Avis juridique important

|

31993L0013

Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 095 , 21/04/1993 s. 0029 - 0034 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 12 s. 0169  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 12 s. 0169

RÅDETS DIREKTIV 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),i samarbete med Europaparlamentet (2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), ochmed beaktande av följande:Det är nödvändigt att besluta om åtgärder i syfte att gradvis upprätta den inre marknaden före den 31 december 1992. Den inre marknaden omfattar ett område utan inre gränser med fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital.Medlemsstaternas lagar om avtalsvillkor mellan den som säljer varor eller tillhandahåller tjänster å ena sidan och en konsument å andra sidan är mycket olika. Följaktligen skiljer sig de nationella marknaderna för försäljning av varor och tillhandahållande av tjänster till konsumenter från varandra och en snedvridning av konkurrensen kan uppstå bland varu- och tjänsteföretagen, i synnerhet när de verkar i andra medlemsstater.Speciellt medlemsstaternas lagar om oskäliga villkor i konsumentavtal uppvisar påtagliga skillnader.Det åligger medlemsstaterna att se till att avtal som sluts med konsumenter inte innehåller oskäliga villkor.Konsumenterna känner normalt inte till de andra medlemsländernas lagregler gällande avtal om försäljning av varor eller tillhandahållande av tjänster. Denna brist på kunskap kan få dem att avstå från direkta köp av varor eller tjänster i en annan medlemsstat.För att underlätta upprättandet av den inre marknaden och skydda medborgaren i hans roll som konsument när han förvärvar varor och tjänster genom avtal för vilka lagar i andra medlemsländer än hans eget gäller är det väsentligt att eliminera oskäliga villkor från sådana avtal.Detta kommer att hjälpa varu- och tjänsteleverantörerna att sälja varor och tillhandahålla tjänster, såväl i hemlandet som på den inre marknaden. På så vis stimuleras konkurrensen, vilket bidrar till ett ökat utbud för gemenskapens medborgare i deras egenskap av konsumenter.Gemenskapens två konsumentpolitiska program (4) understryker vikten av att skydda konsumenterna mot oskäliga avtalsvillkor. Detta skydd bör föreskrivas genom lagar och andra författningar som antingen harmoniseras på gemenskapsnivå eller antas direkt på den nivån.I enlighet med den princip som läggs fast under rubriken "Skydd av konsumenternas ekonomiska intressen" i de två programmen skall den som förvärvar varor eller tjänster skyddas mot att näringsidkaren missbrukar sin starka ställning och speciellt mot ensidiga standardavtal och oskäligt utelämnande av väsentliga rättigheter i avtalen.Konsumenterna kan skyddas bättre genom att enhetliga regler antas i fråga om oskäliga villkor. Dessa regler bör gälla alla avtal som sluts mellan näringsidkare och konsumenter. Detta direktiv skall därför inte göras tillämpligt på bl.a. anställningsavtal, avtal om arvsrätt, avtal som gäller familjerättsliga rättigheter samt avtal om upprättande och organisation av bolag.Konsumenterna måste åtnjuta samma skydd vid både muntliga och skriftliga avtal, och i det sistnämnda fallet oavsett om villkoren finns i ett eller flera dokument.Den nationella lagstiftningen medger för närvarande bara en partiell harmonisering, och detta direktiv täcker endast avtalsvillkor som inte förhandlats fram individuellt. Medlemsstaterna bör ha möjlighet att, med iakttagande av fördraget, ge konsumenterna ett bättre skydd genom strängare nationella bestämmelser än bestämmelserna i detta direktiv.Sådana författningsföreskrifter hos medlemsstaterna som direkt eller indirekt reglerar villkoren för konsumentavtal antas inte innehålla oskäliga villkor. Därför förefaller det inte nödvändigt att villkor som avspeglar bindande författningsföreskrifter och principer eller bestämmelser i internationella konventioner som medlemsstaterna eller gemenskapen har tillträtt underkastas bestämmelserna i detta direktiv. I det avseendet omfattar uttrycket "bindande författningsföreskrifter" i artikel 1.2 även regler som enligt lagstiftningen gäller mellan de avtalsslutande parterna om inget annat har avtalats.Medlemsstaterna måste dock se till att oskäliga villkor inte ingår, speciellt som detta direktiv också gäller för näringsverksamhet av offentlig karaktär.Det är nödvändigt att fastställa allmänna kriterier för bedömningen av om avtalsvillkor är oskäliga.Bedömningen av om villkor är oskäliga eller inte enligt dessa allmänna kriterier, särskilt i näringsverksamhet av offentlig karaktär som tillhandahåller kollektiva tjänster baserade på solidaritet mellan konsumenterna, måste kompletteras med en metod för att göra en samlad bedömning av de olika berörda intressena; detta grundar kravet på god sed. Vid bedömningen av begreppet god sed skall särskild hänsyn tas till parternas inbördes styrkeförhållande i förhandlingshänseende, huruvida konsumenten har uppmuntrats att acceptera villkoren och om varorna eller tjänsterna sålts eller levererats på kundens särskilda beställning. Näringsidkaren kan uppfylla kravet på god sed genom att handla lojalt och rättvist mot den andre parten, vars legitima intressen han måste beakta.Den bifogade listan med avtalsvillkor kan vid tillämpningen av detta direktiv bara ses som vägledande. På grund av direktivets karaktär av minimidirektiv får medlemsstaterna genom sin nationella lagstiftning utöka eller begränsa räckvidden för dessa villkor.Varornas eller tjänsternas karaktär bör inverka på bedömningen av villkorens oskälighet.Vid tillämpningen av detta direktiv skall inte bedömningen av villkorens oskälighet omfatta villkor som beskriver avtalets huvudföremål eller förhållandet mellan kvaliteten och priset på varorna eller tjänsterna. Avtalets huvudföremål och förhållandet mellan kvaliteten och priset kan likväl tas i beaktande vid bedömningen av skäligheten hos andra villkor. Härav följer bl.a. att någon sådan bedömning inte skall göras av villkor i försäkringsavtal som tydligt definierar och begränsar den försäkrade risken och försäkrarens förpliktelser, eftersom dessa restriktioner beaktas vid beräkningen av den premie som erläggs av konsumenten.Avtalen skall formuleras på ett klart och begripligt språk och konsumenten skall ha en reell möjlighet att granska alla villkoren. I tveksamma fall skall den för konsumenten mest gynnsamma tolkningen gälla.Medlemsstaterna skall säkerställa att oskäliga villkor inte förekommer i avtal som näringsidkare sluter med konsumenter. Om sådana villkor ändå förekommer skall de inte vara bindande för konsumenten men avtalet skall fortsätta att vara bindande för parterna på samma grunder, om det kan bestå utan de oskäliga villkoren.Det finns en risk för att konsumenterna i vissa fall fråntas skyddet i detta direktiv genom att avtalet utpekar ett tredje lands lag som den lag som skall tillämpas på avtalet; bestämmelser skall därför tas med i detta direktiv för att avvärja denna risk.Personer eller organisationer som anses ha ett befogat intresse i saken enligt medlemsstatens lagstiftning skall ha möjlighet att vidta rättsliga åtgärder mot standardvillkor i avtal som sluts med konsumenter, i synnerhet oskäliga villkor, antingen inför en domstol eller inför en förvaltningsmyndighet med behörighet att fatta beslut angående klagomål eller att sätta igång en lämplig rättslig process. Denna möjlighet innebär dock inte någon förhandsgranskning av de allmänna villkoren inom en given ekonomisk sektor.Medlemsstaternas domstolar eller förvaltningsmyndigheter måste förfoga över lämpliga och effektiva medel för att förhindra fortsatt tillämpning av oskäliga villkor i konsumentavtal.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Syftet med detta direktiv är att närma medlemsstaternas lagar och andra författningar till varandra i fråga om oskäliga villkor i avtal som sluts mellan en näringsidkare och en konsument.2. Avtalsvillkor som avspeglar bindande författningsföreskrifter samt bestämmelser eller principer i internationella konventioner som medlemsstaterna eller gemenskapen har tillträtt, särskilt inom transportområdet, är inte underkastade bestämmelserna i detta direktiv.Artikel 2 I detta direktiv avses meda) oskäliga villkor: avtalsvillkor som definieras i artikel 3,b) konsument: en fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som faller utanför hans näring eller yrke,c) näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som har samband med hans näring eller yrkesverksamhet, oavsett om den är offentlig eller privat.Artikel 3 1. Ett avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling skall anses vara oskäligt om det i strid med kravet på god sed medför en betydande obalans i parternas rättigheter och skyldigheter enligt avtalet till nackdel för konsumenten.2. Det skall alltid anses att ett avtalsvillkor inte har varit föremål för individuell förhandling om det har utarbetats i förväg och konsumenten därför inte har haft möjlighet att påverka villkorets innehåll; detta gäller särskilt i samband med i förväg formulerade standardavtal.Den omständigheten att vissa delar av ett villkor eller ett särskilt villkor har varit föremål för individuell förhandling utesluter inte att denna artikel tillämpas på resten av avtalet, om en samlad bedömning av avtalet leder till slutsatsen att det likväl rör sig om ett i förväg formulerat standardavtal.Om en näringsidkare hävdar att ett standardvillkor har varit föremål för individuell förhandling, har han bevisbördan för sitt påstående.3. Bilagan innehåller en vägledande, inte uttömmande lista på villkor som kan anses oskäliga.Artikel 4 1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 7 skall frågan om ett avtalsvillkor är oskäligt bedömas med beaktande av vilken typ av varor eller tjänster som avtalet avser och med hänsyn tagen, vid tiden för avtalets ingående, till alla omständigheter i samband med att avtalet ingicks samt till alla övriga villkor i avtalet eller något annat avtal som det är beroende av.2. Bedömningen av avtalsvillkors oskälighet skall inte avse vare sig beskrivningen av avtalets huvudföremål eller å ena sidan förhållandet mellan pris och ersättning och å andra sidan sålda tjänster eller varor; detta gäller i den mån dessa villkor är klart och begripligt formulerade.Artikel 5 I avtal där alla eller vissa villkor som erbjuds konsumenten är i skriftlig form skall dessa villkor alltid vara klart och begripligt formulerade. Vid tveksamhet om ett avtalsvillkors innebörd skall den för konsumenten mest gynnsamma tolkningen gälla. Denna tolkningsregel gäller inte vid de förfaranden som föreskrivs i artikel 7.2.Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall föreskriva att oskäliga villkor som används i avtal som en näringsidkare sluter med en konsument inte är, på sätt som närmare stadgas i deras nationella rätt, bindande för konsumenten och att avtalet skall förbli bindande för parterna på samma grunder, om det kan bestå utan de oskäliga villkoren.2. Medlemsstaterna skall, för de fall då avtalet har nära anknytning till medlemsstaternas territorium, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att konsumenterna inte förlorar det skydd som ges i detta direktiv på grund av att ett tredje lands lagstiftning väljs som tillämplig lag för avtalet.Artikel 7 1. Medlemsstaterna skall se till att det i konsumenternas och konkurrenternas intresse finns lämpliga och effektiva medel för att hindra fortsatt användning av oskäliga villkor i avtal som näringsidkare sluter med konsumenter.2. De medel som avses i punkt 1 skall omfatta bestäm- melser om att personer eller organisationer, som enligt nationell rätt har ett berättigat intresse att skydda konsumenter, får inleda ett ärende enligt nationell lagstiftning vid domstolar eller behöriga administrativa myndigheter, för att dessa skall avgöra om avtalsvillkor som utformats för allmänt bruk är oskäliga och använda lämpliga och effektiva medel för att förhindra framtida bruk av sådana villkor.3. De rättsliga åtgärder som avses i punkt 2 får, med beaktande av nationella rättsregler, åtskilt eller gemensamt riktas mot flera sådana näringsidkare inom samma näringsområde eller dessas sammanslutningar som använder eller rekommenderar användandet av samma allmänna avtalsvillkor eller liknande villkor.Artikel 8 För att säkerställa bästa möjliga skydd för konsumenten får medlemsstaterna, inom det område som omfattas av detta direktiv, anta eller behålla strängare bestämmelser som är förenliga med fördraget.Artikel 9 Kommissionen skall till Europaparlamentet och till rådet överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv senast fem år efter den dag som anges i artikel 10.1.Artikel 10 1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1994 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Dessa bestämmelser skall tillämpas på alla avtal som sluts efter den 31 december 1994.2. När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 11 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 5 april 1993.På rådets vägnarN. HELVEG PETERSENOrdförande(1) EGT nr C 73, 24.3.1992, s. 7.(2) EGT nr C 326, 16.12.1991, s. 108 och EGT nr C 21, 25.1.1993.(3) EGT nr C 159, 17.6.1991, s. 34.(4) EGT nr C 92, 25.4.1975, s. 1 och EGT nr C 133, 3.6.1981, s. 1.BILAGA AVTALSVILLKOR TILL VILKA HÄNVISAS I ARTIKEL 3.3 1. Avtalsvillkor vars mål eller konsekvens ära) att utesluta eller begränsa näringsidkarens rättsliga ansvar i händelse av att konsumenten dör eller drabbas av personskada till följd av näringsidkarens handlande eller underlåtenhet,b) att otillbörligt utesluta eller begränsa konsumentens lagliga rättigheter gentemot näringsidkaren eller någon annan part i händelse av att näringsidkaren bryter helt eller delvis mot någon avtalsförpliktelse, däribland möjligheten för konsumenten att åberopa en fordran som han kan ha mot näringsidkaren för kvittning mot en skuld som han har till denne,c) att göra avtal bindande för konsumenten medan näringsidkarens prestationer är underkastade villkor vars uppfyllande beror endast på dennes vilja,d) att tillåta näringsidkaren att behålla pengar som betalats av konsumenten när denne avstår från att ingå eller fullfölja avtalet, utan att konsumenten ges rätt till motsvarande ersättningsbelopp från näringsidkaren då denne avstår från att ingå eller fullfölja avtalet,e) att kräva att en konsument som inte fullgör sina skyldigheter betalar ett oproportionerligt stort ersättningsbelopp,f) att tillåta näringsidkaren att säga upp avtalet på godtyckliga grunder när samma rätt inte ges konsumenten, liksom att låta näringsidkaren behålla belopp som betalats för ännu inte utförda tjänster när det är näringsidkaren själv som säger upp avtalet,g) att tillåta näringsidkaren - utom då viktiga skäl föreligger - att utan rimligt varsel säga upp ett avtal med obestämd varaktighet,h) att automatiskt förlänga ett avtal med bestämd varaktighet om konsumenten inte uttalar sig däremot, när sista dagen för konsumenten att framföra att han inte önskar förlänga avtalet ligger oskäligt tidigt,i) att oåterkalligen binda konsumenten vid villkor som denne inte haft någon verklig möjlighet att ta del av innan avtalet ingicks,j) att tillåta näringsidkaren att ensidigt ändra villkoren utan något giltigt skäl som anges i avtalet,k) att tillåta näringsidkaren att ensidigt och utan giltigt skäl ändra någon egenskap hos den vara eller tjänst som skall levereras,l) att ange att varans pris skall fastställas vid leveransen eller tillåta att näringsidkaren höjer priset utan att konsumenten i båda fallen har en motsvarande rätt att frånträda avtalet om det slutliga priset är för högt i förhållande till det pris som överenskoms när avtalet ingicks,m) att de näringsidkaren rätt att avgöra om den levererade varan eller tjänsten överensstämmer med avtalet, eller att ge honom rätt att ensam tolka ett avtalsvillkor,n) att begränsa näringsidkarens skyldighet att respektera de åtaganden som hans representanter har gjort, eller att göra näringsidkarens förpliktelser beroende av att särskilda formkrav iakttas,o) att förplikta konsumenten att fullgöra alla sina skyldigheter även om inte näringsidkaren fullgör sina,p) att ge näringsidkaren möjlighet att utan konsumentens samtycke överlåta sina rättigheter och förpliktelser enligt avtalet när detta kan minska konsumentens säkerhet,q) att upphäva eller inskränka konsumentens rätt att gå till domstol eller vidta andra rättsliga åtgärder, särskilt genom att kräva att konsumenten för tvister enbart till skiljeförfarande som inte är reglerat i lag, genom att orättmätigt inskränka konsumentens tillgång till bevismedel eller genom att pålägga konsumenten en bevisbörda som enligt gällande rätt bör ligga hos någon annan avtalspart.2. Räckvidd för g, j och la) En leverantör av finansiella tjänster kan utan hinder av g förbehålla sig rätten att säga upp ett avtal med obestämd varaktighet ensidigt och, om det finns giltigt skäl, utan varsel; detta förutsätter dock att näringsidkaren är förpliktad att omgående informera motparten och eventuella övriga avtalsparter.b) En leverantör av finansiella tjänster kan utan hinder av j förbehålla sig rätten att, utan varsel om det finns giltigt skäl, ändra den räntesats som konsumenten skall betala eller erhålla eller andra kostnader för finansiella tjänster, förutsatt att näringsidkaren är förpliktad att snarast möjligt informera motparten och eventuella övriga avtalsparter om detta och att dessa omgående kan säga upp avtalet.Punkt j hindrar inte heller att en näringsidkare förbehåller sig rätten att ensidigt ändra villkoren i ett avtal som har träffats på obestämd tid, förutsatt att han förpliktas att underrätta konsumenten med rimligt varsel och att denne kan säga upp avtalet.c) Punkterna g, j och l gäller inte för- transaktioner med värdepapper, finansiella instrument eller andra varor eller tjänster där priset varierar med förändringar i en börskurs eller ett börsindex eller en kapitalmarknadsränta som näringsidkaren inte har kontroll över,- avtal om köp eller försäljning av utländsk valuta, resecheckar eller internationella postanvisningar i utländsk valuta.d) Vad som sägs i punkt 1 hindrar inte lagliga prisindexeringsklausuler, under förutsättning att riktlinjerna för prissvängningarna beskrivs tydligt.


Avis juridique important

|

31987L0481

Kommissionens direktiv 87/481/EEG av den 9 september 1987 om ändring av rådets direktiv 70/458/EEG om saluföring av utsäde av köksväxter

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 273 , 26/09/1987 s. 0045 - 0045 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 24 s. 0133  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 24 s. 0133

KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 9 september 1987 om ändring av rådets direktiv 70/458/EEG om saluföring av utsäde av köksväxter (87/481/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 70/458/EEG av den 29 september 1970 om saluföring av utsäde av köksväxter(), senast ändrat genom rådets direktiv 87/120/EEG(), särskilt artikel 40.a i detta, ochmed beaktande av följande:Mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen är det önskvärt att ändra villkoren i bilaga 1 till direktiv 70/458/EEG om fribelägenhet för grödan vid produktion av utsäde av mangold och rödbeta.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är i enlighet med det yttrande som framlagts av Ständiga kommittén för utsäde och uppförökningsmaterial för jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Bilaga 1.4 till direktiv 70/458/EEG ändras på följande sätt:1. Följande punkt skall läggas till:"A. Beta vulgaris"1. Från pollenkällor av familjen Beta som inte tas upp nedan 1 000 m."2. Från pollenkällor av sorter av samma underart som tillhör en annan sortgrupp" a) för basutsäde 1 000 m," b) för certifikatutsäde 600 m."3. För pollenkällor av sorter av samma underart som tillhör samma sortgrupp" a) för basutsäde 600 m," b) för certifikatutsäde 300 m.De sortgrupper som avses i 2 och 3 skall fastställas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 40."2. Punkt A skall betecknas "Aa" och orden "Beta och" skall utgå i samtliga fall.Artikel 2 Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att följa detta direktiv senast den 1 juli 1989. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta.Artikel 3 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 9 september 1987.På kommissionens vägnarFrans ANDRIESSENVice ordförande()()()) EGT nr L 225, 12.10.1970, s. 7.()) EGT nr L 49, 18.2.1987, s. 39.


Avis juridique important

|

31994L0036

Europaparlamentets och rådets direktiv 94/36/EG av den 30 juni 1994 om färgämnen för användning i livsmedel

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 237 , 10/09/1994 s. 0013 - 0029 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 27 s. 0015  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 27 s. 0015

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 94/36/EG av den 30 juni 1994 om färgämnen för användning i livsmedelEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av rådets direktiv 89/107/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om livsmedelstillsatser som är godkända för användning i livsmedel(1), särskilt artikel 3.2 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3),enligt förfarandet i artikel 189b i fördraget(4), ochmed beaktande av följande:Skillnaderna i nationell lagstiftning i fråga om villkoren för användningen av färgämnen i livsmedel är ett hinder för den fria rörligheten för livsmedel. Detta kan skapa otillbörliga konkurrensförhållanden.Det viktigaste syftet med all lagstiftning om sådana livsmedelstillsatser och villkoren för användning av dem bör vara att skydda och informera konsumenterna.En livsmedelstillsats får endast användas om det kan styrkas att den är tekniskt nödvändig och inte hälsoskadlig.Färgämnen används för att återställa det ursprungliga utseendet hos livsmedel som fått sin färg påverkad genom bearbetning, lagring, förpackning och distribution och därigenom kan ha blivit utseendemässigt mindre acceptabla för konsumenterna.Färgämnen används även för att göra livsmedels utseende mer tilltalande, bidra till att konsumenterna associerar till smaker som normalt förbinds med vissa livsmedel och för att ge färg åt i sig färglösa livsmedel.Det är nödvändigt att ta med vissa färgämnen, som är avsedda för kontrollmärkning av kött på den officielle veterinärens ansvar enligt kraven i direktiv 91/497/EEG(5), särskilt kapitel XI i bilaga 1 till detta.Endast färgämnen som är godkända enligt detta direktiv bör användas till dekoration eller märkning av ägg enligt förordning (EEG) nr 1274/91(6).Färgämnen används för att framhäva livsmedels naturliga färg.Det är allmänt accepterat att oberedda livsmedel och vissa andra baslivsmedel bör vara fria från livsmedelstillsatser.Med beaktande av de senaste vetenskapliga och toxikologiska rönen om tillsatser bör vissa av dessa endast tillåtas för vissa livsmedel och med vissa villkor för användningen.Det är nödvändigt att fastställa stränga bestämmelser för användningen av tillsatser i livsmedel för spädbarn och små barn.Samråd har skett med Vetenskapliga livsmedelskommittén i fråga om ämnen som ännu inte omfattas av gemenskapsbestämmelser.Det är önskvärt att förfarandet för samråd med Ständiga livsmedelskommittén följs, när beslut skall fattas om huruvida ett visst livsmedel tillhör en viss kategori av livsmedel.Detta direktiv ersätter delvis rådets direktiv av den 23 oktober 1962 om tillnärmning av medlemsstaternas bestämmelser om färgämnen som är godkända för användning i livsmedel(7).Förslag om ändring av nuvarande renhetskriterier för färgämnen och nya specifikationer för sådana färgämnen som saknar renhetskriterier kommer att lämnas enligt förfarandet i artikel 11 i direktiv 89/107/EEG.Till skydd för konsumenterna bör gemenskapen främja forskning om möjliga effekter (även sådana av kumulativ och synergistisk natur) på människors hälsa av färgämnen som används i livsmedel, särskilt sådana vars oskadlighet är omdiskuterad.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 11. Detta direktiv är ett särdirektiv som utgör en del av det uttömmande direktiv som avses i artikel 3 i direktiv 89/107/EEG.2. I detta direktiv avses med färgämnen ämnen som tillför eller återställer färg hos livsmedel, vilket omfattar även naturliga beståndsdelar i livsmedel och andra beståndsdelar av naturligt ursprung, som i sig normalt inte används som livsmedel och som normalt inte ingår som karakteristiska beståndsdelar i livsmedel.Preparat som erhålls från livsmedel och andra naturliga källmaterial genom fysikalisk och/eller kemisk extraktion som leder till en extraktion av pigment som är selektiv i fråga om de näringsmässiga eller aromatiska beståndsdelarna är färgämnen enligt detta direktiv.3. Följande slag av ämnen skall dock inte betraktas som färgämnen enligt detta direktiv:- Livsmedel i torkad eller koncentrerad form och aromämnen som tillsätts under tillverkningen av sammansatta livsmedel på grund av sina aromatiska, smakförhöjande eller näringsmässiga egenskaper, samtidigt som de har en sekundär färgande effekt, som t.ex. paprika, gurkmeja och saffran.- Färgämnen som används för att färga de yttre, oätliga delarna av livsmedel som t.ex. ostskorpa och korvskinn som inte kan förtäras.Artikel 21. Endast de ämnen som upptas i bilaga 1 får användas som färgämnen i livsmedel.2. Färgämnen får endast användas i sådana livsmedel som upptas i bilagorna 3, 4 och 5 och enligt där angivna villkor. Detta gäller även när sådana livsmedel är avsedda för särskild användning enligt direktiv 89/398/EEG(8).3. Färgämnen får inte användas i sådana livsmedel som upptas i bilaga 2, om inte detta uttryckligen anges i bilagorna 3, 4 eller 5.4. Färgämnen som endast är tillåtna för viss användning upptas i bilaga 4.5. Färgämnen som är allmänt tillåtna i livsmedel och villkoren för användningen av dem upptas i bilaga 5.6. De maximihalter som anges i bilagorna- avser konsumtionsfärdiga livsmedel som tillagats enligt bruksanvisningen,- avser mängden aktivt färgande substans i färgpreparatet.7. I bilagorna till detta direktiv avses med quantum satis att ingen maximihalt är fastställd. Färgämnena skall dock användas enligt god tillverkningssed och inte i större mängd än vad som är nödvändigt för det avsedda syftet och på så sätt att konsumenterna inte vilseleds.8. För sådan hälsomärkning som avses i direktiv 91/497/EEG och annan märkning som föreskrivs för köttprodukter får endast följande färgämnen användas: E 155 brun HT, E 133 briljantblått FCF eller E 129 Allura röd AC eller en lämplig blandning av E 133 briljantblått FCF och E 129 Allura röd AC.9. Endast sådana färgämnen som anges i bilaga 1 får användas för dekorationsmålning av äggskal eller stämpling av äggskal enligt förordning (EEG) nr 1274/91.10. Endast de färgämnen som upptas i bilaga 1, med undantag av E 123, E 127, E 128, E 154, E 160b, E 161g, E 173 och E 180, får säljas direkt till konsument.11. I detta direktiv avses med oberedda att livsmedlet inte har genomgått någon behandling som påtagligt förändrar dess ursprungliga egenskaper. Oberedda livsmedel kan dock t.ex. ha delats, trancherats, skurits ut, urbenats, hackats, flåtts, befriats från delar, skalats, malts, skurits, rensats, putsats, djupfrysts, frysts, kylts, krossats eller spritats och vara förpackade eller ej.Artikel 3Utan att detta påverkar tillämpningen av andra gemenskapsbestämmelser kan förekomst av färgämnen i livsmedel tillåtas- i sammansatta livsmedel utöver dem som anges i bilaga 2, om färgämnet är tillåtet i någon av ingredienserna i det sammansatta livsmedlet,eller- i livsmedel som endast är avsedda att användas vid beredningen av ett sammansatt livsmedel, förutsatt att det sammansatta livsmedlet uppfyller bestämmelserna i detta direktiv.Artikel 4Beslut kan fattas enligt förfarandet i artikel 5 om ett visst livsmedel tillhör en kategori av livsmedel som nämns i bilagorna och om ett ämne är ett färgämne enligt definitionen i artikel 1.Artikel 51. När förfarandet i denna artikel skall följas, skall kommissionen biträdas av Ständiga livsmedelskommittén som inrättats enligt beslut 69/414/EEG(9), nedan kallad kommittén.2. Ordföranden skalll hänskjuta ärendet till kommittén, antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.3. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Den skall fatta sitt beslut med den majoritet som enligt artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta på förslag av kommissionen. Medlemsstaternas företrädares röster skall vägas på det sätt som anges i samma artikel. Ordföranden får inte rösta.4. a) Kommissionen skall själv anta förslaget om det är förenligt med kommitténs yttrande.b) Om förslaget inte är förenligt med kommitténs yttrande eller om inget yttrande avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas.Artikel 6Medlemsstaterna skall inom tre år från det att detta direktiv antagits upprätta system för övervakning av konsumtion och användning av färgämnen och rapportera resultaten av denna kontroll till kommissionen.Kommissionen skall inom fem år efter det att detta direktiv antagits lämna rapport till Europaparlamentet om de förändringar som ägt rum på färgämnesmarknaden och om nivåer för användning och konsumtion.Enligt de allmänna kriterierna i punkt 4 i bilaga 2 till direktiv 89/107/EEG skall kommissionen inom fem år från det att detta direktiv antagits se över de användningsbetingelser som avses i detta direktiv och, om så krävs, föreslå ändringar.Artikel 7Artikel 1 P7, 8.1 andra strecksatsen och 8.2 samt artikel 9 P15 i direktivet av den 23 oktober 1962 om färgämnen skall upphöra att gälla.Hänvisningar till de bestämmelser som upphävts skall betraktas som hänvisningar till motsvarande bestämmelser i detta direktiv.Artikel 8Samtidigt med att detta direktiv träder i kraft skall kommissionen inleda en kampanj i samarbete med Europaparlamentet, nationella ministerier, livsmedelsindustrin, detaljhandeln och konsumentorganisationerna för att informera konsumenterna om förfarandena för utvärdering och godkännande av tilllåtna färgämnen och om innebörden av E-nummersystemet.Artikel 91. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1995 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv, så att- handel med och användning av produkter som uppfyller kraven i detta direktiv tillåts senast den 31 december 1995,- handel med och användning av produkter som inte uppfyller kraven i detta direktiv förbjuds senast den 30 juni 1996. Produkter som släppts ut på marknaden eller märkts före den dagen och som inte uppfyller kraven i detta direktiv får dock saluhållas till dess att lagren är uttömda.Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om detta.2. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 10Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 11Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 30 juni 1994.På Europaparlamentets vägnarPå rådets vägnarE. KLEPSCHA. BALTASOrdförandeOrdförande(1) EGT nr L 40, 11.2.1989, s. 27. Direktivet är ändrat genom direktiv 94/34/EG (EGT nr L 237, 10.9.1994, s. 1).(2) EGT nr C 12, 8.1.1992, s. 7.(3) EGT nr C 313, 30.11.1992, s. 1.(4) Europaparlamentets yttrande av den 10 mars 1993 (EGT nr C 115, 26.4.1993, s. 105), bekräftat den 2 december 1993 (EGT nr C 342, 20.12.1993), rådets gemensamma ställningstagande av den 9 mars 1994 och Europaparlamentets beslut av den 9 mars 1994 (EGT nr C 91, 28.3.1994, s. 79).(5) EGT nr L 268, 24.9.1991, s. 69. Direktivet är ändrat genom direktiv 92/5/EEG (EGT nr L 57, 2.3.1992, s. 1).(6) Kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91 av den 15 maj 1991 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg (EGT nr L 121, 16.5.1991, s. 11). Förordningen är senast ändrad genom förordning (EG) nr 1259/94 (EGT nr L 137, 1.6.1994, s. 54).(7) EGT nr 115, 11.11.1962, s. 2645/62. Direktivet är senast ändrat genom direktiv 85/7/EEG (EGT nr L 2, 3.1.1985, s. 22).(8) EGT nr L 186, 30.6.1989, s. 27.(9) EYT nr L 291, 19.11.1969, s. 9.BILAGA 1FÖRTECKNING ÖVER FÄRGÄMNEN SOM ÄR GODKÄNDA I LIVSMEDELAnmärkning: Aluminiumlacker som beretts av färgämnen i denna bilaga är godkända.>Plats för tabell>BILAGA 2LIVSMEDEL SOM INTE FÅR INNEHÅLLA FÄRGÄMNEN, OM INTE DETTA SÄRSKILT ANGES I BILAGA 3, 4 ELLER 5(Beteckningarna i bilaga 2 påverkar inte "carry-over"-principen i de fall produkterna innehåller beståndsdelar med naturliga, tillåtna färgämnen)1. Oberedda livsmedel2. Alla former av vatten, som är buteljerat eller förpackat på annat vis3. Mjölk, lättmjölk och skummjölk, pastöriserad eller steriliserad (även UHT-steriliserad) (icke aromatiserad)4. Chokladmjölk5. Fermenterad mjölk (icke aromatiserad)6. Konserverad mjölk enligt direktiv 76/118/EEG7. Kärnmjölk (icke aromatiserad)8. Grädde och gräddpulver (icke aromatiserat)9. Oljor och fetter av animaliskt eller vegetabiliskt ursprung10. Ägg och äggprodukter enligt definitionen i artikel 2.1 i direktiv 89/437/EEG11. Mjöl och andra malda produkter samt stärkelse12. Bröd och liknande produkter13. Pasta och gnocchi14. Socker, inklusive samtliga mono- och disackarider15. Tomatpuré och konserverade tomater16. Tomatbaserade såser17. Fruktjuice och fruktnektar enligt direktiv 75/726/EEG samt grönsaksjuice18. Frukt, grönsaker (inklusive potatis) och svamp - på burk, i flaska eller torkade; beredda frukter, grönsaker (inklusive potatis) och svamp19. Extra sylt, extra gelé och kastanjepuré enligt direktiv 79/693/EEG; crème de pruneaux20. Fisk, blötdjur och kräftdjur, kött (även av fågel och vilt) även i beredd form, men inte färdiglagade rätter som innehåller sådana ingredienser21. Kakaoprodukter och chokladbeståndsdelar i chokladprodukter enligt direktiv 73/241/EEG22. Rostat kaffe, te, cikoria; extrakt av te och cikoria; beredningar för örtte av te, växter, frukter och sädesslag samt blandningar och instantblandningar av sådana produkter23. Salt, saltersättningar, kryddor och kryddblandningar24. Vin och andra produkter enligt definitionen i förordning (EEG) nr 822/8725. Korn, Kornbrand, fruktsprit, fruktbrännvin, Ouzo, Grappa, Tsikoudia från Kreta, Tsipouro från Makedonien, Tsipouro från Thessalien, Tsipouro från Tyrnavos, Eau de vie de marc Marque nationale luxembourgeoise, Eau de vie de seigle Marque nationale luxembourgeoise, London gin enligt definitionen i förordning (EEG) nr 1576/8926. Sambuca, Maraschino och Mistra enligt definitionen i förordning (EEG) nr 1180/9127. Sangria, Clarea och Zurra enligt förordning (EEG) nr 1601/9128. Vinäger29. Livsmedel fär spädbarn och små barn enligt direktiv 89/398/EEG, inklusive livsmedel för sjuka spädbarn och små barn30. Honung31. Malt och maltprodukter32. Lagrad och icke lagrad ost (icke aromatiserad)33. Smör av får- och getmjölkBILAGA 3LIVSMEDEL SOM ENDAST FÅR TILLSÄTTAS VISSA GODKÄNDA FÄRGÄMNEN>Plats för tabell>BILAGA 4FÄRGÄMNEN SOM ENDAST ÄR GODKÄNDA FÖR VISS ANVÄNDNING>Plats för tabell>BILAGA 5FÄRGÄMNEN SOM ÄR GODKÄNDA I ANDRA LIVSMEDEL ÄN DEM SOM NÄMNS I BILAGORNA 2 OCH 3Del 1Följande färgämnen får användas i den mängd som krävs (quantum satis) i de livsmedel som nämns i del 2 av bilaga 5 och i samtliga andra livsmedel än de som nämns i bilagorna 2 och 3:E 101i) Riboflavinii) Riboflavin-5'-fosfatE 140 Klorofyller och klorofyllinerE 141 Kopparkomplex av klorofyller och klorofyllinerE 150a SockerkulörE 150b Sockerkulör, kaustiksulfitprocessenE 150c Sockerkulör, ammoniakprocessenE 150d Sockerkulör, ammoniaksulfitprocessenE 153 Carbo medicinalis (vegetabiliskt)E 160a KarotenerE 160c Paprikaoleoresin, kapsantin, kapsorubinE 162 Rödbetsextrakt, betaninE 163 AntocyanerE 170 KalciumkarbonatE 171 TitandioxidE 172 Järnoxider och -hydroxiderDel 2Följande färgämnen får användas ensamma eller i kombination i följande livsmedel i högst de maximihalter som anges i tabellen. Dock får halterna av var och en av färgämnena E 110, E 122, E 124 och E 155 i alkoholfria smaksatta drycker, glass, desserter, finkonditorivaror och konfektyr inte överstiga 50 mg/kg eller mg/l.E 100 KurkuminE 102 TartrazinE 104 KinolingultE 110 Sunset Yellow FCFOrange Yellow SE 120 Koschenill, karminsyra, karminerE 122 Azorubin, karmosinE 124 NykockinPonceau 4R, koschenillrött AE 129 Allura röd ACE 131 Patentblått VE 132 Indigotin, indigokarminE 133 Briljantblått FCFE 142 Grön SE 151 Briljantsvart BN, svart PNE 155 Brun HTE 160d LycopenE 160e Beta-apo-8'-karotenal (C 30)E 160f Etylester av beta-apo-8'-karotensyra (C 30)E 161b Lutein>Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31989L0108

Rådets direktiv 89/108/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om djupfrysta livsmedel

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 040 , 11/02/1989 s. 0034 - 0037 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 9 s. 0049  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 9 s. 0049

RÅDETS DIREKTIV av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om djupfrysta livsmedel (89/108/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 a i detta,med beaktande av kommissionens förslag,i samarbete med Europaparlamentet(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:Tillverkning av och handel med "djupfrysta livsmedel" ökar alltmer i betydelse inom gemenskapen.Skillnaderna mellan nationella författningar om djupfrysta livsmedel försvårar den fria rörligheten för dessa varor och kan därför skapa olika konkurrensvillkor och således direkt påverka upprättandet av en väl fungerande gemensam marknad.Det är därför nödvändigt att anpassa dessa författningar till varandra.Mot denna bakgrund måste gemenskapens regler ges största möjliga räckvidd och utsträckas till att gälla alla djupfrysta livsmedel och således omfatta inte bara varor avsedda att utan ytterligare beredning överlämnas till den enskilde konsumenten och till restauranger, sjukhus, storhushåll och andra liknande serveringar, utan också varor som kräver ytterligare beredning.Dessa regler behöver emellertid inte gälla sådana varor som inte saluhålls som djupfrysta livsmedel.Det är i vilket fall som helst lämpligt att fastställa de allmänna principer som skall gälla för alla djupfrysta livsmedel.Utöver de allmänna principerna kan vid behov särskilda bestämmelser för vissa slag av djupfrysta livsmedel senare antas enligt de regler som gäller för vart och ett av dessa slag av livsmedel.Syftet med djupfrysning är att bevara ett livsmedels naturliga egenskaper genom snabb infrysning. Det är därför nödvändigt att sänka temperaturen till -18 °C eller därunder i alla delar av varan.Vid -18 °C upphör all mikrobiologisk aktivitet som kan försämra beskaffenheten hos ett livsmedel. Det är därför nödvändigt att, med viss tekniskt betingad avvikelse, hålla åtminstone denna temperatur under lagring och distribution av djupfrysta livsmedel innan de säljs till den enskilde konsumenten.Av tekniska skäl är vissa temperaturhöjningar oundvikliga och kan därför godtas om de inte försämrar produktens kvalitet. Detta kan säkerställas genom vedertagna förvarings- och distributionsmetoder, och genom att lageromsättningen hålls på rätt nivå.Kapaciteten hos viss teknisk utrustning som nu används för lokal distribution av djupfrysta livsmedel är inte tillräcklig för att alltid hålla temperaturerna enligt detta direktiv. Det är därför nödvändigt att meddela sådana övergångsbestämmelser att befintlig utrustning får användas under sin normala livslängd.Detta direktiv behöver bara ange de mål som skall uppnås i fråga om såväl utrustningen för djupfrysning som de temperaturer som skall hållas i installationer och utrustning för lagring, hantering, transport och distribution.Medlemsstaterna skall genom offentlig kontroll försäkra sig om att den utrustning som används uppfyller dessa krav.En sådan tillsyn gör att varje system för offentligt godkännande för handelsändamål blir onödigt.Det är önskvärt att göra det möjligt att använda frysmedier i direkt kontakt med djupfrysta livsmedel. Dessa medier måste därför vara så inerta att de inte överför några beståndsdelar till livsmedel i sådan mängd att de utgör fara för människors hälsa eller ger upphov till en icke godtagbar förändring i livsmedlens sammansättning eller försämrar deras organoleptiska egenskaper.För att uppnå dessa mål är det nödvändigt att upprätta en förteckning över dessa ämnen och att fastställa renhetskriterier för dem och villkor för hur de ska användas.I fråga om märkning av djupfrysta livsmedel avsedda för den enskilde konsumenten och för restauranger, sjukhus, storhushåll och andra liknande serveringar gäller de regler som fastställts i rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel som saluhålls till den enskilde konsumenten(3) senast ändrat enligt direktiv 86/197/EEG(4). Här i detta direktiv behöver därför bara fastställas sådana regler som skall gälla särskilt för djupfrysta livsmedel.För att underlätta handeln bör regler också antas för märkning av djupfrysta livsmedel som inte är avsedda att i fruset tillstånd överlämnas till den enskilde konsumenten eller till restauranger, sjukhus, storhushåll och andra liknande serveringar.För att förenkla och påskynda handläggningen bör kommissionen få i uppdrag att vidta de åtgärder av teknisk natur som behövs för att genomföra detta direktiv.I de fall rådet bemyndigar kommissionen att genomföra regler om livsmedel bör en plan fastställas för ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen inom Ständiga livsmedelskommittén som bildats genom rådets beslut 69/414/EEG(5).HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Detta direktiv avser djupfrysta livsmedel.2. I detta direktiv avses med djupfrysta livsmedel sådana livsmedel- som har genomgått en ändamålsenlig infrysningsprocess kallad, djupfrysning, där zonen för iskristallisation passeras så snabbt som möjligt beroende på vad slags produkt det är fråga om, och där sluttemperaturen i produkten (efter temperaturutjämning) i alla delar konstant hålls vid -18°C eller därunder, och- som marknadsförs på ett sätt som visar att de har denna egenskap.I detta direktiv betraktas glass och andra glassvaror inte som djupfrysta livsmedel.3. Detta direktiv skall tillämpas så att det inte inkräktar på gemenskapens regler föra) den gemensamma marknaden inom sektorerna jordbruk och fiske,b) veterinärhygien.Artikel 2 De beteckningar som anges i artiklarna 8 och 9 får användas endast för de varor som avses i artikel 1.2.Artikel 3 1. De råvaror som används vid tillverkning av djupfrysta livsmedel skall vara av hälsosam, äkta och marknadsmässig beskaffenhet samt uppfylla kraven på färskhet.2. Beredning och djupfrysning av varor skall utföras snabbt och med ändamålsenlig teknisk utrustning för att begränsa kemiska, biokemiska och mikrobiologiska förändringar till ett minimum.Artikel 4 De enda frysmedier som får användas i direkt kontakt med djupfrysta livsmedel är följande:- luft,- kväve,- koldioxid.Utan hinder av föreskrifterna i första stycket får medlemsstaterna fram till den 31 december 1992 behålla nationella föreskrifter som tillåter användning av diklordifluormetan (R 12) som frysmedium.De renhetskriterier som dessa frysmedier skall uppfylla bestäms så långt som det är nödvändigt enligt artikel 12.Artikel 5 1. Temperaturen i djupfrysta livsmedel skall vara stabil och i alla delar av produkten hållas vid - 18 °C eller därunder med eventuella kortvariga variationer på högst 3 °C under transport.2. Sådana avvikelser i produktens temperatur som överensstämmer med vedertagen förvarings- och distributionspraxis tillåts emellertid under lokal distribution och i frysdiskar i detaljhandeln, men endast på följande villkor:a) Dessa avvikelser får inte vara större än 3 °C.b) Avvikelserna får emellertid gå upp till 6 °C i frysdiskar i detaljhandeln om och i den utsträckning medlemsstaterna bestämmer. I detta fall skall medlemsstaterna bestämma temperaturen med hänsyn till lager- eller produktomsättningen i detaljhandeln. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om vidtagna åtgärder och om orsakerna till dessa.Kommissionen skall ta upp den temperaturavvikelse som anges i föregående stycke till ny prövning mot bakgrund av den tekniska utvecklingen och skall avge eventuella förslag till rådet före den 1 januari 1993.3. Under en period av åtta år efter anmälan av detta direktiv får medlemsstaterna godkänna temperaturavvikelser upp till 6 °C vid lokal distribution.Artikel 6 1. Medlemsstaterna skalla) försäkra sig om att den utrustning som används för djupfrysning, lagring, transport, lokal distribution och frysdiskar i detaljhandeln är sådan att kraven enligt detta direktiv kan uppfyllas,b) anordna offentlig stickprovskontroll av temperaturen i djupfrysta livsmedel.2. Medlemsstaterna får inte, före eller under marknadsföringen av djupfrysta livsmedel, ställa krav på offentligt intyg om att bestämmelserna i punkt 1 har iakttagits.Artikel 7 Djupfrysta livsmedel avsedda att överlämnas till den enskilde konsumenten skall förpackas av tillverkaren eller förpackaren i ändamålsenliga färdigförpackningar som skyddar mot mikrobiella eller andra slag av yttre föroreningar och mot uttorkning.Artikel 8 1. För varor som avses i detta direktiv och som är avsedda att utan vidare beredning överlämnas till den enskilde konsumenten och till restauranger, sjukhus, storhushåll och andra liknande serveringar skall direktiv 79/112/EEG gälla på följande villkor:a) Ett eller flera av följande ord skall läggas till varubeteckningen:på danska: "dybfrossen",på tyska: "tiefgefroren" eller "Tiefkühlkost" eller "tiefgekühlt" eller "gefrostet",på spanska: "ultracongelado" eller "congelado rapidamente",på grekiska: "âáèåßáòêáôÜøõîçò" eller "ôá÷åßáòêáôÜøõîçò "eller "õðåñ-êáôåøõãì´Yíá",på engelska: "quick-frozen",på franska: "surgelé",på italienska: "surgelato",på nederländska: "diepvries",på portugisiska: "ultracongelado".b) Förutom datum för minsta hållbarhetstid skall uppgift också finnas dels om den period under vilken djupfrysta varor kan förvaras av köparen och dels om förvaringstemperaturen och/eller typen av nödvändig förvaringsutrustning.c) Varje djupfryst livsmedel skall märkas med en uppgift som gör det möjligt att identifiera det varuparti varifrån livsmedlet kommer.d) Märkningen av alla djupfrysta livsmedel skall på ett tydligt sätt innehålla texten "Upptinad vara får inte frysas på nytt" eller liknande.Artikel 9 1. Märkningen av de varor som anges i artikel 1.2 och som inte är avsedda att säljas till den enskilde konsumenten eller till restauranger, sjukhus, storhushåll och andra liknande serveringar, behöver endast innehålla följande obligatoriska uppgifter:a) Varubeteckningen med tillägg enligt artikel 8.1.b) Nettovikt eller nettovolym.c) En hänvisning som gör det möjligt att identifiera varupartiet.d) Namn eller firmanamn samt adress avseende tillverkaren eller förpackaren eller en säljare som är verksam inom gemenskapen.2. De uppgifter som föreskrivs i punkt 1 skall finnas på förpackning, behållare eller omslag eller därpå sittande etikett.3. Denna artikel skall inte inverka på mera detaljerade eller mera omfattande metrologiska bestämmelser som gäller inom gemenskapen.Artikel 10 Medlemsstaterna får inte, av skäl som har med varornas tillverkningsdata, presentation eller märkning att göra, förbjuda eller begränsa marknadsföringen av någon av de varor som avses i artikel 1.2 och som stämmer överens med bestämmelserna i detta direktiv och med de åtgärder som vidtagits för att tillämpa direktivet.Artikel 11 Förfarandet vid provtagning av djupfrysta livsmedel, vid kontroll av deras temperatur och av temperaturerna i transportmedel och i lagrings- och förvaringsutrymmen skall inom 24 månader efter anmälan av detta direktiv bestämmas enligt artikel 12.Artikel 12 1. När förfarandet enligt denna artikel åberopas, skall ärendet hänskjutas till Ständiga livsmedelskommmittén, i fortsättningen kallad "kommittén", genom dess ordförande, antingen på dennes initiativ eller på begäran av en representant för någon av medlemsstaterna.2. Kommissionens representant skall till kommittén överlämna ett förslag till de åtgärder som bör vidtas. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som bestäms av ordföranden med hänsyn till hur brådskande ärendet är. Beslut skall fattas med kvalificerad majoritet enligt artikel 148.2 i fördraget. Ordföranden får inte rösta.3. a) Kommissionen skall godkänna de föreslagna åtgärderna om dessa stämmer överens med kommitténs yttrande.b) Om de föreslagna åtgärderna inte stämmer överens med kommitténs yttrande, eller om något yttrande inte avgivits, skall kommissionen snarast till rådet överlämna ett förslag till de åtgärder som bör vidtas. Rådet beslutar med kvalificerad majoritet.c) Om rådet efter tre månader från den dag det tagit del av förslaget inte har vidtagit några åtgärder, skall kommissionen godkänna de föreslagna åtgärderna.Artikel 13 1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionen om detta. De vidtagna åtgärderna skall- senast 18 månader efter anmälan(6) av detta direktiv tillåta handel med sådana varor som stämmer överens med direktivet,- senast 24 månader efter anmälan av direktivet förbjuda handel med sådana varor som inte stämmer med direktivet.2. I fråga om frysdiskar i detaljhandeln får medlemsstaterna under åtta år efter anmälan av detta direktiv behålla de föreskrifter som gäller när direktivet träder i kraft.I detta fall skall medlemsstaterna underrätta kommissionen och ange skälen för sitt beslut.Artikel 14 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 december 1988.På rådets vägnarV. PAPANDREOUOrdförande(1) EGT nr C 175, 15.7.1985, s. 296 och EGT nr C 12, 16.1.1989.(2) EGT nr C 104, 25.4.1985, s. 17.(3) EGT nr L 33, 8.2.1979, s. 1.(4) EGT nr L 144, 29.5.1986, s. 38.(5) EGT nr L 291, 19.11.1969, s. 9.(6) Detta direktiv anmäldes för medlemsstaterna den 10 januari 1989.


Avis juridique important

|

31980L1268

Rådets direktiv 80/1268/EEG av den 16 december 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om motorfordons bränsleförbrukning

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 375 , 31/12/1980 s. 0036 - 0045 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0050  "Grekisk specialutgåva" Område 13 Volym 10 s. 0107  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0050  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0124  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0124

RÅDETS DIREKTIV av den 16 december 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om motorfordons bränsleförbrukning (80/1268/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:De tekniska krav som motorfordon måste uppfylla enligt viss nationell lagstiftning gäller bl.a. den mätmetod för bränsleförbrukning som skall användas för att ange bränsleförbrukning för en fordonstyp.Dessa krav skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Detta resulterar i tekniska handelshinder som skall undanröjas genom att alla medlemsstater antar samma krav, antingen som tillägg till eller i stället för sina nuvarande regler, för att därmed för alla fordonstyper särskilt medge det förfarande för EEG-typgodkännande som behandlats med rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon(4) senast ändrat genom direktiv 80/1267/EEG(5).Det är av yttersta vikt att fastställa en mätmetod för motorfordons bränsleförbrukning som kan ingå i gemenskapens krav.En mätmetod inom gemenskapen för bränsleförbrukningen är även nödvändig för att säkerställa att särskilt köpare och användare förses med objektiv och exakt information.Kraven i detta direktiv gäller endast för motorfordon i den internationella motorfordonskategorin M1 definierad i direktiv 70/156/EEG. För andra kategorier av motorfordon skall en mätmetod för bränsleförbrukningen fastställas så snart vissa tekniska svårigheter övervunnits.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1I detta direktiv avses med fordon varje motorfordon som är avsett att användas på väg, med eller utan karosseri, som har minst fyra hjul och som är konstruerat för en högsta hastighet som överstiger 25 km/tim, med undantag av spårbundna fordon och jordbrukstraktorer och lantbruksmaskiner.Artikel 2Ingen medlemsstat får vägra att bevilja EEG-typgodkännande eller nationellt typgodkännande för en fordonstyp, eller vägra eller förbjuda att ett fordon saluförs, registreras, tas i bruk eller används av skäl som hänför sig till dess bränsleförbrukning om förbrukningssiffrorna fastställts enligt bilagorna 1 och 2 och angivits i ett dokument som tillställts fordonsägaren vid inköpstillfället på det sätt och i den form som bestämts av varje enskild medlemsstat.Artikel 3Alla ändringar som är nödvändiga för att anpassa kraven i bilagorna till den tekniska utvecklingen skall antas enligt det förfarande som beskrivs i artikel 13 i direktiv 70/156/EEG.Artikel 41. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom 18 månader efter dess anmälan. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall se till att texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv överlämnas till kommissionen.Artikel 5Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 16 december 1980.På rådets vägnarColette FLESCHOrdförande(1) EGT nr C 104, 28.4.1980, s. 1.(2) EGT nr C 265, 13.10.1980, s. 76.(3) EGT nr C 182, 21.7.1980, s. 3.(4) EGT nr L 42, 23.2.1970, s. 1.(5) EGT nr L 375, 31.12.1980, s. 34.BILAGA 1 FASTSTÄLLANDE AV BRÄNSLEFÖRBRUKNING 1. EEG-TYPGODKÄNNANDE 1.1 Ansökan om EEG-typgodkännande1.1.1 Ansökan om EEG-typgodkännande för en fordonstyp med avseende på motorns bränsleförbrukning skall inlämnas av fordonstillverkaren eller dennes auktoriserade representant.1.1.2 Ansökan skall åtföljas av tre exemplar av det dokument som nämns nedan och av följande:1.1.2.1 Informationsformulär ifyllt i vederbörlig ordning.1.1.2.2 De upplysningar som behövs för att iordningställa det dokument som beskrivs i bilaga 2.1.1.3 Om den tekniska tjänst som har ansvaret för typgodkännandeprovningarna självt utför provningarna, skall ett fordon som är representativt för den fordonstyp som skall godkännas tillhandahållas.1.2 DokumentDå en ansökan enligt 1.1 tas emot skall den behöriga myndigheten iordningställa ett dokument enligt mallen i bilaga 2. För att utarbeta detta dokument får den behöriga myndigheten i den medlemsstat som genomför EEG-typgodkännandeprovningarna använda den rapport som framställts av ett godkänt eller erkänt laboratorium enligt bestämmelserna i detta direktiv.2. RÄCKVIDD Denna metod gäller för fordon i kategori M1 utrustade med förbränningsmotor.3. ALLMÄNNA FÖRESKRIFTER 3.1 Bränsleförbrukningen bestäms genom följande provningar:3.1.1 Provning genom körning som simulerar stadstrafik enligt beskrivningen i bilaga 3 till rådets direktiv 70/220/EEG av den 20 mars 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftföroreningar genom avgaser från motorfordon(1), senast ändrad genom direktiv 78/665/EEG(2) (se avsnitt 5).3.1.2 Provning vid konstant hastighet på 90 km/tim (se avsnitt 6).3.1.3 Provning vid konstant hastighet på 120 km/tim (se avsnitt 6). Denna provning skall inte utföras om fordonets högsta konstruktiva hastighet är lägre än 130 km/tim.3.2 Provningsresultaten skall uttryckas i liter/100 km avrundat till närmaste decimal.3.3 Sträckor skall mätas med en noggrannhet på 0,5 ‰ och tider med en noggrannhet på 0,2 sek.3.4 ProvningsbränsleDet använda bränslet skall vara antingen det referensbränsle som anges i bilaga 6 till direktiv 70/220/EEG eller det bränsle som anges i bilaga 5 till rådets direktiv 72/306/EEG av den 2 augusti 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av föroreningar från dieselbränsle som används i fordon(3).4. PROVNINGSVILLKOR 4.1 Fordonets allmänna tillstånd4.1.1 Fordonet skall vara rent och fönstren och luftintagen stängda, och endast den utrustning som krävs för körning av fordonet under provningen skall vara igång. Om det finns en manuellt styrd anordning på förgasarens inlopp för uppvärmning av luften skall den vara inställd för "sommar"-förhållanden. Allmänt gäller att den tilläggsutrustning som krävs för normal körning av fordonet skall vara igång.4.1.2 Om kylfläkten är temperaturstyrd, skall den vara igång på samma sätt som den normalt är i fordonet. Värmesystemet för passagerarutrymmet får inte vara igång, och inte heller luftkonditioneringssystemet, men dess kompressor skall arbeta normalt.4.1.3 Om ett turboaggregat är monterat, skall det arbeta normalt för provningshastigheten.4.1.4 Fordonet skall vara inkört och ha tillryggalagt minst 3000 km före provningen.4.2 SmörjmedelAlla smörjmedel skall vara de som rekommenderas av fordonstillverkaren och de skall anges på provningsrapporten.4.3 DäckDäcken skall vara av en av de typer som anges som originalutrustning av fordonstillverkaren och de skall ha det tryck som rekommenderas för den last och de hastigheter som används vid provningarna (vid behov anpassat för provbänkskörning under provningsvillkor). De tryck som används skall anges på provningsrapporten.4.4 Mätning av bränsleförbrukning4.4.1 Bränslet skall tillföras motorn genom en anordning som kan mäta den förbrukade mängden med en noggrannhet på ± 2 %. Anordningen får inte påverka den normala tillförseln. Om mätsystemet mäter volym, skall bränslets temperatur mätas vid volymmätpunkten.4.4.2 Det måste finnas ett ventilsystem som medger snabb omkoppling från det allmänna tillförselsystemet till mätsystemet. Denna omkoppling får inte ta längre tid än 0,2 sek.4.5 Referensförhållanden>Plats för tabell>4.5.1 Luftens täthet4.5.1.1 Luftens täthet då fordonet provas, beräknad på det sätt som beskrivs i 4.5.1.2 nedan, får inte avvika mer än 7,5 % från luftens täthet vid referensförhållandena.4.5.1.2. Luftens täthet beräknas med följande formel:dT = d0  7 >NUM>HT>DEN>H0  7 >NUM>T0>DEN>TT, därdT = luftens täthet under provningen,d0 = luftens täthet vid referensförhållandena,HT = trycket under provningen,TT = den absoluta temperaturen under provningen (K).5. MÄTNING AV BRÄNSLEFÖRBRUKNINGEN UNDER PROVKÖRNING SOM SIMULERAR STADSTRAFIK 5.1 Provkörningen skall utföras enligt bilaga 3 till direktiv 70/220/EEG.5.1.1 För fordon med dieselmotor bestäms belastningen som för motsvarande bensindrivna fordonstyp eller med någon annan metod som erkänns som likvärdig.5.1.2 Fordonets referensmassaFordonets massa utgör referensmassan enligt definitionen i avsnitt 1.2 i bilaga 1 till direktiv 70/220/EEG.5.2 Dynamometern skall ställas in för motsvarande tröghet enligt avsnitt 4.2 i bilaga 3 till direktiv 70/220/EEG.5.3 Mätning av förbrukning5.3.1 Förbrukningen beräknas med ledning av den bränslemängd som förbrukas under två på varandra följande provkörningar.5.3.2 Innan mätningarna utförs måste motorn värmas upp från kallt tillstånd genom att fem fullständiga provkörningar genomförs. Mätningarna får också utföras omedelbart enligt provningstyperna I och II som beskrivs i direktiv 70/220/EEG. Temperaturen hålls inom det normala driftområdet för motorn i fråga, vid behov genom att en ytterligare kylanordning används.5.3.3 Tomgångsperioden mellan två på varandra följande provkörningar får förlängas med högst 60 sek för att underlätta mätningen av bränsleförbrukningen.5.4 Beräkning av bränsleförbrukning5.4.1 Om bränsleförbrukningen mäts som vikt, beräknas den (i liter/100 km) genom omvandling av mätvärdet M (bränsleförbrukningen i kilogram) med hjälp av följande formel:C = >NUM>M>DEN>D  7 Sg 100 (liter/100 km)därSg = bränslets specifika vikt vid referensförhållandena (kg/dm3),D = den sträcka som tillryggalagts under provningen (km).5.4.2 Om bränsleförbrukningen mäts som volym, beräknas den (i liter/100 km) med hjälp av följande formel:C = >NUM>V [1 + Æ (T0 - TF)]>DEN>D  7 100 (liter/100 km)därV = den förbrukade bränslevolymen i liter,Æ = bränslets volymutvidgningskoefficient; för både diesel- och bensinbränslen är denna 0,001 per °C,T0 = referenstemperaturen uttryckt i °C,TF = bränsletemperaturen uttryckt i °C mätt vid volymmätpunkten.5.5 Redovisning av resultat5.5.1 Standardförbrukningen vid stadstrafik är det aritmetiska medelvärdet av tre på varandra följande mätningar som utförts enligt det förfarande som beskrivs ovan.5.5.2 Om extremvärdena avviker mer än 5 % från medelvärdet, skall ytterligare provningar utföras enligt det beskrivna förfarandet tills en noggrannhet på minst 5 % uppnås.5.5.3 Mätningens noggrannhet beräknas med följande formel:>Hänvisning till >därC hämtas från formeln i 5.4,>Hänvisning till > är det aritmetiska medelvärdet av n värden av C,n är antalet utförda mätningar.>Hänvisning till >k fås ur följande tabell:>Plats för tabell>5.5.4 Om en noggrannhet på minst 5 % inte har uppnåtts efter tio mätningar, skall förbrukningen bestämmas med hjälp av ett annat fordon av samma typ.6. MÄTNING AV BRÄNSLEFÖRBRUKNINGEN VID KONSTANT HASTIGHET 6.1 Dessa provningar kan utföras på en dynamometer eller på vägen.6.1.1 Fordonets massa6.1.1.1 Fordonets massa är massan i körklart skick enligt definitionen i 6.1.1.2 plus 180 kg, eller plus hälften av full last om detta värde överstiger 180 kg, inklusive mätutrustning och åkande. Fordonets hjulupphängningshöjd är den som fås när lastens tyngdpunkt ligger mitt på en rak linje som förbinder fram(sido)sätenas R-punkter.6.1.1.2 I detta direktiv avses med fordonets massa i körklart skick dess totala massa utan last med alla tankar utom bränsletanken helt fyllda och med bränsletanken fylld till 90 % av den kapacitet som tillverkaren angett, och med en verktygssats och ett reservhjul i fordonet.6.2 VäxellådaOm fordonet har en manuell växellåda, används det högsta utväxlingsförhållandet som tillverkaren angett för körning vid varje provningshastighet.6.3 Provningsförfarande6.3.1 Provning på väg6.3.1.1 Väderleksförhållanden6.3.1.1.1 Den relativa luftfuktigheten skall vara mindre än 95%. Vägen skall vara torr. Vägytan får dock ha spår av fuktighet, under förutsättning att det inte finns någon synbar vattenhinna på något ställe.6.3.1.1.2 Medelvindhastigheten skall vara lägre än 3 m/sek och vindhastigheten i byarna lägre än 8 m/sek.6.3.1.2 Innan mätningarna utförs skall fordonet, med en hastighet som ligger i närheten av provningshastigheten, köras på den valda banan en så lång sträcka att drifttemperaturen uppnås. Sträckan får dock aldrig vara kortare än 10 km.6.3.1.3 ProvkörningProvkörningen skall utföras så att en konstant hastighet kan hållas och vara minst 2 km lång. Den skall utföras på en sluten bana och vägytan skall vara i gott skick. En rak vägsträcka får användas förutsatt att en körning på 2 km utförs i båda riktningarna. Lutningen får inte överstiga 2% någonstans på banan.6.3.1.4 Under varje provkörning skall hastigheten hållas konstant inom ± 2 km/tim. Medelhastigheten för varje provkörning får inte avvika med mer än 2 km/tim från referenshastigheten.6.3.1.5 För att bestämma förbrukningen vid varje referenshastighet (se figuren nedan) skall fyra provkörningar utföras, två med en medelhastighet som är lägre än referenshastigheten och två med en medelhastighet som är högre än referenshastigheten.6.3.1.6 Bränsleförbrukningen för varje provkörning beräknas med formeln i 5.4.6.3.1.7 Skillnaden mellan de två lägsta beräknade värdena får inte överstiga 5 % av deras medelvärde. Samma villkor gäller för de två högsta beräknade värdena. Värdet för bränsleförbrukningen vid ifrågavarande referenshastighet beräknas genom linjär interpolation enligt figuren nedan.6.3.1.7.1 Om villkoren i 6.3.1.7 inte uppfylls för endera paret av beräknade värden, måste de fyra provkörningarna upprepas. Om efter tio försök den erforderliga överenstämmelsen inte uppnåtts skall ett annat fordon väljas ut och genomgå alla provningar som angetts för detta förfarande.Exempel: Beräkning för en medelhastighet på 90 km/tim.>Hänvisning till >De fyra kryssen motsvarar de beräknade värdena för varje provkörning. C0 är det värde som beräknats för förbrukningen vid referenshastigheten V0 över provsträckan.6.3.2 Provning med dynamometer6.3.2.1 Dynamometerns inställningDynamometern skall ställas in enligt beskrivningen i avsnitt 4.1 i bilaga 3 till direktiv 70/220/EEG med följande ändringar:- Dynamometern skall ställas in för tillämplig provningshastighet.- Fordonets tillstånd under provkörningarna måste vara det som anges i 4.1-4.3, och väderförhållandena skall under provning på väg vara de som anges i 6.3.1.1 så att rätt inställning av undertrycket i insugningsgrenröret kan bestämmas.För fordon med dieselmotor skall dynamometern ställas in enligt 5.1.1.6.3.2.2 KylningYtterligare luftkylningsanordningar får användas för att hålla driftvillkoren och temperaturerna hos smörjmedlen och kylmedlen inom det område som normalt fås vid samma hastighet på vägen.6.3.2.3 Innan någon mätning görs skall fordonet, med en hastighet som ligger i närheten av provningshastigheten, tillryggalägga så lång sträcka på dynamometern att drifttemperaturerna uppnås. Denna sträcka får dock aldrig vara kortare än 10 km.6.3.2.4 Provsträckan får inte vara kortare än 2 km, uppmätt med en varvräknare på dynamometern.6.4 Den använda dynamometertypen skall anges på provningsrapporten.6.5 Redovisning av resultatOavsett vilken mätmetod som används, skall resultaten uttryckas i liter/100 km vid de referensförhållanden som anges i 4.5.>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >(1) EGT nr L 76, 6.4.1970, s. 1.(2) EGT nr L 223, 14.8.1978, s. 48.(3) EGT nr L 190, 20.8.1972, s. 1.BILAGA 2 >Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >


Avis juridique important

|

31985L0374

Rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 210 , 07/08/1985 s. 0029 - 0033 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 6 s. 0239  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 19 s. 0008  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 6 s. 0239  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 19 s. 0008

RÅDETS DIREKTIV av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (85/374/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:Medlemsstaternas rättsregler om tillverkarens ansvar för skada orsakad av en defekt i hans produkter måste närmas till varandra eftersom nuvarande skillnader kan snedvrida konkurrensförhållandena och påverka varuflödet inom den gemensamma marknaden samt leda till olika grader av skydd av konsumenterna mot skada på deras hälsa eller egendom orsakad av en produkt med säkerhetsbrister.Ett strikt ansvar för tillverkaren är det enda sättet att uppnå en fullgod lösning av det problem som kännetecknar nutidens fortlöpande tekniska utveckling och som består i en rättvis fördelning av de risker som den moderna tekniska produktionen medför.Det strikta ansvaret bör endast omfatta industriellt framställda lösa saker. Det är därför lämpligt att undanta ansvar för jordbruksvaror och jaktprodukter utom då de undergått sådan bearbetning av industriell karaktär som kan orsaka en defekt i produkterna. Ansvaret enligt detta direktiv bör också gälla lösa saker som används vid uppförandet av fast egendom eller som infogas i sådan egendom.Konsumentskyddet kräver att alla tillverkare som varit inblandade i tillverkningsprocessen bör göras ansvariga om den slutprodukt, den komponent eller det råmaterial de levererat haft säkerhetsbrister. Av samma skäl bör ansvaret utsträckas till dem som importerar produkter till gemenskapen och dem som med sitt namn, varumärke eller annat kännetecken presenterar sig som tillverkare eller som levererar en produkt vars tillverkare inte kan identifieras.När flera personer bär ansvar för samma skada kräver konsumentskyddet att den skadelidande kan kräva vem som helst av dem på full ersättning för skadan.Till skydd för konsumenterna och deras egendom bör bristfälligheten hos en produkt inte bestämmas med hänsyn till produktens brukbarhet utan till bristen på den säkerhet som allmänheten har rätt att vänta sig. Vid bedömningen av säkerheten bortses från sådan felaktig användning av produkten som under rådande omständigheter inte kan anses rimlig.En rättvis riskfördelning mellan den skadelidande och tillverkaren innebär att tillverkaren bör kunna gå fri från ansvar om han bevisar att det föreligger vissa omständigheter som befriar honom från ansvar.Konsumentskyddet kräver att tillverkarens ansvar inte påverkas av någon handling eller underlåtenhet av andra personer som har medverkat till skadan. Dock kan hänsyn tagas till medvållande från den skadelidande så att ansvaret begränsas eller bortfaller.Konsumentskyddet kräver att ersättning skall lämnas vid personskada samt vid skada på egendom. I det senare fallet skall ersättningen dock begränsas till saker för privat användning eller konsumtion och beräknas med avdrag för en självrisk på ett fast belopp i syfte att undvika tvister i ett alltför stort antal fall. Detta direktiv berör inte ersättning för sveda och värk och annan ideell skada som kan ersättas enligt den lagstiftning som är tillämplig på fallet.En enhetlig preskriptionstid för att väcka talan om ersättning är i både den skadelidandes och tillverkarens intresse.Produkter åldras med tiden, högre säkerhetskrav utvecklas och vetenskap och teknik gör framsteg Det skulle därför inte vara skäligt att göra tillverkaren ansvarig för säkerhetsbrister i hans produkt under obegränsad tid. Ansvaret bör därför upphöra efter en skälig tidrymd utan att detta berör mål som redan väckts.För att uppnå ett verksamt konsumentskydd bör inte tillverkarens ansvar gentemot den skadelidande kunna inskränkas genom avtal.Enligt medlemsstaternas rättsordningar kan en skadelidande ha rätt till skadestånd på grundval av ansvar i kontraktsförhållanden eller på grundval av annat ansvar utanför kontraktsförhållanden än som föreskrivs i detta direktiv. I den mån dessa bestämmelser också är ägnade att uppnå ett verksamt konsumentskydd bör de inte beröras av detta direktiv. I den mån ett verksamt konsumentskydd på läkemedelsområdet också redan uppnåtts i en medlemsstat enligt ett särskilt ansvarssystem bör på samma sätt krav på grundval av denna ordning kunna väckas också i fortsättningen.I den utsträckning ansvar för atomskada redan är täckt i tillräcklig utsträckning genom lämpliga specialregler i alla medlemsstaterna, har det varit möjligt att utesluta skador av detta slag från tillämpningsområdet för detta direktiv.Att jordbruksråvaror och jaktprodukter uteslutits från direktivets tillämpningsområde kan i vissa medlemsstater, mot bakgrund avbehovet av konsumentskydd, uppfattas som en otillbörlig inskränkning i detta; en medlemsstat bör därför kunna utsträcka ansvaret till att omfatta också sådana produkter.Möjligheten för en tillverkare att gå fri från ansvar om han bevisar att det vetenskapliga och tekniska vetandet vid den tidpunkt då han satte produkten i omlopp inte var sådant att en defekt kunde upptäckas kan i vissa medlemsstater av liknande skäl uppfattas som en otillbörlig inskränkning i konsumentskyddet. Medlemsstaterna bör därför i sin lagstiftning kunna bibehålla bestämmelser om eller genom ny lagstiftning föreskriva att en sådan ansvarsbefriande omständighet inte är tillåten. Om denna avvikelse införs genom ny lagstiftning skall den dock vara underkastad ett frysningsförfarande inom gemenskapen i syfte att om möjligt stärka skyddet inom gemenskapen på ett enhetligt sätt.Mot bakgrund av de flesta medlemsstaternas rättstraditioner är det olämpligt att fastställa ett beloppsmässigt tak för tillverkarens strikta ansvar. Eftersom det emellertid finns olika traditioner förefaller det möjligt att tillåta att en medlemsstat avviker från principen om obegränsat ansvar och föreskriver en begränsning av tillverkarens totala ansvar för personskada orsakad av identiskt lika produktexemplar med samma säkerhetsbrist, förutsatt att denna begränsning fastställs på en tillräckligt hög nivå för att garantera ett fullgott konsumentskydd och en riktig funktion hos den gemensamma marknaden.Genom detta direktiv kan för närvarande ingen fullständig harmonisering uppnås men det öppnar vägen för en mera omfattande harmonisering. Rådet behöver därför med jämna mellanrum få rapporter från kommissionen om tillämpningen av detta direktiv, eventuellt med förslag om lämpliga åtgärder.I detta avseende är det särskilt viktigt att de delar av direktivet som avser medlemsstaternas möjligheter till avvikelser granskas på nytt vid utgången av en period som bör vara tillräckligt lång för att det skall bli möjligt att samla in praktiska erfarenheter av den inverkan som dessa undantag haft på skyddet av konsumenterna och den gemensamma marknadens funktion.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Tillverkaren skall vara ansvarig för skador som orsakas av en defekt i hans produkt.Artikel 2 I detta direktiv avses med produkt varje lös sak med undantag av jordbruksråvaror och jaktprodukter även om den infogats i annan lös eller fast egendom. Med jordbruksråvaror avses produkter från jorden, från boskapsskötsel och från fiske med undantag av produkter som har genomgått en första bearbetning. Begreppet "produkt" inbegriper elektricitet.Artikel 3 1. Med tillverkare avses den som framställer en slutprodukt, en råvara eller en komponent och var och en som genom att sätta sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten utger sig för att vara den som tillverkat den.2. Utan att tillverkarens ansvar berörs skall den som för försäljning, uthyrning, leasing eller annan form av distribution inom ramen för sin näringsverksamhet importerar en produkt till gemenskapen betraktas som tillverkare i detta direktivs mening och skall vara ansvarig som en tillverkare.3. När tillverkaren av produkten inte kan identifieras skall varje leverantör av produkten betraktas som tillverkare av den om han inte inom skälig tid meddelar den skadelidande vem tillverkaren eller den person som levererat produkten till honom är. Detsamma skall gälla för en importerad produkt, även om tillverkarens namn är angivet, om den i punkt 2 nämnda importörens identitet inte framgår av produkten.Artikel 4 Den skadelidande måste kunna bevisa skadan, defekten och orsakssambandet mellan defekten och skadan.Artikel 5 När två eller flera personer som en följd av bestämmelserna i detta direktiv är ansvariga för samma skada skall de vara solidariskt ansvariga utan att bestämmelser i nationell lagstiftning om regressrätt berörs.Artikel 6 1. En produkt har en säkerhetsbrist när den inte ger den säkerhet som en person har rätt att vänta sig med hänsyn till alla omständigheter, däriblanda) presentationen av produkten,b) den användning av produkten som skäligen kunnat förväntas,c) tidpunkten då produkten satts i omlopp.2. En produkt skall inte betraktas som defekt endast därför att en bättre produkt har satts i omlopp senare.Artikel 7 Tillverkaren skall inte vara ansvarig enligt detta direktiv om han bevisara) att han inte satt produkten i omlopp, ellerb) att det med hänsyn till omständigheterna är sannolikt att den defekt som orsakat skadan inte förelåg när produkten sattes i omlopp av honom eller att defekten uppstått senare, ellerc) att produkten varken framställts av honom för försäljning eller annan form av distribution i ekonomiskt syfte eller framställts eller distribuerats av honom inom ramen för en näringsverksamhet, ellerd) att defekten beror på att produkten måste överensstämma med tvingande föreskrifter utfärdade av offentliga myndigheter, ellere) att det vetenskapliga och tekniska vetandet vid den tidpunkt då han satte produkten i omlopp inte var sådant att det var möjligt att upptäcka defekten, ellerf) att defekten, när det är fråga om en tillverkare av en komponent, kan tillskrivas utformningen av den produkt i vilken komponenten har infogats eller de instruktioner som produktens tillverkare lämnat.Artikel 8 1. Om inget annat framgår av bestämmelserna i nationell lagstiftning om regressrätt skall inte tillverkarens ansvar begränsas när skadan orsakats både av en defekt i produkten och genom en handling eller underlåtenhet av tredje man.2. Tillverkarens ansvar kan med hänsyn till alla omständigheter begränsas eller bortfalla när skadan orsakas både av en defekt i produkten och genom medvållande av den skadelidande eller annan person som den skadelidande ansvarar för.Artikel 9 Med skada i artikel 1 avsesa) personskada, inklusive dödsfall,b) skada på eller förstörelse av någon annan sak än själva den defekta produkten med avdrag för en självrisk på 500 ECU, förutsatt att saken1) är av en typ som normalt är avsedd för privat användning eller konsumtion, och2) använts av den skadelidande huvudsakligen för hans eget privata bruk eller konsumtion.Denna artikel berör inte nationella bestämmelser om ideell skada.Artikel 10 1. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva att en preskriptionstid av tre år skall gälla för talan om ersättning för skada enligt detta direktiv. Preskriptionstiden skall börja löpa från den dag då käranden fick kännedom om eller skäligen borde ha fått kännedom om skadan, defekten och tillverkarens identitet.2. Medlemsstaternas lagar om preskriptionsavbrott skall inte påverkas av detta direktiv.Artikel 11 Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva att den skadelidandes rättigheter enligt detta direktiv skall upphöra efter en period av tio år från den dag då tillverkaren satte den produkt som orsakat skadan i omlopp, såvida inte den skadelidande under mellantiden väckt talan mot tillverkaren.Artikel 12 Tillverkarens ansvar gentemot den skadelidande enligt detta direktiv får inte inskränkas eller uteslutas genom en bestämmelse som begränsar hans ansvar eller undantar honom från ansvar.Artikel 13 Detta direktiv inverkar inte på sådana rättigheter som en skadelidande kan ha enligt rättsreglerna om ansvar i eller utanför avtalsförhållanden eller enligt ett särskilt ansvarssystem som gäller när direktivet anmäls.Artikel 14 Detta direktiv är inte tillämpligt på skador som uppstår genom en atomolycka och som täcks av internationella konventioner som medlemsstaterna har ratificerat.Artikel 15 1. Varje medlemsstat fåra) avvika från bestämmelserna i artikel 2 och i sin lagstiftning föreskriva att med produkt i artikel 1 i detta direktiv också avses lantbruksråvaror och jaktprodukter,b) avvika från bestämmelserna i artikel 7 e och i sin lagstiftning bibehålla eller i enlighet med det förfarande som angetts i punkt 2 nedan föreskriva att tillverkaren skall vara ansvarig även om han bevisar att det vetenskapliga och tekniska vetandet vid den tidpunkt då han satte produkten i omlopp inte var sådant att en defekt kunde upptäckas.2. Den medlemsstat som önskar vidta den åtgärd som angetts i punkt 1 b skall till kommissionen översända texten till den föreslagna åtgärden. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna om denna.Den berörda medlemsstaten skall avstå från att vidta den föreslagna åtgärden under en period av nio månader efter det att kommissionen underrättats; detta under förutsättning att kommissionen inte under mellantiden föreslagit rådet att ändra detta direktiv i den tillämpliga frågan. Om emellertid kommissionen inte inom tre månader efter det att den mottagit nämnda meddelande underrättar den berörda medlemsstaten om att den avser att inge ett sådant förslag till rådet får medlemsstaten omedelbart vidta åtgärden.Om kommissionen inom ovannämnda nio månader till rådet inger ett sådant förslag till ändring av detta direktiv skall den berörda medlemsstaten avstå från att vidta den föreslagna åtgärden under en period av ytterligare arton månader från den dag då förslaget inges.3. Tio år efter dagen för anmälan av detta direktiv skall kommissionen till rådet inge en rapport om hur domstolarnas utslag med tillämpning av artikel 7 e och punkt 1 b i denna artikel inverkat på konsumentskyddet och den gemensamma marknadens funktion. Mot bakgrund av denna rapport skall rådet på förslag av kommissionen och i enlighet med artikel 100 i fördraget besluta huruvida artikel 7 e skall upphävas.Artikel 16 1. Medlemsstaterna får föreskriva att en tillverkares totala ansvar för personskada, inklusive dödsfall, som orsakas av identiskt lika produktexemplar med samma defekt skall vara begränsat till ett belopp som inte får vara lägre än 70 miljoner ecu.2. Tio år efter dagen för anmälan av detta direktiv skall kommissionen till rådet inge en rapport om hur tillämpningen av den beloppsmässiga begränsningen av ansvaret i de medlemsstater som använt den möjlighet som medgivits i punkt 1 inverkat på konsumentskyddet och den gemensamma marknadens funktion. Mot bakgrund av denna rapport skall rådet på förslag av kommissionen och i enlighet med artikel 100 i fördraget besluta huruvida punkt 1 skall upphävas.Artikel 17 Detta direktiv skall inte tillämpas på produkter som satts i omlopp före den dag då bestämmelserna enligt artikel 19 träder i kraft.Artikel 18 1. Med ecu avses i detta direktiv den enhet som fastställts i rådets förordning (EEG) nr 3180/78(4) med ändring enligt rådets förordning (EEG) nr 2626/84(5) Motsvarigheten i nationell valuta skall första gången beräknas efter den omräkningskurs som gäller den dag då detta direktiv antas.2. Rådet skall vart femte år på förslag av kommissionen se över och om så behövs med hänsyn till den ekonomiska och monetära utvecklingen i gemenskapen revidera beloppen i detta direktiv.Artikel 19 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som krävs för att följa detta direktiv senast tre år från dagen för anmälan av detta direktiv. De skall omedelbart underrätta kommissionen om dessa(6).2. Det förfarande som angetts i artikel 15.2 skall tillämpas från dagen för anmälan av detta direktiv.Artikel 20 Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 21 Kommissionen skall vart femte år överlämna till rådet en rapport om tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv och vid behov föreslå lämpliga åtgärder.Artikel 22 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 25 juli 1985.På rådets vägnarJ. POOSOrdförande(1) EGT nr C 241, 14.10.1976, s. 9 och EGT nr C 271, 26.10.1979, s. 3.(2) EGT nr C 127, 21.5.1979, s. 61.(3) EGT nr C 114, 7.5.1979, s. 15.(4) EGT nr L 379, 30.12.1978, s. 1.(5) EGT nr L 247, 16.9.1984, s. 1.