inte vara större än 0,05 pH-enheter.Denna repeterbarhet bör uppnås i 95 % av de korrekt utförda bestämningarna.


Avis juridique important

|

31959L0221

Direktiv om fastställande av de grundläggande normerna för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 011 , 20/02/1959 s. 0221 - 0239 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 1 s. 0003  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 1 s. 0003  "Grekisk specialutgåva" Område 05 Volym 4 s. 0224  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1959-1962 s. 0007  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1959-1962 s. 0007

DIREKTIV om fastställande av de grundläggande normerna för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålningEUROPEISKA ATOMENERGIGEMENSKAPENS RÅD HAR ANTAGIT DESSA DIREKTIVmed beaktande av bestämmelserna i fördraget, särskilt artiklarna 30 och 31 i detta,med beaktande av det yttrande som har gjorts av den grupp av personer som har utsetts av Vetenskapliga och tekniska kommittén bland medlemsstaternas vetenskapliga experter,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,med beaktande av kommissionens förslag,efter att ha hört Europaparlamentet, ochmed beaktande av följande:Grundläggande normer för att skydda befolkningens och arbetstagarnas hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning skall, enligt fördraget, fastställas för att göra det möjligt för varje medlemsstat att, enligt artikel 33 i fördraget, fastställa de lagar och andra författningar som behövs för att säkerställa att dessa grundläggande normer följs, att vidta nödvändiga åtgärder vad avser undervisning, utbildning och yrkespraktik samt att fastställa sådana bestämmelser i överensstämmelse med dem som är tillämpliga inom detta område i de andra medlemsstaterna.Skyddet av arbetstagarnas och befolkningens hälsa kräver att all verksamhet som medför fara för joniserande strålning regleras.Det är nödvändigt att grundläggande normer antas i enlighet med de förhållanden som ligger till grund för användningen av atomenergi och att de varierar beroende på om det är fråga om personer som utsätts för strålning i arbetet eller personer som tillhör särskilda grupper av befolkningen eller om det rör sig om skydd av befolkningen som helhet.Skyddet av befolkningens hälsa medför ett system för övervakning, kontroller och ingripanden vid olyckor.Skyddet av arbetstagares hälsa kräver såväl läkarkontroll som fysikalisk kontroll av strålskydd.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.AVDELNING 1 Definitioner Artikel 1 I dessa direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:§ 1 - Fysikaliska och radiologiska termer Högsta tillåtna koncentration av en radioaktiv nuklid: den koncentration av nukliden i inandningsluft eller i dricksvatten som ger den högsta tillåtna dosen under kontinuerliga bestrålningsförhållanden. Den uttrycks i enheter av aktivitet per volymenhet.Kontamination: radioaktiv kontamination, dvs. kontamination av ett material eller ett område med radioaktiva ämnen.Särskilt i fråga om arbetstagare inkluderar sådan kontamination såväl utvärtes kontamination av huden som invärtes kontamination, oberoende av det sätt på vilket intaget sker (inandning, matsmältning, upptagning genom huden osv.).Sönderfall: atomkärnans spontana delning som resulterar i avgivandet av en partikel eller en foton eller en partikel och en foton.Naturlig bakgrundsstrålning: all naturligt förekommande joniserande strålning av jordiskt och kosmiskt ursprung.Upptag: invärtes kontamination då radioaktiva ämnen deltar i kroppens ämnesomsättning.Bestrålning: all exponering för joniserande strålning. En åtskillnad görs mellan utvärtes strålning, där källan befinner sig utanför kroppen och invärtes strålning som orsakas av att radioaktiva ämnen har tagits upp.Planerad extraordinär bestrålning: den sammanlagda exponeringen för joniserande strålning för en person som utsätts för strålning i arbetet,Nuklid: atomen definierad med sitt massatal, atomnummer och energitillstånd.Joniserande strålning: elektromagnetisk strålning (fotoner eller kvanta från röntgen- eller gammastrålning) eller partikelstrålning (alfapartiklar, betapartiklar, elektroner, positroner, protoner, neutroner och tunga partiklar) som kan producera joner.Radioaktivitet: en nuklids spontana sönderfall, vilket medför avgivandet av en partikel eller en foton och bildandet av en annan nuklid.Radiotoxicitet: den toxicitet som anses bero på joniserande strålning som avges av ett upptaget radioaktivt ämne. Den beror inte bara på de radioaktiva egenskaperna utan också på ämnets näringsomsättning i kroppen eller organet, och därmed på sitt kemiska och fysikaliska tillstånd.Källa: en apparat eller ett ämne som kan avge joniserande strålning.Förseglad källa: en källa som består av radioaktiva ämnen som är fast inneslutna i solida och inaktiva material, eller inneslutna i en inaktiv behållare som är tillräckligt stark för att under normala användningsförhållanden förhindra spridning av radioaktiva ämnen och eventuell kontamination.Icke förseglad källa: en källa som består av radioaktiva ämnen i en sådan form att spridning av radioaktiva ämnen inte kan förhindras och risken för kontamination inte kan uteslutas.Radioaktiva ämnen: alla ämnen som uppvisar radioaktiva egenskaper.§ 2 - Övriga beteckningar Olycka: en oförutsebar händelse som medför strålningsrisker som överstiger de högsta tillåtna doserna.Läkarkontroller: alla medicinska undersökningar och åtgärder som vidtas av en behörig läkare för hälsokontroll av arbetstagare i syfte att skydda dem mot joniserande strålning och säkerställa att de grundläggande normerna följs.Fysikaliska kontroller: alla de mätningar, undersökningar och prover som utförs i syfte att skydda arbetstagares och befolkningens hälsa mot joniserande strålning och säkerställa att de grundläggande normerna följs.Kvalificerad expert: en person som har den kunskap och utbildning som behövs för att både mäta joniserande strålning och att ge råd för att säkerställa ett effektivt skydd av individen och en korrekt användning av skyddsutrustning, och som har kvalifikationer som är godkända av den behöriga myndigheten.Särskilda grupper av befolkningen: inkluderara) personer som tillfälligt beträder det kontrollerade området för att utföra sina uppgifter men inte anses vara "personer som utsätts för strålning i arbetet",b) personer som handhar apparater som avger joniserande strålning eller innehåller radioaktiva ämnen i sådana kvantiteter att den strålning som avges inte resulterar i att den högsta tillåtna dosen för denna kategori av personer överskrids,c) personer som är bosatta i närheten av det kontrollerade området och som till följd av detta kan bli föremål för en kraftigare bestrålning än den som har fastställts för befolkningen som helhet.Godkänd läkare: en läkare som är ansvarig för läkarkontroller och vars kvalifikationer och kompetens är erkända och godkända av den behöriga myndigheten.Personer som utsätts för strålning i arbetet: personer som regelbundet arbetar inom ett kontrollerat område där de utsätts för de faror som uppstår i samband med joniserande strålning.Kontrollerat område: ett avgränsat område där det finns en källa som avger joniserande strålning och där personer som utsätts för strålning i arbetet kan få en dos som är högre än 1,5 rem per år. Inom detta område skall både fysikaliska och medicinska strålningskontroller utföras.Skyddsområde: ett område som omger ett kontrollerat område och där det är ständig fara för att den högsta tillåtna dosen för allmänheten kan komma att överskridas, och där fysikaliska strålskyddskontroller utförs.§ 3 - Enheter och symboler Curie: enheten för radioaktivitet, där en curie är den mängd av en radioaktiv nuklid där antal sönderfall per sekund är 3,7×1010; En "kilocurie" är 103 curie, en "millicurie" (mc) är 10-3 curie och en "mikrocurie" är 10-6 curie.Rad: enheten för stråldos: 1 rad är 100 erg per gram bestrålat material på platsen i fråga.Rem: den kvantitet joniserande strålning som, om den tas upp i människokroppen, ger en biologisk effekt som motsvarar den effekt som upptag av en rad röntgenstrålning skulle ge i samma vävnad.Den röntgenstrålning som har valts som referens är den som ger en genomsnittlig specifik jonisation på 100 jon par per mikroliter vatten. Detta motsvarar en röntgenstrålning på omkring 250 kV.Röntgen: en sådan mängd röntgen- eller gammastrålning att den därmed sammanhörande partikelstrålningen per 0,001 293 gram luft, producerar joner som bär en positiv eller negativ laddning motsvarande en elektrostatisk enhet.§ 4 - Aktivitet och doser Aktivitet: antal sönderfall per tidsenhet. Aktivitet uttrycks i curie.Stråldos: den mängd energi som avges av joniserande partiklar till en enhet massa av det bestrålade ämnet på platsen i fråga, oberoende av vilken typ av joniserande strålning som avges. Enheten för stråldos är rad.Expositionsdos: av röntgen- eller gammastrålning på en given plats: strålningsmängden när det gäller dess förmåga att producera jonisation. Enheten för expositionsdos från röntgen- eller gammastrålning är röntgen (r).Persondos: den dos joniserande strålning som en individ tar upp under en given tidsperiod.Total stråldos: den totala mängden energi som joniserande partiklar överför till material i hela regionen i fråga. Enheten för total stråldos är "gramrad".Relativ biologisk effekt (RBE): förhållandet mellan en som referens vald dos röntgenstrålning och en given dos joniserande strålning som ger samma biologiska påverkan. I följande tabell återfinns godkända värden av RBE vid olika typer av strålning:>Plats för tabell>Biologiskt effektiv dos eller RBE-dos: bestäms genom att man multiplicerar stråldosen uttryckt i rad med RBEfaktorn. RBE-dosen uttrycks i rem.Högsta tillåtna doser för bibehållande av tillräcklig säkerhet: de doser av joniserande strålning som, mot bakgrund av den kunskap vi har idag, inte förväntas förorsaka en person eller befolkningen som helhet kroppslig skada under livstiden. Dessa doser fastställs på grundval av den av enskilda eller av befolkningen som helhet upptagna strålningen med undantag av den naturliga bakgrundsstrålningen och strålning som härrör från medicinska undersökningar och behandlingar.Ackumulerad dos: summan av alla de doser som en enskild person, totalt sett över tiden, oavsett källa har tagit upp, med undantag av doser som härrör från naturlig bakgrundsstrålning samt medicinska undersökningar och behandlingar.Befolkningsdos: den dos joniserande strålning som befolkningen tar upp under en given tidsperiod, vägd i förhållande till demografiska data.AVDELNING 2 Räckvidd Artikel 2 Dessa direktiv skall vara tillämpliga på produktion, bearbetning, hantering, användning, innehav, lagring, transport och deponering av naturliga och icke naturliga radioaktiva ämnen samt på all annan verksamhet som innebär att en fara kan uppstå på grund av joniserande strålning.Artikel 3 Varje medlemsstat skall göra rapportering av sådan verksamhet som avses i artikel 2 obligatorisk och kan besluta att det för vissa av dessa verksamheter skall krävas tillstånd innan de påbörjas, på grund av den fara som sådana verksamheter utgör.Artikel 4 Förfarandet med rapportering och tillstånd för att få påbörja verksamheten kan upphävas i följande fall:a) För radioaktiva ämnen med en total aktivitet på mindre än 0,1 mikrocurie. Detta värde tillämpas på de mest giftiga radioaktiva nukliderna. Övriga värden bestäms i varje fall med beaktande av den relativa radiotoxiciteten och den information som ges i tabellerna i bilaga 1 till dessa direktiv.b) För radioaktiva ämnen med en koncentration på mindre än 0,002 mikrocurie per gram och fasta naturliga radioaktiva ämnen med en koncentration på mindre än 0,01 mikrocurie per gram.c) För apparater som avger joniserande strålning av en typ som är godkänd av de behöriga myndigheterna, förutsatt att de radioaktiva materialen är effektivt skyddade mot all kontakt eller läckage och att den dos som avges, när som helst i tiden och vid alla punkter runt omkring apparaten på avståndet 0,1 meter från apparatens yta, inte överstiger 0,1 millirem per timme.Artikel 5 Vid sidan av de fall som förutsätts i nationell lagstiftning, skall tillstånd alltid krävas innana) radioaktiva ämnen används för medicinska syften,b) radioaktiva ämnen tillsätts vid tillverkning av livsmedel och läkemedel, kosmetika och produkter som är avsedda att användas i hushållet, samt innan sådana livsmedel, läkemedel och produkter hanteras,c) radioaktiva ämnen används vid leksakstillverkning.AVDELNING 3 Högsta tillåtna doser för bibehållande av tillräcklig säkerhet Artikel 6 § 1 - Exponering av personer och antalet personer som utsätts för joniserande strålning måste hållas på en mycket låg nivå.§ 2 - Personer under arton år får inte ha ett arbete som innebär att de riskerar att utsättas för joniserande strålning i arbetet.§ 3 - Gravida kvinnor eller kvinnor som ammar får inte ha ett arbete som innebär risk för kraftig bestrålning.KAPITEL 1 Högsta tillåtna doser för personer som utsätts för strålning i arbetet Artikel 7 BESTRÅLNING AV HELA KROPPEN § 1 - Den högsta tillåtna dosen för en person som utsätts för strålning i arbetet skall uttryckas i rem och skall beräknas med hänsyn till ålder och till en genomsnittlig årlig dos på 5 rem.Den högsta tillåtna dosen för en person som utsätts för strålning i arbetet skall, utifrån en given ålder, beräknas enligt grundformelnD = 5(N 18), därD = dos uttryckt i remN = ålder uttryckt i årDosen D är den dos som faktiskt tas upp i blodbildande organ, könskörtlarna och ögonens linser.§ 2 - Skyddsåtgärder skall baseras på en genomsnittlig dos på 0,1 rem per vecka.§ 3 - Den högsta ackumulerade dosen inom en tid av tretton på varandra följande veckor får inte överstiga 3 rem. Vid beräkningen av dosen skall hänsyn tas till följande:a) Personer som är arton år eller äldre får ta upp en ackumulerad dos på 3 rem (fördelat över tretton på varandra följande veckor), förutsatt att grundformeln följs och att den ackumulerade dosen aldrig överstiger 12 rem per år.En enstaka dos på 3 rem får endast tillåtas i undantagsfall.b) Då den dos som tidigare har ackumulerats är med säkerhet känd och är lägre än den dos som beräknas enligt grundformeln, får doser ackumuleras med hastigheten 3 rem per 13 veckor så länge som den högsta tillåtna dosen beräknad enligt grundformeln inte har uppnåtts.c) Då den dos som tidigare har ackumulerats inte är känd med säkerhet, skall den antas vara likställd med den högsta tillåtna dosen beräknad enligt grundformeln.d) Då den dos som tidigare har ackumulerats är med säkerhet känd och överensstämmer med de normer som är tillämpliga vid en tid då de rekommenderade högsta tillåtna doserna var högre än de som är härledda från grundformeln, skall beräkningsmetoden vara den som föreskrivs i c.Artikel 8 PLANERAD EXTRAORDINÄR BESTRÅLNING Vid planerad extraordinär bestrålning får en dos på 12,5 rem tillåtas för personer som utsätts för strålning i arbetet. Denna dos får endast tas upp en gång under livstiden; den skall tas med i beräkningen av den högsta tillåtna sammanlagda dosen, beräknad enligt grundformeln. Om den högsta tillåtna sammanlagda dosen, beräknad enligt grundformeln, överskrids, så skall det värde som överstiger dosen lämnas utan beaktande.Kvinnor i fertil ålder får inte utsättas för planerad extraordinär bestrålning.Artikel 9 OFÖRUTSEDD BESTRÅLNING AV HELA KROPPEN Vid oförutsedd bestrålning av en person som utsätts för strålning i arbetet, skall en dos på mellan 3 och 25 rem, förutsatt att den tas upp endast en gång under livstiden, tas med i beräkningen av den högsta tillåtna ackumulerade dosen beräknad med hänsyn tagen till personens ålder och i enlighet med grundformeln. Om den högsta tillåtna sammanlagda dosen överskrids så skall det värde som överstiger dosen lämnas utan beaktande.Artikel 10 PARTIELL BESTRÅLNING Vid partiell bestrålning av kroppen, under vilken de doser som upptas av de blodbildande organen, könskörtlarna och ögonlinserna sammanlagt inte överstiger de gränser som grundformeln ger, skall den högsta tillåtna dosen fastställas enligt följande:a) För utvärtes bestrålning av extremiteterna (händer och underarmar, fötter och anklar): 15 rem per 13 veckor och 60 rem per år.b) För utvärtes bestrålning av hela huden: 8 rem per 13 veckor och 30 rem per år.c) För bestrålning av inre organ med undantag av blodbildande organ, könskörtlarna och ögonlinserna: 4 rem per 13 veckor och 15 rem per år.KAPITEL II Högsta tillåtna doser för särskilda grupper av befolkningen Artikel 11 a) För personer som tillhör särskilda grupper av befolkningen enligt artikel 1 § 2 femte stycket a och b, skall den högsta tillåtna dosen fastställas till 1,5 rem per år. Dosen i fråga är den dos som faktiskt tas upp av de blodbildande organen, könskörtlarna och ögonlinserna.b) För personer som tillhör den särskilda grupp av befolkningen enligt artikel 1 § 2 femte stycket c, skall den högsta tillåtna dosen fastställas till 0,5 rem per år.Dosen i fråga är den dos som faktiskt tas upp av de blodbildande organen, könskörtlarna och ögonlinserna.KAPITEL III Högsta tillåtna dos för befolkningen som helhet Artikel 12 För befolkningen som helhet skall den högsta tillåtna dosen vara 5 rem per capita, ackumulerad upp till trettio års ålder. Vid denna dos skall man genom vägning ta hänsyn till de doser som har tagits upp av personer som utsätts för strålning i arbetet och av särskilda grupper av befolkningen. Man skall inte ta hänsyn till bestrålning som beror på naturlig bakgrundsstrålning och bestrålning som beror på medicinska undersökningar och behandlingar.AVDELNING 4 Högsta tillåtna exponering och kontamination Artikel 13 § 1 - Högsta tillåtna exponering avser den utvärtes exponering som fördelar sig i kroppen under en tidsperiod och som medför, mot bakgrund av den kunskap vi har i dag, den högsta tillåtna dosen för enskilda och allmänheten.§ 2 - Exponeringarna skall, allt efter omständigheterna, uttryckas i expositionsdos, dos uppmätt i luften eller i partikelflöde.§ 3 - Tabellen i bilaga 2 till dessa direktiv visar motsvarande neutronflöde vad avser den högsta tillåtna dosen för personer som utsätts för strålning i arbetet.Artikel 14 § 1 - Högsta tillåtna kontamination avser sådan kontamination där mängden radionuklider i inandningsluft eller dricksvatten inte överstiger de högsta tillåtna koncentrationer som fastställs i tabellen i bilaga 3 till dessa direktiv.§ 2 - Koncentration skall utryckas i aktivitet per volymenhet.§ 3 - Tabellen i bilaga 3 visar de koncentrationer som motsvarar den högsta tillåtna dosen för personer som utsätts för strålning i arbetet.§ 4 - Om kontamination beror på att en blandning av radioaktiva nuklider, vilkas egenskaper är kända, tas upp i samma organ, skall den samlade påverkan av den bestrålning som dessa nuklider orsakar tas med i beräkningen.§ 5 - Om kontamination av ett enda organ beror på en blandning av radionuklider, vilkas egenskaper är kända, skall vid beräkningen av de högsta tillåtna koncentrationerna hänsyn tas till summan av de olika nuklidernas strålning.§ 6 - Om kontamination av olika organ beror på upptag av en blandning av radionuklider skall detta betraktas som total bestrålning.§ 7 - Om kontamination beror på en blandning av radionuklider av okänd sammansättning, återfinns de värden som skall användas för en blandning av beta- och gammastrålare samt för en blandning av alfastrålare i tabellen i bilaga 3.Artikel 15 Om bestrålningen av personer som utsätts för strålning i arbetet är begränsad till fyrtio timmar i veckan skall koncentrationerna i tabellen i bilaga 3 för inandningsluft multipliceras med 3. Om personer för en begränsad period uppehåller sig i en miljö som är kontaminerad med ett radioaktivt ämne kan omräkningsfaktorn vara högre än 3, beroende på exponeringstiden, men den får aldrig överstiga 10.Artikel 16 De värden för högsta tillåtna exponering och kontamination som är tillämpliga på andra förhållanden än då personer som utsätts för strålning i arbetet bestrålas över hela kroppen skall beräknas utifrån de högsta tillåtna doser som har fastställts i avdelning III. Utanför kontrollerade områden skall de högsta tillåtna koncentrationerna som bestämmer de högsta tillåtna kontaminationerna fastställas till en tiondel av värdena i tabellen i bilaga 3.Artikel 17 För att säkerställa att befolkningens hälsa skyddas och att de högsta tillåtna doser som fastställs i artiklarna 11 och 12 samt de högsta tillåtna exponeringarna och kontaminationerna som avses i artikel 13, 14, 15 och 16 beaktas, skall varje medlemsstat vidta åtgärder för övervakning, inspektion och ingripande vid olyckor.§ 1 - Övervakningen skall omfatta alla de arrangemang och undersökningar för upptäckt och eliminering av sådana faktorer som, vid produktion och användning av joniserande strålning eller under utförande av arbete som medför strålning, kan medföra en strålningsrisk för befolkningen. Omfattningen av de förebyggande åtgärder som vidtas skall bero på strålningsriskens storlek, särskilt i händelse av en olycka, och på befolkningstätheten.§ 2 - Övervakning skall utförasa) i "skyddsområden", dvs. områden där skyddet grundar sig på att den högsta tillåtna dosen på 0,5 rem per år som fastställs i artikel 11 b respekteras för personer som tillhör den särskilda grupp av befolkningen som är bosatt i närheten av det kontrollerade området,b) inom hela det territorium där den högsta tillåtna dosen är den som har fastställts för befolkningen som helhet.§ 3 - Övervakningen skall omfatta såväl undersökning och kontroll av skyddsåtgärder som de mätningar av doser som skall utföras för att skydda befolkningen.a) Undersökningen och kontrollen av skyddsåtgärder skall inkludera följande:1. Undersökning och godkännande i förväg för planerna för anläggningar som medför en strålningsrisk samt för den plats som har föreslagits för dessa anläggningar.2. Godkännade av nya anläggningar vad avser skydd mot all strålning eller kontamination som kan komma att ha verkan utanför anläggningen, med hänsyn till demografiska, meteorologiska, geologiska och hydrologiska förhållanden.3. Kontroll av den tekniska skyddsutrustningens effektivitet.4. Godkännande, vad avser fysikaliska kontroller, av utrustning för mätning av strålning och kontamination.5. Kontroll av att mätinstrumenten är funktionsdugliga och att de används på rätt sätt.b) Mätningar av doser som skall göras för att skydda befolkningen skall inkludera följande:1. Uppskattning av utvärtes bestrålning, med angivande av kvaliteten på strålningen i fråga, samt efter omständigheterna bestämning av expositionsdosen, den dos som uppmäts i luften eller flödet.2. Uppskattning av radioaktiv kontamination, med angivande av de radioaktiva kontaminanternas art, fysikaliska och kemiska tillstånd samt bestämningen av deras aktivitet och deras koncentration (per volymenhet luft och vatten, per ytenhet på marken och per viktenhet i biologiska prover och livsmedelsprover).3. Uppskattning av befolkningsdosen med hänsyn tagen till bestrålningsförhållanden och vägning med hänsyn till demografiska data. I synnerhet måste doser som beror på bestrålning från olika strålningskällor adderas om så är möjligt.c) Uppskattningarna skall göras så ofta att det i varje enskilt fall säkerställs att de grundläggande normerna uppfylls.d) Anteckningar som avser mätningar av utvärtes bestrålning och kontamination samt uppskattningarna av alla doser som befolkningen har tagit upp skall arkiveras.§ 4 - Varje medlemsstat skall upprätta ett system för inspektion i syfte att övervaka att befolkningens hälsa skyddas samt att initiera eventuella åtgärder för övervakning och ingripanden när det visar sig nödvändigt.§ 5 - a) För att vara beredda om en olycka skulle inträffa skall medlemsstaterna1. planera de åtgärder som de behöriga myndigheterna skall vidta,2. fastställa och tillhandahålla de nödvändiga medlen, både vad avser personal och utrustning, för att göra det möjligt att vidta åtgärder för att säkra och bibehålla befolkningens hälsa.b) Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de förberedelser som har gjorts enligt a 1 2.c) Alla olyckor som medför att befolkningen utsätts för strålning måste, om omständigheterna så kräver, omgående meddelas angränsande medlemsstater och Europeiska atomenergigemenskapens kommission.AVDELNING 5 Grundläggande principer för arbetstagares hälsokontroller Artikel 18 § 1 - Hälsokontroller av arbetstagare i kontrollerade områden skall bestå av fysikaliska kontroller för skydd mot strålning samt av läkarkontroller.§ 2 - Varje medlemsstat skall upprätta ett eller flera inspektionssystem för att övervaka sådana kontroller och initiera åtgärder för övervakning och ingripande i de fall det visar sig nödvändigt.KAPITEL 1 Fysikaliska kontroller för skydd mot strålning Artikel 19 Fysikaliska kontroller skall göras av kvalificerade experter vilkas kvalifikationer har godkänts av den behöriga myndigheten. Omfattningen av de medel som används skall bero på anläggningens storlek, och medlens art och beskaffenhet skall vara anpassade till de risker som är förknippade med det arbete som innebär exponering för joniserande strålning.Artikel 20 Fysikaliska kontroller skall inkludera följande:§ 1 - Avgränsning och utmärkning av kontrollerade områden, dvs. områden där den högsta tillåtna dos på 1,5 rem per år som fastställs i artikel 11 a för särskilda grupper av befolkningen kan komma att överskridas och där skyddet grundar sig på uppfyllande av de högsta tillåtna doser för personer som utsätts för strålning i arbetet som fastställs i avdelning III kapitel 1.§ 2 - Undersökning och kontroll av skyddsåtgärder, inklusivea) undersökning och godkännande i förväg för planer för installationer som medför en strålningsrisk samt för placeringen av dessa installationer i anläggningen,b) godkännande av nya installationer för fysikaliska kontroller,c) kontroll av den tekniska skyddsutrustningens effektivitet,d) kontroll av att mätinstrumenten är funktionsdugliga och att de används på rätt sätt.§ 3 - Följande uppskattningar:a) Uppskattning av exponering i lokalerna i fråga, med angivande av egenskaperna hos och om så är nödvändigt kvaliteten hos strålningen i fråga, för att kunna ta hänsyn till den relativa biologiska effekt som den joniserande strålningen (RBE) har, och beroende på omständigheterna, för att bestämma expositionsdosen, den dos som uppmäts i luften eller flödet.b) Uppskattning av radioaktiv kontamination, med angivande av de radioaktiva kontaminanternas art, fysikaliska och kemiska tillstånd, samt bestämmande av deras aktivitet och koncentration per volymenhet och ytenhet.c) Uppskattning av den helkroppsdos som en person har tagit upp, baserad på strålningsförhållanden. Den ackumulerade persondosen för personer som utsätts för utvärtes strålning måste bestämmas av en eller flera individuella strålningsdetektorer som personen ständigt bär med sig. Persondosen för de som utsätts för invärtes strålning måste bestämmas med en fysikalisk eller medicinsk metod som gör det möjligt att värdera upptaget.Artikel 21 Hur ofta uppskattningarna skall göras skall fastställas på ett sådant sätt att det säkerställs att de grundläggande normerna uppfylls i varje enskilt fall.Artikel 22 § 1 - Anteckningar som avser uppskattningen av persondoser skall bevaras under den berörda personens livstid och under alla omständigheter i minst trettio år efter det att det arbete som innebar exponering för joniserande strålning upphörde.§ 2 - Resultat av uppskattningar av exponering och radioaktiva kontaminationer samt de åtgärder som har vidtagits skall antecknas och bevaras.KAPITEL II Läkarkontroller Artikel 23 Läkarkontroller av arbetstagare skall utföras av godkända läkare.Artikel 24 § 1 - Ingen arbetstagare får placeras eller hållas kvar i arbete som innebär att han utsätts för joniserande strålning om medicinska resultat talar emot detta.§ 2 - Medlemsstaterna skall fastställa förfarandet för att anföra besvär mot de resultat som avses i § 1.Artikel 25 Läkarkontroller av arbetstagare skall inkludera följande:§ 1 - Medicinsk undersökning före anställningena) Denna undersökning skall inkludera en fullständig anamnes för personen i fråga, i vilken hänsyn tas till eventuell tidigare exponering för strålning, och en allmän klinisk undersökning, samt alla undersökningar som behövs för att bedöma tillståndet för de organ och funktioner som kan komma att påverkas mest av att utsättas för strålning.b) Den läkare som utför undersökningen skall informeras om de arbetsuppgifter som arbetstagaren har då denne påbörjar sin anställning, om dessa arbetsuppgifter ändras och om den bestrålning som dessa uppgifter medför.c) Medlemsstaterna skall som vägledning för den godkände läkaren utarbeta en lista över de kriterier som bestämmer om en person är lämplig för arbetet.§ 2 - Rutinmässiga eller särskilda medicinska undersökningar som bestämmer tillståndet hos de mest strålkänsliga organen och funktionernaa) Hur ofta dessa undersökningar skall ske bestäms av arbetsförhållandena och arbetstagarens hälsotillstånd. Högst ett år får gå mellan två på varandra följande undersökningar, och denna tidsrymd skall minskas om det är nödvändigt på grund av strålningsförhållanden eller arbetstagarens hälsotillstånd.b) Den godkände läkaren skall, efter det att arbetet har upphört, fortsätta hälsokontrollerna så länge som han anser det nödvändigt för att skydda den berörda personens hälsa.c) Följande medicinska indelning skall användas för arbete som medför strålningsrisk:1. Arbetstagare som inte är lämpliga att utföra arbetet och som måste förflyttas bort från risken.2. Arbetstagare som står under observation för att det skall kunna fastställas om de kan utsättas för risken.3. Arbetstagare som även fortsättningsvis kan utsättas för den fara som deras arbetsuppgifter medför.4. Arbetstagare som står under läkarkontroll efter det att de har slutat ett arbete som medförde exponering för joniserande strålning.§ 3 - Särskilda kontrollera) Särskilda kontroller skall utföras vid allvarlig utvärtes bestrålning och vid kontamination av arbetstagaren.b) Rutinmässiga medicinska undersökningar skall kompletteras med alla de undersökningar, dekontaminationsåtgärder och brådskande behandlingar som läkaren anser nödvändiga.c) Läkaren skall bestämma om arbetstagaren bör vara kvar på sin arbetsplats, förflyttas eller isoleras och om brådskande medicinsk behandling bör ges.d) En arbetstagare som har tagit upp tillfällig utvärtes strålning på mer än 25 rem eller tillfällig invärtes kontamination skall stå under läkarkontroll.Artikel 26 § 1 - För varje arbetstagare skall en journal upprättas som skall hållas aktuell och förvaras i arkiv under hans livstid och under alla omständigheter i minst trettio år efter det att det arbete som medförde exponering för joniserande strålning upphörde.§ 2 - Journalen skall innehålla uppgifter vad avser arbetstagarens arbetsuppgifter, de persondoser han har upptagit och resultaten av medicinska undersökningar.§ 3 - Medlemsstaterna skall besluta om sådana praktiska arrangemang som möjliggör att varje arbetstagares journal kan hållas aktuell. De skall också säkerställa att alla relevanta uppgifter vad avser de arbetsuppgifter som arbetstagaren har utfört och de doser han har tagit upp skall kunna cirkulera fritt inom gemenskapen.Artikel 27 Varje arbetstagare som kan komma att utsättas för strålningsrisk skall informeras om de risker som arbetet medför för hans hälsa, om arbetsmetoderna, de förebyggande åtgärder som skall vidtas och vikten av att uppfylla de medicinska kraven.Artikel 28 Dessa direktiv riktar sig till alla medlemsstater.Utfärdade i Bryssel den 2 februari 1959.På rådets vägnarCOUVE DE MURVILLEOrdförandeBILAGA 1 1. Nukliders relativa radiotoxicitet Godkänd indelning av radioaktiva nuklider enligt deras relativa radiotoxicitet:A. Mycket hög radiotoxicitetSr90 + Y90, Po210, At211, Ra226 + dotterprodukter, Ac227, Pu239, Am241*, Cm242B. Hög radiotoxicitetCa45, Fe59*, Sr89, Y91, Ru106 + Rh106, I131, Ba140* + La140, Ce144 + Pr144*, Sm151, Eu154*, Tm170*, Pb210 + Bi210 (Ra D + E), U233*, Th234* + Pa244*C. Måttlig radiotoxicitetNa24*, P32, S35, Cl36, K42*, Sc46*, Sc47, Sc48, V48*, Mn56*, Fe55, Co60*, Ni59, Cu64*, Zn65*, Ga72*, As76*, Rb86*, Zr95*, Nb95*, Mo99*, Tc96, Rh105*, Pd103 + Rh103, Ag105*, Ag111, Cd109, Ag109*, Sn113*, Te127*, Te129*, Cs137 + Ba137*, Pr143, Pm147, Ho166*, Lu177*, Ta182*, W181*, Re183*, Ir190*, Ir192*, Pt191*, Pt193*, Au196*, Au198*, Au199*, Tl200*, Tl202*, Tl204, Pb203*D. Lätt radiotoxicitetH3, Be7*, C14, F18, Cr51*, Ge71, Tl201*2. Myndigheternas tillstånd krävs inte för aktiviteter som inte överstiger följande värdenOm aktiviteten motsvarar den skuggade ytan krävs inte tillstånd från myndigheterna.>Hänvisning till film>* = gammastrålareBILAGA 2 Tabellen visar neutronflöden som motsvarar den högsta tillåtna dosen för personer som utsätts för strålning i arbetet (40 timmar per vecka)>Plats för tabell>BILAGA 3 Högsta tillåtna koncentration av en radionuklid i inandningsluft och dricksvatten för personer som kontinuerligt utsätts för strålning i arbetet (Tabellen baserar sig på rekommendationer som Internationella strålskyddskommissionen utfärdade den 1 december 1954)(1a)>Plats för tabell>>Plats för tabell>