title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/12/EG av den  5 april 2006  om avfall   (Text av betydelse för EES)

text:
               27.4.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 114/9

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV2006/12/EG
   av den 5 april 2006
   om avfall
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975, om avfall (3) har ändrats flera gånger på väsentliga punkter (4). För att skapa klarhet och överskådlighet bör det direktivet kodifieras.

               (2)

               Alla bestämmelser om hanteringen av avfall måste främst syfta till att skydda människors hälsa och miljön mot skadliga effekter som uppkommer i samband med insamling, transport, behandling, förvaring och deponering av avfall.

               (3)

               För en effektivare avfallshantering inom gemenskapen behövs en gemensam terminologi och en definition av begreppet avfall.

               (4)

               Effektiva och enhetliga bestämmelser om bortskaffande och återvinning av avfall bör, med förbehåll för vissa undantag, gälla för lös egendom som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med.

               (5)

               För att hushålla med naturresurserna bör återvinning av avfall och användning av återvunnet material som råvara främjas. Det kan bli nödvändigt att anta särskilda bestämmelser för återanvändbart avfall.

               (6)

               För att uppnå en hög miljöskyddsnivå bör medlemsstaterna inte bara på ett ansvarsfullt sätt verka för att avfallet bortskaffas eller återvinns utan också vidta åtgärder för att begränsa avfallsmängderna, särskilt genom att främja ren teknik och sådana produkter som kan återvinnas och återanvändas. Därvid bör beaktas existerande och möjliga framtida marknader för produkter som återvunnits ur avfall.

               (7)

               Dessutom kan olikheter i medlemsstaternas lagstiftning om bortskaffande och återvinning av avfall påverka miljökvaliteten och störa den inre marknadens funktion.

               (8)

               Det är viktigt att gemenskapen som helhet kan sörja för bortskaffandet av sitt avfall och det är önskvärt att medlemsstaterna var för sig strävar mot detta mål.

               (9)

               För att uppnå dessa målsättningar bör planer för avfallshanteringen upprättas i medlemsstaterna.

               (10)

               Avfallstransporterna bör minska. Medlemsstaterna kan besluta om nödvändiga åtgärder i detta syfte i sina hanteringsplaner.

               (11)

               För att säkerställa en hög miljöskyddsnivå och en effektiv kontroll måste företag som bortskaffar och återvinner avfall omfattas av tillståndsplikt och inspekteras.

               (12)

               Vissa inrättningar som själva behandlar sitt avfall eller återvinner avfallet bör kunna undantas från tillståndsplikten, om de följer miljöskyddskraven och vissa villkor är uppfyllda. Sådana inrättningar bör dock registreras.

               (13)

               För att avfallet skall kunna övervakas, från det att det uppkommer tills det slutligt bortskaffas, bör även andra företag såsom insamlare av avfall, transportörer och avfallsmäklare omfattas av tillståndsplikt eller registreringsskyldighet och bli föremål för tillsynsåtgärder.

               (14)

               Den del av kostnaderna som inte täcks av intäkter vid återvinningen av avfallet bör bestridas i enlighet med principen ”förorenaren betalar”.

               (15)

               De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (5).

               (16)

               Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga III del B.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   1.   I detta direktiv gäller följande definitioner:

               a)

                  avfall: varje föremål, ämne eller substans som ingår i de kategorier som anges i bilaga I och som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med.

               b)

                  producent: var och en som bedriver en verksamhet som ger upphov till avfall (”ursprunglig producent”) och/eller var och en som genom förbehandling, blandning eller andra förfaranden ändrar avfallets art eller sammansättning.

               c)

                  innehavare: avfallsproducenten eller den fysiska eller juridiska person som innehar avfallet.

               d)

                  hantering: insamling, transport, återvinning och bortskaffande av avfall, inbegripet kontroll av sådan verksamhet och efterbehandling av avfallsupplag.

               e)

                  bortskaffande: de förfaranden som omfattas av bestämmelserna i bilaga II A.

               f)

                  återvinning: de förfaranden som omfattas av bestämmelserna i bilaga II B.

               g)

                  insamling: uppsamling, sortering och/eller blandning av avfall för vidare transport.

         2.   Vid tillämpningen av punkt 1 a skall kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 18.3 upprätta en förteckning över vilket avfall som tillhör de kategorier som anges i bilaga I. Denna förteckning skall ses över periodiskt och vid behov omarbetas med iakttagande av samma förfarande.
   Artikel 2
   1.   Direktivet skall inte omfatta

               a)

               gasformiga utsläpp till luften,

               b)

               följande avfallsslag i den utsträckning som de redan omfattas av annan lagstiftning:

                           i)

                           radioaktivt avfall,

                           ii)

                           avfall från prospektering, brytning, behandling och lagring av mineralresurser samt utvinning i stenbrott,

                           iii)

                           djurkadaver och jordbruksavfall i form av stallgödsel samt andra naturliga, ofarliga ämnen som används i jordbruk,

                           iv)

                           avloppsvatten, med undantag för avfall i flytande form,

                           v)

                           utrangerade sprängämnen.

         2.   Bestämmelser som avser särskilda fall eller som kompletterar bestämmelserna i detta direktiv i fråga om hanteringen av vissa avfallskategorier kan komma att beslutas genom särdirektiv.
   Artikel 3
   1.   Medlemsstaterna skall besluta om lämpliga åtgärder för att främja

               a)

               för det första, att avfall inte uppkommer och att avfall inte har skadliga egenskaper eller att mängden avfall och avfallets skadlighet begränsas, särskilt genom

                           i)

                           utveckling av rena tekniker som förbättrar hushållningen med naturresurser,

                           ii)

                           teknisk utveckling och utsläppande på marknaden av sådana produkter som inte bidrar till eller endast i minsta möjliga utsträckning bidrar till att öka avfallets mängd och skadlighet eller föroreningsriskerna, beroende på de sätt på vilka produkterna framställs, används eller bortskaffas,

                           iii)

                           utveckling av lämpliga tekniker för bortskaffande av farliga ämnen som ingår i avfall som är avsett att återvinnas,

               b)

               för det andra

                           i)

                           att avfall återvinns genom materialutnyttjande, återanvändning, regenerering eller andra processer som syftar till att utvinna sekundära råvaror, eller

                           ii)

                           att avfall används som energikälla.

         2.   Utom i de fall då Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (6) är tillämpligt, skall medlemsstaterna underrätta kommissionen om de åtgärder som de avser att vidta för att uppnå de målsättningar som anges i punkt 1. Kommissionen skall underrätta de andra medlemsstaterna och den kommitté som avses i artikel 18.1 om åtgärderna.
   Artikel 4
   1.   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att se till att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att processer eller metoder används som kan skada miljön, och särskilt

               a)

               utan risker för vatten, luft, jord eller växter och djur,

               b)

               utan att medföra olägenheter genom buller eller lukt,

               c)

               utan att negativt påverka landskapet och områden av särskilt intresse.

         2.   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att förbjuda övergivande, dumpning och okontrollerat bortskaffande av avfall.
   Artikel 5
   1.   Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder, genom samarbete mellan medlemsstater när detta är nödvändigt eller tillrådligt, för att upprätta ett gemensamt, ändamålsenligt utformat nätverk av anläggningar för bortskaffandet, med beaktande av bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader. Nätverket skall utformas så att gemenskapen som helhet kan sörja för bortskaffandet av sitt avfall och så att medlemsstaterna var för sig strävar mot detta mål, med hänsyn tagen både till geografiska förhållanden och behovet av specialiserade anläggningar för vissa typer av avfall.
   2.   Det nätverk som avses i punkt 1 skall utformas så att det blir möjligt att bortskaffa avfallet vid någon av de närmast belägna lämpliga anläggningarna med användning av de bäst anpassade metoderna och den bästa tekniken, så att en hög nivå för miljö- och hälsoskyddet säkerställs.
   Artikel 6
   Medlemsstaterna skall inrätta eller utse en eller flera behöriga myndigheter som skall ansvara för genomförandet av detta direktiv.
   Artikel 7
   1.   För att uppnå de mål som anges i artikel 3, 4 och artikel 5 skall sådana behöriga myndigheter som avses i artikel 6 vara skyldiga att så snart som möjligt upprätta en eller flera planer för avfallshanteringen. Dessa avfallsplaner skall i första hand omfatta

               a)

               typ, kvantitet och ursprung beträffande det avfall som skall återvinnas eller bortskaffas,

               b)

               allmänna tekniska krav,

               c)

               särskilda åtgärder i fråga om vissa typer av avfall,

               d)

               lämpliga områden eller anläggningar för bortskaffande.

         2.   Planerna som avses i punkt 1 kan exempelvis ange

               a)

               de fysiska eller juridiska personer som får hantera avfall,

               b)

               beräknade kostnader för återvinning och bortskaffande,

               c)

               lämpliga åtgärder för att främja en rationalisering av insamling, sortering och behandling av avfall.

         3.   Medlemsstaterna skall när det är lämpligt samarbeta med övriga medlemsstater och med kommissionen när planerna upprättas. De skall underrätta kommissionen härom.
   4.   Medlemsstaterna får vidta de åtgärder som krävs för att förhindra avfallstransporter som inte är förenliga med avfallsplanerna. De skall underrätta kommissionen och medlemsstaterna om sådana åtgärder.
   Artikel 8
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att se till att varje innehavare av avfall

               a)

               antingen överlåter det till en privat eller offentlig insamlare eller till ett företag som tillämpar de förfaranden som avses i bilaga II A eller II B, eller

               b)

               själv återvinner eller bortskaffar avfallet enligt bestämmelserna i detta direktiv.

         Artikel 9
   1.   För tillämpningen av artiklarna 4, 5 och 7 skall varje inrättning eller företag som tillämpar de förfaranden som avses i bilaga II A erhålla ett tillstånd från den behöriga myndighet som avses i artikel 6.
   Ett sådant tillstånd skall särskilt omfatta:

               a)

               mängd och slag av avfall,

               b)

               tekniska krav,

               c)

               de säkerhetsåtgärder som skall vidtas,

               d)

               platsen för bortskaffandet,

               e)

               behandlingsmetoden.

         2.   Tillstånd kan beviljas för en bestämd tidsperiod, de kan förnyas, vara förenade med villkor och förpliktelser eller, särskilt om den avsedda bortskaffningsmetoden inte är godtagbar ur miljösynpunkt, förvägras.
   Artikel 10
   För tillämpningen av artikel 4 skall tillståndsplikt gälla för varje inrättning eller företag som tillämpar de förfaranden som avses i bilaga II B.
   Artikel 11
   1.   Utan att det påverkar tillämpningen av rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall (7), kan undantag från tillståndsplikten i artiklarna 9 och 10 tillämpas i fråga om

               a)

               inrättningar eller företag som själva bortskaffar sitt avfall på den plats där detta uppkommer, och

               b)

               inrättningar eller företag som återvinner avfall.

         2.   Undantagsbestämmelsen i punkt 1 får endast tillämpas

               a)

               om de behöriga myndigheterna har beslutat om allmänna bestämmelser för varje typ av verksamhet och fastställt för vilka typer av avfall och avfallsmängder samt enligt vilka villkor verksamheten i fråga kan befrias från tillståndsplikten, och

               b)

               om bestämmelserna i artikel 4 är uppfyllda med avseende på avfallsslag och ‐mängder samt metoderna för bortskaffande eller återvinning.

         3.   De inrättningar eller företag som avses i punkt 1 skall registreras hos de behöriga myndigheterna.
   4.   Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de allmänna bestämmelser som de antagit enligt punkt 2 a.
   Artikel 12
   Inrättningar eller företag vilka yrkesmässigt insamlar eller transporterar avfall eller för annans räkning (exempelvis handlare och mäklare) ombesörjer bortskaffande eller återvinning av avfall skall registreras hos de behöriga myndigheterna, om de inte omfattas av tillståndsplikt.
   Artikel 13
   Inrättningar och företag som utför de verksamheter som avses i artiklarna 9–12 skall regelbundet inspekteras av de behöriga myndigheterna.
   Artikel 14
   1.   Alla inrättningar och företag som avses i artiklarna 9 och 10 skall

               a)

               i fråga om avfall enligt bilaga I och förfaranden enligt bilaga II A och II B föra anteckningar om mängd, art, ursprung och, i förekommande fall, destination, insamlingsfrekvens, transportmetod samt behandlingsmetod,

               b)

               efter anmodan lämna dessa uppgifter till de behöriga myndigheter som avses i artikel 6.

         2.   Medlemsstaterna kan även föreskriva att kraven i punkt 1 skall gälla producenterna.
   Artikel 15
   I enlighet med principen ”förorenaren betalar” skall kostnaden för bortskaffande av avfall belasta

               a)

               den innehavare som låter en insamlare eller ett företag som avses i artikel 9 hantera avfallet, och/eller

               b)

               de tidigare innehavarna eller producenten av den produkt från vilken avfallet härrör.

         Artikel 16
   Vart tredje år skall medlemsstaterna lämna uppgifter till kommissionen om genomförandet av detta direktiv genom en områdesrapport, som även skall omfatta andra relevanta gemenskapsdirektiv. Rapporten skall utarbetas på grundval av frågeformulär eller mallar som kommissionen fastställer enligt förfarandet i artikel 18.2. Frågeformuläret eller mallarna skall lämnas till medlemsstaterna sex månader innan den period börjar som rapporten skall avse. Rapporten skall sändas till kommissionen senast nio månader efter utgången av den treårsperiod som rapporten avser.
   Kommissionen skall senast nio månader efter mottagandet av medlemsstaternas rapporter offentliggöra en gemenskapsrapport om genomförandet av direktivet.
   Artikel 17
   De ändringar som krävs för att anpassa direktivets bilagor till vetenskapliga och tekniska framsteg skall antas enligt förfarandet i artikel 18.3.
   Artikel 18
   1.   Kommissionen skall biträdas av en kommitté.
   2.   När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
   Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall vara en månad.
   3.   När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
   Den tid som avses i artikel 5.6 i rådets beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.
   4.   Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.
   Artikel 19
   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 20
   Direktiv 75/442/EEG skall upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning som anges i bilaga III del B.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet skall anses som hänvisningar till det här direktivet och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga IV.
   Artikel 21
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 22
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 5 april 2006.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BORRELL FONTELLES

            Ordförande

            På rådets vägnar

         H. WINKLER

            Ordförande

      (1)  EUT C 112, 30.4.2004, s. 46.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 9 mars 2004 (EUT C 102 E, 28.4.2004, s. 106) och rådets beslut av den 30 januari 2006.

      (3)  EGT L 194, 25.7.1975, s. 39. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EGT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (4)  Se del A i bilaga III.

      (5)  EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

      (6)  EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. Direktivet senast ändrat genom 2003 års anslutningsakt.

      (7)  EGT L 377, 31.12.1991, s. 20. Direktivet ändrat genom direktiv 94/31/EG (EGT L 168, 2.7.1994, s. 28).

      BILAGA I
      AVFALLSKATEGORIER

                  Q 1

                  Produktions- eller konsumtionsrester som inte specificeras närmare nedan.

                  Q 2

                  Produkter som inte uppfyller uppställda krav.

                  Q 3

                  Produkter för vilka tiden för användning har löpt ut.

                  Q 4

                  Material som spillts ut, förlorats eller utsatts för någon annan olyckshändelse, inbegripet material, utrustning o.d. som förorenats på grund av olyckshändelsen.

                  Q 5

                  Material som förorenats eller nedsmutsats i samband med planerade åtgärder (t.ex. rester från reningsförfaranden, förpackningsmaterial, behållare etc.).

                  Q 6.

                  Oanvändbara delar (t.ex. kasserade batterier, utbrända katalysatorer etc.)

                  Q 7

                  Ämnen som inte längre har tillfredställande prestanda (t.ex. förorenade syror, förorenade lösningsmedel, förbrukade härdsalter etc.).

                  Q 8

                  Restprodukter från industriprocesser (t.ex. slagg, destillationsåterstoder etc.).

                  Q 9

                  Restprodukter från processer för att begränsa förorening (t.ex. skrubberslam, avskilt stoft från textil- eller glasfiberfilter, använda filter etc.).

                  Q 10

                  Restprodukter från mekanisk bearbetning av metallytor (t.ex. svarv- och frässpån etc.).

                  Q 11

                  Restprodukter från utvinning och bearbetning av råvaror (t.ex. gruvslagg, slopolja etc.).

                  Q 12

                  Material som förorenats genom uppblandning (t.ex. olja förorenad av PCB etc.).

                  Q 13

                  Varje material, ämne eller produkt vars användning har förbjudits i lag eller andra föreskrifter.

                  Q 14

                  Varor som innehavaren inte längre har användning för (t.ex. utgallrat material från jordbruk, hushåll, kontor, handel och affärsverksamhet etc.).

                  Q 15

                  Förorenade material, ämnen och produkter som uppkommit som resultat av marksanering.

                  Q 16

                  Samtliga material, ämnen och produkter som inte omfattas av någon av ovanstående kategorier.

      BILAGA II A
      ÅTGÄRDER FÖR BORTSKAFFANDE

         Anm.: Syftet med denna bilaga är att upprätta en förteckning över åtgärderna för bortskaffande så som de vidtas i praktiken. I enlighet med artikel 4 skall avfall bortskaffas på ett sådant sätt att det inte äventyrar människors hälsa och utan användning av processer och metoder som kan vara skadliga för miljön.

                  D 1

                  Deponering i eller på marken (t.ex. avfallsupplag, etc).

                  D 2

                  Jordförbättring (t.ex. biologisk nedbrytning av flytande avfall eller slam i jord, etc.).

                  D 3

                  Djupinjektering (t.ex. injektering av pumpbart avfall i brunnar, saltgrottor eller naturligt förekommande magasin, etc.).

                  D 4

                  Fyllnadsmassor (t.ex. användningar av flytande avfall eller slam som fyllnadsmassor i gropar, dammar och bassänger, etc.).

                  D 5

                  Särskilt anlagda upplag (t.ex. placering i avskärmade separata celler som kapslas och isoleras från varandra och från den omgivande miljön, etc.).

                  D 6

                  Utsläpp till andra vatten än hav/oceaner.

                  D 7

                  Utsläpp till hav/oceaner, inbegripet deponering under havsbotten.

                  D 8

                  Biologisk behandling som inte anges på annat ställe i denna bilaga och som resulterar i slutliga föreningar eller blandningar som bortskaffas med användning av något av de förfaranden som är numrerade D 1-D 7 och D 9-D 12.

                  D 9

                  Fysikalisk-kemisk behandling som inte anges på annat ställe i denna bilaga och som resulterar i slutliga föreningar eller blandningar som bortskaffas med användning av något av de förfaranden som är numrerade D 1-D 8 och D 10-D 12 (t.ex. avdunstning, torkning eller kalcinering, etc.).

                  D 10

                  Förbränning på mark.

                  D 11

                  Förbränning till havs.

                  D 12

                  Slutförvaring (t.ex. placering i behållare i en gruva, etc.).

                  D 13

                  Sammansmältning eller blandning före bortskaffande med användning av något av de förfaranden som är numrerade D 1-D 12.

                  D 14

                  Omförpackning före bortskaffande med användning av något av de förfaranden som är numrerade D 1-D 13.

                  D 15

                  Lagring i avvaktan på bortskaffande med användning av något av de förfaranden som är numrerade D 1-D 14 (utom tillfällig lagring, före insamling, på den plats där det produceras).

      BILAGA II B
      ÅTGÄRDER FÖR ÅTERVINNING

         Anm. : Syftet med denna bilaga är att upprätta en förteckning över återvinningsåtgärder så som de vidtas i praktiken. I enlighet med artikel 4 skall avfall återvinnas på ett sådant sätt att det inte äventyrar människors hälsa och utan användning av processer och metoder som kan vara skadliga för miljön.

                  R 1

                  Huvudanvändning som bränsle eller andra metoder att generera energi.

                  R 2

                  Regenerering av lösningsmedel.

                  R 3

                  Materialutnyttjande/regenerering av organiska ämnen som inte används som lösningsmedel (inklusive kompostering och andra former av biologisk omvandling).

                  R 4

                  Materialutnyttjande/regenerering av metaller och metallföreningar.

                  R 5

                  Materialutnyttjande/regenerering av andra oorganiska material.

                  R 6

                  Regenerering av syror eller baser.

                  R 7

                  Återvinning av de komponenter som används till att minska föroreningar.

                  R 8

                  Återvinning av katalysatorkomponenter.

                  R 9

                  Omraffinering eller andra sätt att återanvända olja.

                  R 10

                  Jordbehandling som är fördelaktig för jordbruket eller ekologisk förbättring.

                  R 11

                  Användning av avfall från något av de förfaranden som är numrerade R 1-R 10.

                  R 12

                  Utbyte av avfall som skall underkastas något av de förfaranden som är numrerade R 1-R 11.

                  R 13

                  Lagring av avfall som skall underkastas något av de förfaranden som är numrerade R 1-R 12 (utom tillfällig lagring, före insamling, på den plats där det produceras).

      BILAGA III
      DEL A
      UPPHÄVT DIREKTIV OCH ÄNDRINGAR AV DET I KRONOLOGISK ORDNING

         (hänvisningar i artikel 20)

                  Rådets direktiv 75/442/EEG (EGT L 194, 25.7.1975, s. 39)

                  Rådets direktiv 91/156/EEG (EGT L 78, 26.3.1991, s. 32)

                  Rådets direktiv 91/692/EEG (EGT L 377, 31.12.1991, s. 48)

                  endast såvitt avser hänvisningen i bilaga VI till direktiv 75/442/EEG

                  Kommissionens beslut 96/350/EG (EGT L 135, 6.6.1996, s. 32)

                  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1)

                  endast bilaga III.1

            DEL B
      TIDSFRISTER FÖR INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING

         (hänvisningar i artikel 20)

                  Direktiv

                  Tidsfrist för införlivande

                  Direktiv 75/442/EEG

                  17 juli 1977

                  Direktiv 91/156/EEG

                  1 april 1993

                  Direktiv 91/692/EEG

                  1 januari 1995

      BILAGA IV
      JÄMFÖRELSETABELL

                  Direktiv 75/442/EEC

                  Detta direktiv

                  Artikel 1, inledande mening

                  Artikel 1.1 inledande mening

                  Artikel 1 a, första stycket

                  Artikel 1.1 a

                  Artikel 1 a, andra stycket

                  Artikel 1.2

                  Artikel 1 b–g

                  Artikel 1.1 b–g

                  Artikel 2

                  Artikel 2

                  Artikel 3.1, inledande mening

                  Artikel 3.1, inledande mening

                  Artikel 3.1 a, inledande mening

                  Artikel 3.1 a, inledande mening

                  Artikel 3.1 a, första strecksatsen

                  Artikel 3.1 a i

                  Artikel 3.1 a, andra strecksatsen

                  Artikel 3.1 a ii

                  Artikel 3.1 a, tredje strecksatsen

                  Artikel 3.1 a iii

                  Artikel 3.1 b, inledande mening

                  Artikel 3.1 b, inledande mening

                  Artikel 3.1 b, första strecksatsen

                  Artikel 3.1 b i

                  Artikel 3.1 b, andra strecksatsen

                  Artikel 3.1 b ii

                  Artikel 3.2

                  Artikel 3.2

                  Artikel 4, första stycket, inledande mening

                  Artikel 4.1, inledande mening

                  Artikel 4, första stycket, första strecksatsen

                  Artikel 4.1 a

                  Artikel 4, första stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 4.1 b

                  Artikel 4, första stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 4.1 c

                  Artikel 4, andra stycket

                  Artikel 4.2

                  Artikel 5

                  Artikel 5

                  Artikel 6

                  Artikel 6

                  Artikel 7.1, första stycket, inledande mening

                  Artikel 7.1, inledande mening

                  Artikel 7.1, första stycket, första strecksatsen

                  Artikel 7.1 a

                  Artikel 7.1, första stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 7.1 b

                  Artikel 7.1, första stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 7.1 c

                  Artikel 7.1, första stycket, fjärde strecksatsen

                  Artikel 7.1 d

                  Artikel 7.1, andra stycket, inledande mening

                  Artikel 7.2, inledande mening

                  Artikel 7.1, andra stycket, första strecksatsen

                  Artikel 7.2 a

                  Artikel 7.1, andra stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 7.2 b

                  Artikel 7.1, andra stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 7.2 c

                  Artikel 7.2

                  Artikel 7.3

                  Artikel 7.3

                  Artikel 7.4

                  Artikel 8, inledande mening

                  Artikel 8, inledande mening

                  Artikel 8, första strecksatsen

                  Artikel 8 a

                  Artikel 8, andra strecksatsen

                  Artikel 8 b

                  Artikel 9.1, första stycket

                  Artikel 9.1, första stycket

                  Artikel 9.1, andra stycket, inledande mening

                  Artikel 9.1, andra stycket, inledande mening

                  Artikel 9.1, andra stycket, första strecksatsen

                  Artikel 9.1, andra stycket, punkt a

                  Artikel 9.1, andra stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 9.1, andra stycket, punkt b

                  Artikel 9.1, andra stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 9.1, andra stycket, punkt c

                  Artikel 9.1, andra stycket, fjärde strecksatsen

                  Artikel 9.1, andra stycket, punkt d

                  Artikel 9.1, andra stycket, femte strecksatsen

                  Artikel 9.1, andra stycket, punkt e

                  Artikel 9.2

                  Artikel 9.2

                  Artikel 10

                  Artikel 10

                  Artikel 11.1, första stycket

                  Artikel 11.1

                  Artikel 11.1, andra stycket, inledande mening

                  Artikel 11.2, inledande mening

                  Artikel 11.1, andra stycket, första strecksatsen

                  Artikel 11.2 a

                  Artikel 11.1, andra stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 11.2 b

                  Artikel 11.2

                  Artikel 11.3

                  Artikel 11.3

                  Artikel 11.4

                  Artikel 12

                  Artikel 12

                  Artikel 13

                  Artikel 13

                  Artikel 14, första punkten, inledande mening

                  Artikel 14.1, inledande mening

                  Artikel 14, första punkten, första strecksatsen

                  Artikel 14.1 a

                  Artikel 14, första punkten, andra strecksatsen

                  Artikel 14.1 b

                  Artikel 14, andra stycket

                  Artikel 14.2

                  Artikel 15, inledande mening

                  Artikel 15, inledande mening

                  Artikel 15, första strecksatsen

                  Artikel 15 a

                  Artikel 15, andra strecksatsen

                  Artikel 15 b

                  Artikel 16, första stycket

                  Artikel 16, första stycket och artikel 18.2

                  Artikel 16, andra stycket

                  ___

                  Artikel 16, tredje stycket

                  Artikel 16, andra stycket

                  Artikel 17

                  Artikel 17

                  Artikel 18.1

                  Artikel 18.1

                  Artikel 18.2

                  Artikel 18.3

                  Artikel 18.3

                  Artikel 18.4

                  Artikel 19

                  ___

                  Artikel 20

                  Artikel 19

                  ___

                  Artikel 20

                  ___

                  Artikel 21

                  Artikel 21

                  Artikel 22

                  Bilaga I

                  Bilaga I

                  Bilaga II A

                  Bilaga II A

                  Bilaga II B

                  Bilaga II B

                  ___

                  Bilaga III

                  ___

                  Bilaga IV


Avis juridique important

|

31979L0622

Rådets direktiv 79/622/EEG av den 25 juni 1979 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skyddsbågar på jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul (statisk provning)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 179 , 17/07/1979 s. 0001 - 0030 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 10 s. 0010  "Grekisk specialutgåva" Område 13 Volym 8 s. 0147  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 10 s. 0010  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 10 s. 0108  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 10 s. 0108

RÅDETS DIREKTIV av den 25 juni 1979 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skyddsbågar på jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul (statisk provning) (79/622/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:De tekniska krav som traktorer måste uppfylla enligt nationell lagstiftning avser bl.a. överrullningsskydd och deras fastsättning på traktorn.Dessa krav skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Det är därför nödvändigt att alla medlemsstater antar samma krav antingen som tillägg till eller i stället för nuvarande bestämmelser, så att de för varje traktortyp medger användning av förfarandet för EEG-typgodkännande i överensstämmelse med rådets direktiv 74/150/EEG av den 4 mars 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul(3).Ett harmoniserat typgodkännandeförfarande för överrullningsskydd och deras fastsättning på traktorn gör det möjligt för varje medlemsstat att kontrollera överensstämmelsen med gemensamma konstruktions- och provningskrav och att underrätta övriga medlemsstater om erhållna resultat genom att sända dem kopior av det typgodkännandeintyg som har utfärdats för varje typ av överrullningsskydd och dess fastsättning på traktorn. Anbringandet av ett EEG-typgodkännandemärke på alla bärande delar som har tillverkats i överensstämmelse med den godkända typen undanröjer behovet av tekniska kontroller av dessa delar i de övriga medlemsstaterna.Gemensamma krav för andra delar och egenskaper hos överrullningsskydd, särskilt de för dimensioner, dörrar, säkerhetsglas, anordningar som skall förhindra att traktorn rullar när den välter, och skydd för passagerare kommer att fastställas vid en senare tidpunkt.De harmoniserade kraven syftar i huvudsak till att förbättra trafiksäkerheten och säkerheten under arbete i hela gemenskapen. Det är av denna anledning nödvändigt att införa krav om att traktorer som omfattas av detta direktiv skall vara försedda med överrullningsskydd. Fram till ett datum som skall fastställas bör de traktorer som nämns i rådets direktiv 77/536/EEG av den 28 juni 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lag stiftning om skyddsbågar för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul(4) kunna förses med överrullningsskydd som överensstämmer med antingen direktiv 77/536/EEG eller detta direktiv.Tillnärmningen av medlemsstaternas nationella lagstiftning för dessa traktorer omfattar ett ömsesidigt erkännande av de kontroller som var och en av dem utför med ledning av gemensamma krav.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 11. Varje medlemsstat skall bevilja EEG-typgodkännande för varje typ av överrullningsskydd och dess fastsättning på traktorn som uppfyller konstruktions- och provningskraven enligt bilagorna 1-5.2. En medlemsstat som har beviljat EEG-typgodkännande skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att kontrollera, i den utsträckning som är nödvändigt och vid behov i samarbete med de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, att tillverkningen överensstämmer med den godkända typen. Sådan kontroll skall begränsas till stickprov.Artikel 2Medlemsstaterna skall för varje typ av överrullningsskydd och dess fastsättning på traktorn som den godkänner enligt artikel 1 till tillverkaren av traktorn eller överrullningsskyddet, eller dennes representant, utfärda ett EEG-typgodkännandemärke i överensstämmelse med förebilden i bilaga 6.Medlemsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att förhindra användning av märken som kan medföra förväxling av överrullningsskydd som har typgodkänts i överensstämmelse med artikel 1 och andra anordningar.Artikel 31. Ingen medlemsstat får förbjuda att överrullningsskydd eller deras fastsättning släpps ut på marknaden av skäl som hänför sig till deras konstruktion om de är försedda med EEG-typgodkännandemärke.2. En medlemsstat kan dock förbjuda att ett överrullningsskydd som är försett med EEG-typgodkännandemärke släpps ut på marknaden om den upprepade gånger avviker från den godkända typen.Denna medlemsstat skall genast underrätta de övriga medlemsstaterna och kommissionen om de åtgärder som har vidtagits och samtidigt ange skälen för sitt beslut.Artikel 4Den behöriga myndigheterna i varje medlemsstat skall inom en månad till de behöriga myndigheterna i de andra medlemssstaterna sända en kopia av typgodkännandet, ett exempel visas i bilaga 7, för varje typ av överrullningsskydd som de godkänner eller vägrar att godkänna.Artikel 51. Om medlemsstaten som har beviljat EEG-typgodkännandet finner att ett antal överrullningsskydd och deras fastsättning på traktorn som är försedda med EEG-typgodkännandemärke inte överensstämmer med den typ som den har godkänt skall den vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att tillverkningen överensstämmer med den godkända typen. De behöriga myndigheterna i denna medlemsstat skall underrätta de andra medlemsstaterna om de åtgärder som har vidtagits, vilka, vid behov, när det gäller allvarlig och upprepad brist på överensstämmelse kan utsträckas till återkallelse av EEG-typgodkännande. De nämnda myndigheterna skall vidta samma åtgärder när de av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat underrättas om sådan brist på överensstämmelse.2. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skall inom en månad underrätta varandra om återkallelse av ett beviljat EEG-typgodkännande och om skälen för denna åtgärd.Artikel 6I varje beslut som har fattats enligt de antagna bestämmelserna för att garantera detta direktivs genomförande att vägra eller återkalla typgodkännande för överrullningsskydd och deras fastsättning på traktorn, eller att förbjuda att de släpps ut på marknaden eller tas i bruk, skall noggrant anges skälen på vilket det grundas. Beslutet skall meddelas den berörda parten med upplysning om möjligheten att överklaga beslutet enligt medlemsstaternas lagstiftning samt om tidsfristerna för sådana åtgärder.Artikel 7Ingen medlemsstat får vägra att bevilja EEG-typgodkännande eller nationellt typgodkännande för en traktor av skäl som hänför sig till överrullningsskydd eller dess fastsättning på traktorn om dessa är försedda med EEG-typgodkännande-märke och om kraven i bilaga 8 tillgodosetts.Artikel 8Ingen medlemsstat får vägra eller förbjuda att en traktor saluförs, registreras, tas i bruk eller används av skäl som hänför sig till överrullningsskyddet eller dess fastsättning på traktorn om denna är försedd med EEG-typgodkännandemärke och om kraven i bilaga 8 tillgodosetts.Artikel 9Detta direktiv skall tillämpas för traktorer enligt definitionen i artikel 1 i direktivet 74/150/EEG som har följande egenskaper:- markfrigång på högst 1000 mm under den bakre axeln,- fast eller inställningsbar minsta spårvidd för en av drivaxlarna som är mindre än 1150 mm,- möjlighet att montera en flerpunktskoppling för avtagbara redskap och en dragstång,- en massa som är lika med eller överstiger 800 kg och som motsvarar traktorns obelastade massa enligt definitionen i punkt 2.4 i bilaga 1 till direktiv 74/150/EEG, medräknat överrullningsskydd som är monterat i överensstämmelse med detta direktiv och däck med de största dimensioner som tillverkaren rekommenderar.Artikel 10Varje traktor som avses i artikel 9 måste för EEG-typgodkännande vara försedd med ett överrullningsskydd som är i överensstämmelse med kraven i bilagorna 1-4.De traktorer som definieras i artikel 9 i direktiv 77/536/EEG kan dock för EEG-typgodkännande vara försedda med ett överrullningsskydd som är i överensstämmelse med kraven i bilagorna 1-4 i det direktivet.Artikel 11De ändringar som är nödvändiga för att anpassa föreskrifterna i bilagorna till detta direktiv med hänsyn till den tekniska utvecklingen skall beslutas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 13 i direktiv 74/150/EEG.Artikel 121. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom 18 månader från dagen för anmälan. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall se till att till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 13Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 25 juni 1979.På rådets vägnarJ. LE THEULEOrdförande(1) EGT nr C 296, 11.12.1978, s. 69.(2) EGT nr C 128, 21.5.1979, s. 18.(3) EGT nr L 84, 28.3.1974, s. 10.(4) EGT nr L 220, 29.8.1977, s. 1.BILAGA 1KRAV FÖR EEG-TYPGODKÄNNANDE1. DEFINITION 1.1 Med skyddsanordning för föraren (säkerhetshytt eller ram), nedan kallad skyddsanordning, avses den konstruktion på en traktor vars huvudsakliga syfte är att undvika eller begränsa riskerna för föraren om traktorn välter vid normal användning.1.2 De konstruktioner som nämns i punkt 1.1 kännetecknas av att de, under de provningar som föreskrivs i bilagorna 2 och 3, säkerställer ett intakt utrymme som är tillräckligt stort för att skydda föraren.2. ALLMÄNNA KRAV 2.1 Varje skyddsanordning och dess fastsättning i traktorn skall vara så utformad och konstruerad att den uppfyller det huvudsakliga syfte som fastställs i punkt 1.2.2 Detta krav anses vara tillgodosett när kraven i bilagorna 2 och 3 är uppfyllda.3. ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄNNANDE 3.1 Ansökan om EEG-typgodkännande med hänsyn till hållfastheten hos en skyddsanordning och hållfastheten hos dess fastsättning i en traktor skall lämnas in av traktortillverkaren eller av tillverkaren av skyddsanordningen eller deras representanter.3.2 Ansökan om EEG-typgodkännande skall åtföljas av nedanstående handlingar i tre exemplar och av följande upplysningar:- En sammanställningsritning, antingen i en skala som anges på ritningen eller med uppgift om viktiga mått för skyddsanordningen. Denna ritning skall särskilt visa fastsättningsdelarna i detalj.- Fotografier från sidan och bakifrån som visar skyddsanordningens fastsättning i detalj.- En kortfattad beskrivning av skyddsanordningen, med uppgifter om konstruktionens typ, dess fastsättning på traktorn och, i nödvändiga fall, uppgifter om ytbehandling, på- och avstigningshjälpmedel, invändig stoppning och egenskaper som förhindrar fortsatt rullning samt uppgifter om värme och ventilation.- Uppgifter om material som används i konstruktionen, monteringsfästen och fästskruvar (se bilaga 5).3.3 En traktor som är representativ för den traktortyp för vilken skyddsanordningen som skall godkännas är avsedd skall inlämnas till den tekniska tjänst som utför typgodkännandeproven. Denna traktor skall vara försedd med skyddsanordningen.3.4 Innehavaren av ett EEG-typgodkännande kan begära att detta utvidgas till andra traktortyper. Den behöriga myndighet som har beviljat det ursprungliga EEG-typgodkännandet skall bevilja utvidgningen om den godkända skyddsanordningen och den eller de traktortyper för vilken(vilka) utvidgningen begärs uppfyller följande villkor:- Massan för traktorn utan last, enligt definition i punkt 1.3 i bilaga 2, överstiger inte den under provningen använda referensmassan med mer än 5%.- Fastsättningsmetoden och fastsättningspunkterna på traktorn är identiska.- Alla delar, såsom stänkskärmar och motorhuv, som avlastar skyddsanordningen är identiska.- De kritiska dimensionerna för och placeringen av sätet i förhållande till skyddsanordningen och placeringen av skyddsanordningen i förhållande till traktorn skall vara sådana att det fria utrymmet är skyddat av skyddsanordningen även efter det att den senare har deformerats som följd av de olika provningarna.4. MÄRKNING 4.1 Varje skyddsanordning som överensstämmer med den godkända typen måste vara försedd med följande märkning:4.1.1 Handelsbeteckning eller varumärke.4.1.2 Ett typgodkännandemärke som överensstämmer med förebilden i bilaga 6.4.1.3 Skyddsanordningens serienummer.4.1.4 Fabrikat och typ(er) av traktor(er) för vilken(vilka) skyddsanordningen är avsedd.4.2 Dessa uppgifter skall framgå av en skylt.4.3 Märkningarna skall vara synliga, lättlästa och outplånliga.BILAGA 2VILLKOR FÖR PROVNING AV HÅLLFASTHET HOS SKYDDSANORDNINGEN OCH DERAS FASTSÄTTNING PÅ TRAKTORER1. ALLMÄNNA KRAV 1.1 Provningens syfteProvning utförs med särskilda riggar och har till uppgift att simulera de belastningar som en skyddsanordning utsätts för när traktorn välter. Dessa provningar, som beskrivs i bilaga 3, gör det möjligt att bedöma hållfastheten hos skyddsanordningen och de fästen med vilka den är monterad på traktorn samt eventuella delar på traktorn som överför provningsbelastningen.1.2 Förberedelse av provning1.2.1 Skyddsanordningen skall överensstämma med specifikationerna för serieproduktionen. Den skall vara monterad i överensstämmelse med den av tillverkaren rekommenderade metoden på en av de traktorer för vilken den är avsedd. En komplett traktor är inte nödvändig för provningen; skyddsanordningen och de delar av traktorn varpå den är monterad utgör en fungerande installation, vilken nedan benämns enheten.1.2.2 Enheten skall förankras i fundamentet så att de bärande delar som förbinder enheten och fundamentet inte deformeras märkbart i förhållande till skyddsanordningen under belastning. Sättet för fastsättning av enheten på fundamentet får inte påverka enhetens hållfasthet.1.2.3 Enheten måste avlastas och förankras eller ändras så att all provningsenergi tas upp av skyddsanordningen och dess fastsättning på traktorns fasta delar.1.2.3.1 För att uppfylla kraven i punkt 1.2.3 skall ändringen låsa traktorns fjädringssystem, om sådant finns, så att detta inte tar upp någon del av provningsenergin.1.2.4 Traktorn måste under provning av hållfastheten vara försedd med alla delar från serieproduktionen som kan påverka skyddsanordningens hållfasthet eller som kan vara nödvändiga för hållfasthetsprovningen.Delar som kan förorsaka risker i det fria utrymmet måste också vara monterade så att det kan undersökas om kraven i punkt 4 är uppfyllda.1.3 Traktorns massaReferensmassan mt, som används i formeln (se bilaga 3) för beräkning av energier och tryckkrafter, får inte vara mindre än som definieras i punkt 2.4 i bilaga 1 till rådets direktiv 74/150/EEG (dvs. utan extra utrustning men med kylvätska, oljor, bränsle, verktyg och förare) samt skyddsanordningen och minus 75 kg.Häri ingår inte extravikter fram- och baktill, vätskefyllning i däck, monterade redskap, monterad utrustning eller andra specialdelar.2. UTRUSTNING 2.1 Horisontella belastningsprov (från sidan och i längsled)2.1.1 Material, utrustning och förankringshjälpmedel som räcker för säker förankring av enheten på fundamentet, oberoende av om däck används.2.1.2 Anordningar för att anbringa en horisontell kraft på skyddsanordningen med en styv balk som visas i figurerna 1 och 2 i bilaga 4.2.1.2.1 Den styva balken skall ha en vertikal framsida med ett mått på 150 mm.2.1.2.2 Det skall vidtas åtgärder för att belastningen kan fördelas jämnt och vinkelrätt mot belastningsriktningen och längs en balk med en längd som är en exakt multipel av 50 mellan 250 mm och 700 mm.2.1.2.3 Balkens kanter som kommer i kontakt med skyddsanordningen skall vara avrundade med en högsta radie på 50 mm.2.1.2.4 Universalleder eller likvärdigt skall användas för att säkerställa att belastningsanordningen inte tvingar skyddsanordningen att vridas eller förskjutas i någon annan riktning än belastningsriktningen.2.1.2.5 Om skyddsanordningens horisontella längd, på vilken belastningen skall påföras, inte bildar en rät linje som är vinkelrät mot belastningsriktningen skall det utrymme som uppstår fyllas ut så att belastningen fördelas över hela längden.2.1.3 Utrustning för att, så långt som är tekniskt möjligt, mäta de energier som tas upp av skyddsanordningen och de styva delar av traktorn på vilka den är fastgjord; t.ex. genom mätning av kraften som anbringas i islagsriktningen och motsvarande deformation i förhållande till en punkt på traktorns chassi.2.1.4 Utrustning för att bestämma att ingen del har trängt in i det fria utrymmet under provningen. En anordning enligt figurerna 6a, 6b och 6c i bilaga 4 kan användas.2.2 Tryckprov (bakifrån och framifrån)2.2.1 Material, utrustning och förankringshjälpmedel i tillräcklig omfattning för att säkerställa att traktorn är säkert förankrad i fundamentet, oberoende av däcken.2.2.2 Utrustning för att anbringa en vertikal kraft på överrullningsskyddet, som den visas i figur 3 i bilaga 4, inräknat en styv balk med en bredd på 250 mm.2.2.3 Utrustning för att mäta den vertikala kraft som anbringas.2.2.4 Utrustning för att bestämma att ingen del har trängt in i det fria utrymmet under provningen. En anordning enligt med figurerna 6a, 6b och 6c i bilaga 4 kan användas.2.3 Mätningstoleranser2.3.1 Dimensioner: ± 3 mm.2.3.2 Deformation: ± 3 mm.2.3.3 Traktorns massa: ± 20 kg.2.3.4 Belastningar och krafter: ± 2 %.2.3.5 Belastningens riktning: avvikelse från horisontell och vertikal riktning enligt bilaga 3:- vid provningens början under nollbelastning: ± 2°,- under provning, under belastning: 10° över och 20° under horisontalplanet. Dessa avvikelser bör vara så små som möjligt.3. PROVNINGAR 3.1 Allmänna krav3.1.1 Provningsföljd3.1.1.1 Provningarna skall utföras i följande ordning:3.1.1.1.1 Belastning i längsled (punkt 1.2 i bilaga 3)För traktorer med minst 50% av massan enligt definitionen i punkt 1.3 på bakhjulen skall belastningen i längsled anbringas bakifrån (fall 1). För övriga traktorer skall belastningen i längsled ske framifrån (fall 2).3.1.1.1.2 Första tryckprovningDen första tryckprovningen skall ske på samma ände av skyddsanordningen som provningen i längsled, dvs.- bakifrån i fall 1 (punkt 1.5 i bilaga 3)- framifrån i fall 2 (punkt 1.6 i bilaga 3)3.1.1.1.3 Belastning från sidan (punkt 1.3 i bilaga 3)3.1.1.1.4 Andra tryckprovningDen andra tryckprovningen skall anbringas på motsatt sida av skyddsanordningen i förhållande till belastningen i längsled, dvs.- framifrån i fall 1 (punkt 1.6 i bilaga 3),- bakifrån i fall 2 (punkt 1.5 i bilaga 3).3.1.1.1.5 Andra belastning i längsled (punkt 1.7 i bilaga 3)En andra belastning i längsled skall anbringas på traktorer som är försedda med en skyddsanordning som är konstruerad att lutas om belastningen i längsled (se punkt 3.1.1.1.1) medförde att skyddsanordningen lutade.3.1.1.2 Om någon del av förankringarna går av eller förskjuts under provningen skall provningen göras om.3.1.1.3 Traktorn eller skyddsanordningen får varken repareras eller justeras under pågående provningar.3.1.2 SpårviddHjulen skall tas bort eller ställas in på en spårvidd som säkerställer att skyddsanordningen inte utsätts för störningar under provningarna.3.1.3 Delar som inte ger upphov till risker får tas bortAlla delar av traktorn och skyddsanordningen vilka som en enhet utgör ett skydd av föraren - även skydd mot väder och vind - skall levereras komplett på en traktor för inspektion.Skyddsanordningen som skall provas behöver inte vara försedd med vindruta, sidorutor eller bakruta av säkerhetsglas eller liknande material och paneler som kan tas bort, beslag och tillbehör som saknar hållfasthetsfunktion och som inte kan medföra fara i samband med vältning.3.1.4 InstrumentSkyddsanordningen skall vara försedd med de instrument som krävs för att registrera kraft-deformationskurvan (se figur 4 i bilaga 4). Skyddsanordningens största och kvarvarande deformation skall mätas och registreras under varje fas av provningen (se figur 5 i bilaga 4).3.1.5 BelastningsriktningOm det gäller en traktor vars säte inte är monterat på traktorns symmetriplan och/eller skyddsanordningens hållfasthet är osymmetrisk skall belastning i sidled ske från den sida som mest sannolikt leder till inträngning i det fria utrymmet under provningen (se även punkt 1.3 i bilaga 3).4. KRAV FÖR GODKÄNNANDE 4.1 En skyddsanordning som har lämnats in för EEG-typgodkännande skall anses vara i överensstämmelse med kraven på hållfasthet om den vid provning uppfyller följande villkor:4.1.1 Den skall vara fri från sprickor eller brott i den mening som beskrivs i punkt 3.1 i bilaga 3.4.1.2 Någon inträngning har inte skett i någon del av det fria utrymmet enligt beskrivningen i punkt 3.2 i bilaga 3 och det fria utrymmet har skyddats av skyddsanordningen under provningarna som anges i punkterna 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 och i tillämpliga fall punkt 1.7 i bilaga 3.Om ett överlastprov har utförts skall kraften, när den angivna energin har tagits upp, inte understiga 0,8 av den största kraft som uppträder under såväl huvudprovningen som överlastprovningen (se figurerna 4b och 4c i bilaga 4).4.1.3 Skyddsanordningen får under provningarna inte påverka sätets stomme.4.2 Det får dessutom inte finnas andra delar som utsätter föraren för någon fara, t.ex. otillräcklig stoppning på takets insida eller andra delar som förarens huvud kan komma i kontakt med.5. PROVNINGSRAPPORT 5.1 Provningsrapporten skall bifogas det EEG-typgodkännandeintyg som omnämns i bilaga 7. Rapporten skall sättas upp på så sätt som framgår av bilaga 5. Rapporten skall innehålla:5.1.1 En allmän beskrivning av skyddsanordningens utformning och konstruktion (se bilaga 5 för obligatoriska dimensioner) med uppgifter om normal på- och avstigning samt eventuell nödutgång; detaljer om värme- och ventilationssystem och andra tillbehör som finns tillgängliga och som kan påverka det fria utrymmet eller utgöra en risk.5.1.2 Uppgifter om varje särskild utrustning såsom anordningar som förhindrar att traktorn rullar runt.5.1.3 En kortfattad beskrivning av invändig stoppning.5.1.4 Uppgifter om typ av vindruta och glas med ett eventuellt EEG- eller annan godkännandemärkning.5.2 Om EEG-typgodkännandet har utvidgats till andra traktortyper skall rapporten innehålla en exakt hänvisning till rapporten för det ursprungliga EEG-typgodkännandet såväl som noggranna upplysningar om de krav som fastställs i punkt 3.4 i bilaga 1.5.3 Av rapporten skall klart framgå vilken traktortyp (fabrikat, typ, handelsbeteckning, etc.) som används för provning och de typer för vilka skyddsanordningen är avsedd.6. SYMBOLER mt = traktorns referensmassa (kg), enligt definitionen i punkt 1.3.D = anordningens deformation (mm) i den punkt och den riktning som belastningen anbringas.F = statisk belastningskraft (N) (newton).Fmax = högsta, statisk belastningskraft som uppträder under belastning (N) med undantag för överbelastning.F' = belastningskraft motsvarande E' i (N).F-D = kraft-deformationskurva.Eis = energi som skall tas upp vid belastning i sidled (J) (joule).Eil 1 = energi som skall tas upp vid belastning i längsled (J).Eil 2 = energi som skall tas upp vid ytterligare belastning i längsled (J).Fr = påförd kraft vid tryckprovning bakifrån (N).Ff = påförd kraft vid tryckprovning framifrån (N).Ei = deformationsenergi som har tagits upp av ramen. Arean under kurvan F-D (se figur 4a i bilaga 4)(J).E'i = deformationsenergi som har tagits upp av ramen efter ytterligare belastning som följd av brott eller spricka (se figurerna 4b och 4c i bilaga 4)(J).Ea = deformationsenergi som har tagits upp av ramen i punkten när kraften har avlägsnats. Arean under kurvan F-D (se figur 4b i bilaga 4)(J).E''i = deformationsenergi som har tagits upp av ramen under överlastprovning. Arean under kurvan F-D (se figur 4c i bilaga 4)(J).BILAGA 3PROVNINGSFÖRFARANDE1. HORISONTELL BELASTNING OCH TRYCKPROVNING 1.1 Allmänna krav för horisontell belastningsprovning1.1.1 Belastningen som överförs till skyddsanordningen skall fördelas med en styv balk i överensstämmelse med kraven i punkt 2.1.2 i bilaga 2 och som placeras vinkelrätt mot belastningsriktningen. Den styva balken kan förses med en anordning som förhindrar att den förskjuts i sidled. Deformationshastigheten får under belastning inte överstiga 5 mm/s. Under belastningen skall F och D registreras samtidigt för deformationssteg om 15 mm eller mindre för att säkerställa noggrannheten. När kraften väl har anbringats får den inte minskas förrän provningen har avslutats; det är däremot tillåtet att vid behov upphöra med ökning, t.ex. för mätningsändamål.1.1.2 Om den del på vilken belastningen skall anbringas är krökt måste de föreskrifter som anges i punkt 2.1.2.5 i bilaga 2 observeras. Belastningen skall dock anbringas enligt kraven i punkt 1.1.1 ovan och punkt 2.1.2 i bilaga 2.1.1.3 Om det inte finns någon tvärgående del vid belastningspunkten kan en särskild provningsbalk som inte ökar anordningens hållfasthet användas under provningen.1.1.4 Skyddsanordningen skall inspekteras visuellt efter varje belastningsprovning när belastningen har avlägsnats. Om det har bildats sprickor eller brott under belastningen skall det överlastprov som anges i punkt 1.4 nedan utföras innan provningen fortsätter med nästa belastning enligt punkt 3.1.1.1 i bilaga 2.1.2 Belastning i längsled (se figur 2 i bilaga 4)Belastningen skall anbringas horisontellt och parallellt med traktorns vertikala symmetriplan.Den skall anbringas på samma sida av traktorn som sidobelastningen.Den skall anbringas på den översta, tvärgående delen av skyddsanordningen (dvs. den del som sannolikt kommer i kontakt med marken först om traktorn välter).Belastningen skall anbringas i en punkt som ligger på 1/6 av skyddsanordningens övre bredd innanför det yttre hörnet. Med skyddsanordningens bredd avses avståndet mellan två linjer som är parallella med traktorns vertikala symmetriplan och som tangerar skyddsanordningens yttre delar i det horisontalplan som tangerar överkanten på den översta, tvärgående delen.Balkens längd får inte vara mindre än 1/3 av skyddsanordningens bredd (som tidigare har beskrivits) och inte mer än 49 mm över detta minsta värde.Belastningen i längsled anbringas bakifrån eller framifrån enligt definitionen i punkt 3.1.1.1 i bilaga 2.Provningen skall avbrytas nära) den av skyddsanordningen upptagna deformationsenergin är lika med eller större än föreskriven energitillförsel Eil1 (där Eil1 = 1,4 mt), ellerb) skyddsanordningen tränger in i det fria utrymmet eller lämnar det fria utrymmet oskyddat.1.3 Belastning från sidan (se figur 1 i bilaga 4)Belastningen skall anbringas horisontellt och 90° mot traktorns vertikala symmetriplan. Den skall anbringas mot den övre delen av skyddsanordningen i en punkt 300 mm framför sätets referenspunkt när sätet är inställt i sitt bakersta läge enligt definitionen i punkt 2.3.1 nedan. Om skyddsanordningen har utskjutande delar på sidan som säkert kommer i kontakt med marken först om traktorn välter i sidled skall belastningen anbringas i denna punkt.Balken skall vara så lång som möjligt, men inte längre än 700 mm.Provningen skall avbrytas nära) den av skyddsanordningen upptagna deformationsenergin är större än eller lika med föreskriven energitillförsel Eis (där Eis = 1,75 mt), ellerb) skyddsanordningen tränger in i det fria utrymmet eller lämnar det fria utrymmet oskyddat.1.4 ÖverlastprovEtt överlastprov skall utföras om det uppstår brott eller sprickor under ett horisontellt belastningsprov som har utförts enligt punkterna 1.2 och 1.3 men inte punkt 1.7.Detta krav gäller inte för brott och sprickor som inte har försämrande inverkan på hållfastheten hos skyddsanordningens stomme, t.ex. i en beklädningspanel. En förlängning av befintliga brott eller sprickor, liksom nya brott och sprickor som bildas, skall anses ha bildats under provningen.Den energi som skall användas under ett överlastprov skall i varje fall vara proportionell mot den i föregående prov enligt nedan.Provningen skall avbrytas när:E'i = 1,20 Ei, därEi är Eil1 när överlastningen sker i längsled ochEi är Eis när överlastningen sker i sidled.E'i mäts som summan av arean under kraft/deformations-kurvan vid den ursprungliga belastningen upp till den punkt där belastningen avlägsnas (Ea) och den totala arean under kraft/deformations-kurvan vid överlastprovning (E''i) (se figur 4c i bilaga 4).I den punkt där E'i har tagits upp får kraften inte understiga 0,8 Fmax.Ytterligare brott eller sprickor och/eller inträngning i eller brist på skydd av det fria utrymmet på grund av elastisk deformation godtas under överlastprovning.1.5 Tryckprovning bakifrånBalken skall placeras över den bakre, översta delen av skyddsanordningen och resultanten av tryckkrafterna skall anbringas i det vertikala, längsgående referensplanet. En kraft Fr = 20 mt skall anbringas.Om den bakre delen av skyddsanordningens tak inte klarar den fulla tryckkraften skall kraften anbringas tills taket genom sin deformation sammanfaller med ett plan som sammanbinder skyddsanordningens övre del och den del av traktorns bakparti som kan bära traktorns hela vikt om denna välter. Kraften skall därefter avlägsnas och traktorn eller belastningskraften flyttas så att balken befinner sig i den punkt på skyddsanordningen som avlastar traktorn när den välter helt runt. Kraften Fr skall sedan anbringas.Kraften Fr skall anbringas under minst fem sekunder efter det att synliga deformationer har upphört.Provningen skall avbrytas om skyddsanordningen tränger in i det fria utrymmet eller lämnar det fria utrymmet oskyddat.1.6 Tryckprov framifrånBalken skall placeras tvärs över den främre, övre delen av skyddsanordningen och resultanten av tryckkrafterna skall anbringas i det vertikala, längsgående referensplanet. En kraft Ff = 20 mt skall anbringas.Om den främre delen av skyddsanordningens tak inte klarar den fulla tryckkraften skall kraften anbringas tills taket genom sin deformation sammanfaller med ett plan som sammanbinder skyddsanordningens övre del och den del av traktorns främre parti som kan bära traktorns hela vikt om denna välter. Kraften skall därefter avlägsnas och traktorn eller belastningskraften flyttas så att balken befinner sig i den punkt på skyddsanordningen som avlastar traktorn när den välter helt runt. Kraften Ff skall sedan anbringas.Kraften Ff skall anbringas under minst fem sekunder efter det att synliga deformationer har upphört.Provningen skall avbrytas om skyddsanordningen tränger in i det fria utrymmet eller lämnar det fria utrymmet oskyddat.1.7 Andra belastning i längsledBelastningen skall anbringas horisontellt och parallellt med traktorns vertikala symmetriplan.Den andra belastningen i längsled skall anbringas bakifrån eller framifrån enligt definitionen i punkt 3.1.1.1 i bilaga 2.Den skall anbringas i motsatt riktning och i det hörn som befinner sig längst bort från den längsgående belastningen i punkt 1.2.Den skall anbringas på den översta tvärgående delen av skyddsanordningen (dvs. den del som sannolikt kommer i kontakt med marken först om traktorn välter).Belastningen skall anbringas i en punkt som ligger på 1/6 av skyddsanordningens övre bredd innanför det yttre hörnet. Med skyddsanordningens bredd avses avståndet mellan två linjer som är parallella med traktorns vertikala symmetriplan och som tangerar skyddsanordningens yttre delar i det horisontalplan som tangerar överkanten på den översta tvärgående delen.Balkens längd får inte vara mindre än 1/3 av skyddsanordningens bredd (som tidigare har beskrivits) och inte mer än 49 mm över detta minsta värde.Provningen skall avbrytas nära) den av skyddsanordningen upptagna deformationsenergin är lika med eller större än föreskriven energitillförsel Eil2 (där Eil2 = 0,35 mt), ellerb) skyddsanordningen tränger in i det fria utrymmet eller lämnar det fria utrymmet oskyddat.2. DET FRIA UTRYMMET 2.1 Det fria utrymmet visas i figur 6 i bilaga 4 och definieras i förhållande till ett vertikalt referensplan som vanligtvis ligger i traktorns längsriktning och som går genom sätets referenspunkt, som beskrivs i punkt 2.3, och rattens mittpunkt. Referensplanet antas röra sig i horisontell led med sätet och ratten under belastningen men förbli vinkelrätt mot traktorns golv eller skyddsanordningen om denna har fjädrande upphängning.Om ratten är inställbar skall den ställas in för körning i normal sittställning.2.2 Det fria utrymmet begränsas av följande:2.2.1 Vertikala plan 250 mm på varje sida om referensplanet upp till en höjd av 300 mm över referenspunkten.2.2.2 Parallella plan från den övre kanten av planet enligt punkt 2.2.1 till en största höjd av 900 mm över sätets referenspunkt och som lutar på så sätt att den övre kanten av planet på den sida som sidobelastningen anbringas är minst 100 mm från referensplanet.2.2.3 Ett horisontellt plan 900 mm över sätets referenspunkt.2.2.4 Ett lutande plan vinkelrätt mot referensplanet och som omfattar en punkt 900 mm direkt över sätets referenspunkt och den bakersta punkten av sätets ryggstöd.2.2.5 En area, om nödvändigt krökt, med ett antal räta linjer som är vinkelräta mot referensplanet och som går nedåt från den bakersta punkten på sätet och i kontakt med ryggstödet i hela dess längd.2.2.6 En krökt area med en radie på 120 mm som är vinkelrät mot referensplanet och som tangerar planen enligt punkterna 2.2.3 och 2.2.4.2.2.7 En krökt area med en radie på 900 mm som är vinkelrät mot referensplanet och som förlänger det i punkt 2.2.3 nämnda planet 400 mm framåt och som är tangentiell med detta plan i en punkt 150 mm framför sätets referenspunkt.2.2.8 Ett lutande plan som är vinkelrätt mot referensplanet och som skär arean enligt punkt 2.2.7 i dess främre kant och som passerar 40 mm från ratten. Om ratten är högt placerad ersätts detta plan av ett plan som tangerar arean enligt punkt 2.2.7.2.2.9 Ett vertikalt plan som är vinkelrätt mot referensplanet och som ligger 40 mm framför ratten.2.2.10 Ett horisontellt plan genom sätets referenspunkt.2.3 Sätets inställning och sätets referenspunkt2.3.1 Vid bestämning av det fria utrymmet i punkt 2.1 skall sätet befinna sig i det bakersta läget av det horisontella inställningsområdet. Det skall ställas in i sitt högsta läge i höjdled där detta är oberoende av inställningen i horisontell led.Referenspunkten skall bestämmas med den anordning som visas i figurerna 7 och 8 i bilaga 4 och som simulerar belastningen från en person. Anordningen skall bestå av en sätesplatta och ryggstödsplattor. Den nedre ryggstödsplattan skall vara ledad i sätesregionen (A) och ländregionen (B), där leden (B) är inställningsbar i höjdled.2.3.2 Referenspunkten definieras som den punkt i sätets längsgående symmetriplan där tangentplanet till det nedre ryggstödet skär ett horisontalplan. Detta horisontalplan skär den nedre ytan av sätesplattan 150 mm framför ovannämnda tangent.2.3.3 Om sätet är försett med fjädrande upphängningssystem, vare sig denna kan ställas in efter förarens vikt eller inte, skall sätet ställas in mitt i systemets rörelselängd.Anordningen skall placeras på sätet. Den skall sedan belastas med en kraft på 550 N i en punkt 50 mm framför leden (A), och de två ryggstödsplattorna skall med låg kraft pressas tangentiellt mot ryggstödet.2.3.4 Om det inte är möjligt att bestämma tangenter till varje enskilt område av ryggstödet (över och under ländryggen) skall följande utföras:2.3.4.1 Om det inte är möjligt att bestämma tangenten till den nedre arean skall den nedre ryggstödsplattan i vertikalt läge pressas mot ryggstödet.2.3.4.2 Om det inte är möjligt att bestämma tangenten till den övre arean fixeras leden (B) på en höjd av 230 mm över sätets referenspunkt om den nedre ryggstödsplattan är vertikal. Därefter pressas de två ryggstödsplattorna med låg kraft mot ryggstödet.3. KONTROLLER OCH MÄTNINGAR SOM SKALL UTFÖRAS 3.1 Brott och sprickorAlla bärande delar, leder, monteringsbeslag och delar på traktorn som överför belastningskraften skall vara fria från brott och sprickor som kan iakttas vid okulär besiktning utom i följande fall:3.1.1 Om det inte har försämrande inverkan på skyddsanordningens hållfasthet, t.ex. i en beklädnadspanel eller i en punkt- eller häftsvets för att sätta fast beklädnadspaneler.3.1.2 Om de uppstår under den sista tryckprovningen (beskrivs i punkt 1.5).3.1.3 Om ett överlastprov har utförts med godkänt resultat efter det att brotten eller sprickorna har uppträtt.3.1.4 Om de uppträder under en överlastprovning.3.2 Det fria utrymmetUnder varje provning undersöks skyddsanordningen för att se om någon del av denna har trängt in i det fria utrymmet omkring förarsätet enligt definitionen i punkt 2.1. Skyddsanordningen skall dessutom undersökas för att bestämma om någon del av det fria utrymmet inte längre är skyddat av skyddsanordningen. Detta anses vara fallet om någon del av det fria utrymmet kommer i kontakt med den plana marken om traktorn välter i den riktning varifrån belastningen anbringas. Härvid förutsätts att däckens dimension och spårvidden är lika med de minsta värden som rekommenderas av tillverkaren.3.3 Slutlig kvarstående deformationEfter den sista provningen skall den slutliga, kvarstående deformationen registreras. För detta ändamål skall läget av skyddsanordningens huvuddelar i förhållande till sätets referenspunkt noteras innan provningen inleds.BILAGA 4FIGURERFigur 1. Angreppspunkt för belastning från sidanFigur 2 Angreppspunkt för belastning i längsledFigur 3 Exempel på uppställning för tryckprovningFigur 4a Normal belastning (den upptagna energin Ei)Figur 4b Normal belastning (som i figur 4a)Figur 4c ÖverlastprovFigur 5 Illustration av uttrycken kvarstående, elastisk och största deformationFigur 6a Det fria utrymmet sett från sidanFigur 6b Det fria utrymmet sett framifrån/bakifrånFigur 6c Isometrisk avbildningFigur 7 Anordning för att bestämma sätets referenspunktFigur 8 Metod för att bestämma sätets referenspunkt>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >BILAGA 5FÖREBILD>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >BILAGA 6MÄRKNINGEEG-typgodkännandemärket skall bestå av en rektangel i vilken är inskrivet den gemena bokstaven "e" följd av en bokstavs- eller sifferkod som anger den medlemsstat som har beviljat typgodkännandet:>Plats för tabell>Det EEG-typgodkännandenummer som motsvarar numret på EEG-typgodkännandeintyget som har utfärdats med avseende på hållfastheten hos skyddsanordningen och dess fastsättning på traktorn, placerat under och i närheten av rektangeln.Exempel på ett EEG-typgodkännandemärke EEG-typgodkännandet skall kompletteras med en extrasymbol "S".>Hänvisning till >Den skyddsanordning som bär ovanstående EEG-typgodkännandemärke är en skyddsanordning för vilken EEG-typgodkännande har beviljats i Tyskland (e 1) med nummer 1471.>Hänvisning till >BILAGA 7FÖREBILD FÖR EEG-TYPGODKÄNNANDEINTYG>Hänvisning till >>Hänvisning till >BILAGA 8VILLKOR FÖR EEG-TYPGODKÄNNANDE1. Ansökan om EEG-typgodkännande för en traktor med avseende på hållfastheten för skyddsanordningen och dess fastsättning på traktorn skall lämnas in av traktortillverkaren eller dennes representant.2. Till den tekniska tjänst som ansvarar för typgodkännandeprovningen tillhandahålles en traktor som är representativ för den traktortyp som skall godkännas med behörigt godkänd skyddsanordning och tillhörande fastsättningsdetaljer monterade.3. Den tekniska tjänst som ansvarar för typgodkännandeprovningen skall kontrollera om den godkända typen av skyddsanordning är avsedd att monteras på den typ av traktor till vilken typgodkännandet begärs. Det måste särskilt kontrolleras att infästningen av skyddsanordningen motsvarar den som användes när EEG-typgodkännandet för denna beviljades.4. Innehavaren av EEG-typgodkännandet kan begära att detta utvidgas till andra typer av skyddsanordningar.5. De behöriga myndigheterna beviljar en sådan utvidgning under följande förutsättningar:5.1 Den nya typen av skyddsanordning och dess infästning i traktorn skall ha beviljats EEG-typgodkännande.5.2 Den nya typen av skyddsanordning skall vara konstruerad för montering på den typ av traktor för vilken utvidgningen av EEG-typgodkännandet begärs.5.3 Fastgöringen av skyddsanordningen på traktorn måste motsvara den som kontrollerades när EEG-typgodkännandet för skyddsanordningen beviljades.6. Ett intyg, till vilken en förebild visas i bilaga 9, bifogas EEG-typgodkännandeintyget för varje typgodkännande eller utvidgning av typgodkännande som har beviljats eller vägrats.7. Om ansökan om EEG-typgodkännande för en typ av traktor lämnas in samtidigt som ansökan om EEG-typgodkännande för en typ av skyddsanordning som är avsedd att monteras på den typ av traktor för vilken EEG-typgodkännandet avser, skall de i punkterna 2 och 3 angivna kontrollerna inte utföras.BILAGA 9FÖREBILD>Hänvisning till >>Hänvisning till >


Avis juridique important

|

31991L0308

Rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 166 , 28/06/1991 s. 0077 - 0083 Finsk specialutgåva Område 10 Volym 1 s. 0068  Svensk specialutgåva Område 10 Volym 1 s. 0068

RÅDETS DIREKTIV av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar (91/308/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 första och tredje meningarna och artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag (),i samarbete med Europaparlamentet (),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), ochmed beaktande av följande:När kreditinstitut och finansiella institut utnyttjas för tvättning av sådana tillgångar som erhållits genom brottslig verksamhet (i fortsättningen kallat tvättning av pengar), kan detta allvarligt äventyra sundheten och stabiliteten i det ifrågavarande institutet och minska allmänhetens förtroende för hela det finansiella systemet.Om gemenskapen inte ingriper mot tvättning av pengar, kan detta leda till att medlemsstaterna för att skydda sina finansiella system vidtar åtgärder som inte är förenliga med fullbordandet av den inre marknaden. Om inte vissa åtgärder för samordning på gemenskapsnivå vidtas, kan de som tvättar pengar, för att underlätta sin brottsliga verksamhet komma att försöka dra nytta av den frihet för kapitalrörelser och den frihet att tillhandahålla finansiella tjänster som hör till det integrerade finansiella området.Tvättning av pengar har en tydlig inverkan på uppkomsten av organiserad brottslighet i allmänhet och narkotikahandel i synnerhet. Det finns en alltmer ökande insikt om att kampen mot tvättning av pengar är ett av de mest verksamma sätten för att bekämpa denna typ av brottslighet, som utgör en särskild samhällsfara i medlemsstaterna.Tvättning av pengar måste bekämpas främst med straffrättsliga medel och inom ramen för internationellt samarbete mellan rättsvårdande organ, så som skett på narkotikaområdet genom Förenta nationernas konvention mot olaglig handel med narkotika och psykotropa preparat, antagen den 19 december 1988 i Wien (i fortsättningen kallad Wienkonventionen) och mer allmänt, med avseende på all brottslig verksamhet, genom Europarådets konvention om tvättning, uppspårande, beslag och förverkande av utbyte av brott, vilken öppnats för undertecknande den 8 november 1990 i Strasbourg.Tvättning av pengar bör emellertid inte bekämpas endast med straffrättsliga medel, eftersom det finansiella systemet kan spela en högst verksam roll. Det skall här hänvisas till Europarådets rekommendation av den 27 juni 1980 och till den principdeklaration som antagits i december 1988 i Basel av tiogruppens banktillsynsmyndigheter, vilka dokument båda utgör betydande steg i riktning mot att förhindra användning av det finansiella systemet för tvättning av pengar.Tvättning av pengar genomförs vanligtvis i en internationell miljö, så att pengarnas brottsliga ursprung kan döljas bättre. Åtgärder på enbart nationell nivå, vidtagna utan hänsyn till internationell samordning och samverkan, skulle få en mycket begränsad verkan.Alla åtgärder som vidtas av gemenskapen inom detta område bör stå i samklang med åtgärder som vidtas i andra internationella fora. Särskilt bör det för varje gemenskapsåtgärd tas hänsyn till de rekommendationer som antas av den finansiella aktionsgrupp mot tvättning av pengar, som bildats vid Parismötet i juli 1989 mellan de sju mest utvecklade länderna.Europaparlamentet har i flera resolutioner begärt att gemenskapen skall anta ett globalt handlingsprogram för bekämpning av narkotikahandel, vari skall ingå bestämmelser som hindrar tvättning av pengar.I detta direktiv har definitionen av tvättning av pengar hämtats från den som lagts fast i Wienkonventionen. Men eftersom tvättning av pengar förekommer inte endast beträffande utbyte av brott som har anknytning till narkotika, utan även beträffande utbyte av annan brottslig verksamhet (som organiserad brottslighet och terrorism), bör medlemsstaterna i sin lagstiftning utsträcka vad som skall gälla enligt detta direktiv till att omfatta även utbyte av sådan verksamhet, i den utsträckning den är ägnad att ge upphov till tvättning av pengar som motiverar sådana påföljder.Ett förbud i medlemsstaternas lagstiftning mot tvättning av pengar, förenat med lämpliga åtgärder och påföljder, är en nödvändig förutsättning för att bekämpa denna företeelse.Det måste tillses att kreditinstitut och finansiella institut kräver att kunderna identifierar sig då ett affärsförhållande inleds eller då transaktioner över vissa gränsvärden sker, detta för att hindra dem som tvättar pengar att utnyttja anonymiteten för sin brottsliga verksamhet. Motsvarande regler måste så långt det är möjligt utsträckas till att gälla dem för vars räkning någon annan uppträder.Kreditinstitut och finansiella institut skall i minst fem år förvara kopior av eller uppgifter från föreskrivna identifikationshandlingar samt på motsvarande sätt hålla uppgiftsunderlag och arkiv av dokument, eller kopior därav, hänförliga till transaktioner, tillgängliga i domstolsförfaranden enligt gällande nationell lag, att användas som bevisning i undersökningar om tvättning av pengar.För upprätthållande av sundhet och integritet hos det finansiella systemet och som ett led i kampen mot tvättning av pengar måste det tillses att kreditinstitut och finansiella institut med särskild uppmärksamhet granskar alla transaktioner som, på grund av deras karaktär, bedöms med särskilt stor sannolikhet kunna ha samband med tvättning av pengar. Instituten bör därför ägna särskild uppmärksamhet åt transaktioner med sådana tredje länder, vilka i fråga om tvättning av pengar inte tillämpar normer, som är jämförbara med dem som införts av gemenskapen, eller andra likvärdiga normer som lagts fast i internationella fora och som antagits av gemenskapen.För dessa ändamål får medlemsstaterna begära av kreditinstitut och finansiella institut att de skriftligen dokumenterar resultatet av den granskning de är skyldiga att utföra, och att de ser till att detta resultat hålls tillgängligt för de myndigheter som har att svara för åtgärder med ändamål att undanröja tvättning av pengar.Uppgiften att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar kan inte fullgöras av de myndigheter som har att bekämpa företeelsen annat än i samarbete med kreditinstitut och finansiella institut och deras tillsynsmyndigheter. I sådana fall måste banksekretessen hävas. En obligatorisk ordning för rapportering av misstänkta transaktioner, som innefattar garantier för att sådana uppgifter lämnas till de nämnda myndigheterna utan att berörda kunder varnas, utgör det mest effektiva medlet för att få till stånd ett sådant samarbete. Det behövs en särskild skyddsregel för att kreditinstitut, finansiella institut och deras anställda skall befrias från ansvar för överträdelse av sekretessregler.Den information som myndigheterna tagit emot i enlighet med detta direktiv bör få användas endast i samband med bekämpandet av tvättning av pengar. Medlemsstaterna bör likväl få föreskriva att sådan information får användas för andra ändamål.De rutiner för internkontroll och de utbildningsprogram som kreditinstituten och de finansiella instituten inför inom detta område utgör kompletterande åtgärder, utan vilka övriga insatser enligt detta direktiv skulle kunna bli verkningslösa.Eftersom tvättning av pengar kan utföras inte bara genom kreditinstitut och finansiella institut utan även genom andra yrkesgrupper och företagskategorier, så måste medlemsstaterna utvidga, helt eller delvis, bestämmelserna i detta direktiv till att omfatta dessa övriga yrkesgrupper och företag, vilkas verksamhet är särskilt ägnad att utnyttjas för tvättning av pengar.Det är viktigt att medlemsstaterna särskilt sörjer för att samordnade insatser sker inom gemenskapen, när det finns starka skäl att tro att yrkesgrupper eller företag, vilkas rörelsebetingelser harmoniserats på gemenskapsnivå, utnyttjas för tvättning av pengar.Effektiviteten av de insatser som görs för att undanröja tvättning av pengar är beroende särskilt av en nära samordning av nationella åtgärder. Detta slags samordning, som pågår i olika internationella organ, ställer för gemenskapens del krav på samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen i en kontaktkommitté.Det ankommer på varje medlemsstat att anta de regler som behövs, och att bestraffa överträdelser av sådana regler på lämpligt sätt, för att detta direktiv skall kunna tillämpas fullt ut.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1I detta direktiv avses med P  kreditinstitut: ett kreditinstitut, så som definierats i artikel 1 första strecksatsen i direktiv 77/780/EEG (), senast ändrat genom direktiv 89/646/EEG (), omfattande även inom gemenskapen belägna filialer, i den betydelse som anges i samma artikels tredje strecksats, till kreditinstitut med huvudkontor utanför gemenskapen, P  finansiellt institut: ett företag som inte är ett kreditinstitut men vars huvudsakliga verksamhet består i att utföra en eller flera av de verksamheter som anges i punkterna 2 P12 och 14 i bilagan till direktiv 89/646/EEG, eller ett försäkringsbolag auktoriserat i enlighet med direktiv 79/267/EEG (), senast ändrat genom direktiv 90/619/EEG (), om företaget bedriver verksamheter som täcks av det direktivet; denna definition omfattar även inom gemenskapen belägna filialer till finansiella institut med huvudkontor utanför gemenskapen, P  tvättning av pengar: följande förfaranden när de sker uppsåtligt:  P  Omvandling eller överföring av egendom i vetskap om att egendomen härrör från brott eller från medverkan till brott och i syfte att hemlighålla eller dölja egendomens olagliga ursprung, eller för att hjälpa någon som är delaktig i sådan verksamhet att undandra sig de rättsliga följderna av sitt handlande.  P  Hemlighållande eller döljande av en viss egendoms rätta beskaffenhet eller ursprung, av dess belägenhet, av förfogandet över den, av dess förflyttning, av de rättigheter som är knutna till den, eller av äganderätten till den, i vetskap om att egendomen härrör från brott eller från medverkan till brott.  P  Förvärv, innehav eller brukande av egendom i vetskap om, vid tiden för mottagandet, att egendomen härrörde från brott eller från medverkan till brott.  P  Medverkan till, överenskommelse att utföra, försök och medhjälp till, främjande och underlättande av, samt rådgivning för utförande av någon av de gärningar som sägs i föregående strecksatser. Vetskap, uppsåt och ändamål som utgör rekvisit för de ovannämnda gärningarna, får härledas ur objektiva, faktiska omständigheter.Tvättning av pengar skall betraktas som sådan även i fall då de gärningar, som frambringat den egendom som skall tvättas, begåtts inom någon annan medlemsstats eller ett tredje lands territorium. P  Med egendom avses tillgångar av varje slag, vare sig fysiska eller icke fysiska, av fast eller lös natur, materiella eller immateriella, samt juridiska dokument eller instrument som styrker rätten till eller intresset i sådana tillgångar. P  Med brott avses brottsliga gärningar som angivits i artikel 3.1 a i Wienkonventionen samt de övriga brottsliga gärningar, beträffande vilka respektive medlemsstat föreskrivit att detta direktiv skall gälla. P  Med behöriga myndigheter avses de nationella myndigheter som i lag eller annan författning givits behörighet att utöva tillsyn över kreditinstitut eller finansiella institut.Artikel 2Medlemsstaterna skall se till att tvättning av pengar, enligt definitionen i detta direktiv, är förbjuden.Artikel 31. Medlemsstaterna skall se till att kreditinstitut och finansiella institut kräver av sina kunder att de styrker sin identitet när ett affärsförhållande inleds, särskilt då ett sparkonto eller annat konto öppnas och då bankfackstjänster erbjuds.2. Identifikationskravet skall tillämpas även vid transaktioner med andra kunder än sådana som avses i punkt 1, då transaktionen gäller ett belopp motsvarande 15 000 ecu eller mer, vare sig transaktionen genomförs på en gång eller i flera led som verkar ha samband. Om summan inte är känd då transaktionen utförs, skall det berörda institutet begära identifikation så snart det fått kännedom om summan och konstaterat att gränsvärdet uppnåtts.3. Trots vad som sägs i punkterna 1 och 2 skall, i fråga om försäkring som sådana försäkringsföretag som avses i direktiv 79/267/EEG har meddelat inom ramen för verksamhet som omfattas av det direktivet, identifikationskravet inte tillämpas vid sådana periodiska premiebetalningar, eller premiebetalningar som skall ske visst år, som inte överstiger 1 000 ecu, inte heller vid engångspremiebetalningar som uppgår till högst 2 500 ecu. Om de periodiska premiebetalningarna, eller premiebetalningarna som skall ske visst år, höjs så att de överstiger gränsvärdet 1 000 ecu, skall identifikation krävas.4. Medlemsstaterna får föreskriva att identifikationskravet inte skall vara obligatoriskt i fråga om pensionsförsäkring som grundar sig på ett anställningskontrakt eller den försäkrades yrkesverksamhet, detta förutsatt att försäkringsbrevet inte innehåller någon återköpsklausul och inte får användas som säkerhet för lån.5. I de fall då det råder osäkerhet om huruvida sådana kunder, som avses i föregående punkter, handlar för egen del, samt i de fall då det står klart att de inte handlar för egen del, skall kreditinstituten och de finansiella instituten vidta lämpliga åtgärder för att skaffa sig upplysningar om den verkliga identiteten hos de personer, för vilkas räkning kunderna i fråga handlar.6. Kreditinstitut och finansiella institut skall genomföra sådan identifikation även om transaktionsbeloppet är lägre än föreskrivet gränsvärde, närhelst det föreligger misstanke om tvättning av pengar.7. Kreditinstitut och finansiella institut skall inte vara skyldiga att genomföra identifikation enligt denna artikel, om även kunden är ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut som omfattas av detta direktiv.8. Medlemsstaterna får föreskriva att identifikationskravet, såvitt gäller transaktioner som avses i punkterna 3 och 4, skall anses tillgodosett när det har klarlagts att betalningen skall ske från ett konto som i enlighet med föreskrifterna i punkt 1 öppnats i kundens namn hos ett kreditinstitut som omfattas av detta direktiv.Artikel 4Medlemsstaterna skall se till att kreditinstitut och finansiella institut förvarar följande som bevismaterial i eventuella undersökningar om tvättning av pengar: P  När det gäller identifikation skall en kopia av eller uppgifter om den bevisning som krävts behållas i minst fem år efter det att affärsförhållandet med kunden har upphört. P  När det gäller transaktioner skall uppgiftsunderlag och arkiv, bestående av originaldokument eller sådana kopior som i enlighet med gällande nationell lag får företes i domstolsförfaranden, behållas i minst fem år efter det att transaktionerna utförts.Artikel 5Medlemsstaterna skall se till att kreditinstitut och finansiella institut med särskild uppmärksamhet granskar alla transaktioner som de, med hänsyn till transaktionernas natur, bedömer med särskilt stor sannolikhet kunna ha samband med tvättning av pengar.Artikel 6Medlemsstaterna skall se till att kreditinstitut och finansiella institut samt dessas styrelseledamöter och anställda samarbetar fullt ut med de myndigheter, som har att bekämpa tvättning av pengar P  genom att självmant lämna dessa myndigheter upplysningar om alla förhållanden som kan tyda på tvättning av pengar, P  genom att på begäran av dessa myndigheter förse dem, i enlighet med vad som gäller enligt tillämplig lag, med alla uppgifter som behövs.Uppgifter som avses i första stycket skall lämnas vidare till de myndigheter som har att bekämpa tvättning av pengar i den medlemsstat, inom vars territorium det uppgiftslämnande institutet är beläget. Uppgifterna skall normalt lämnas vidare av den person eller de personer som kreditinstitutet eller det finansiella institutet utsett i enlighet med vad som sägs i artikel 11.1.Uppgifter som lämnas till myndigheterna i enlighet med bestämmelserna i första stycket får användas endast i samband med bekämpandet av tvättning av pengar. Medlemsstaterna får dock föreskriva att uppgifterna får användas även för andra ändamål.Artikel 7Medlemsstaterna skall se till att kreditinstitut och finansiella institut, till dess de underrättat de myndigheter som avses i artikel 6, avstår från att utföra sådana transaktioner som de vet har eller misstänker ha samband med tvättning av pengar. Dessa myndigheter får, under de förutsättningar som gäller enligt deras respektive nationella lagar, ge föreläggande om att transaktionen inte skall utföras. I de fall då en sådan transaktion misstänks föranleda tvättning av pengar och det inte är möjligt att på angivet sätt underlåta att utföra transaktionen eller underlåtenheten är ägnad att motverka försök att efterforska dem som gynnas av ett misstänkt förfarande för tvättning av pengar, skall det berörda institutet i efterhand omedelbart underrätta myndigheterna.Artikel 8Kreditinstitut och finansiella institut samt deras styrelseledamöter och anställda får inte röja för kunden i fråga eller för någon tredje person att upplysningar har lämnats till myndigheterna i enlighet med artiklarna 6 och 7, eller att en undersökning om tvättning av pengar genomförs.Artikel 9Om en anställd eller en styrelseledamot i ett kreditinstitut eller finansiellt institut i god tro har röjt upplysningar, som avses i artiklarna 6 och 7, för de myndigheter som har att bekämpa tvättning av pengar, skall detta inte innebära överträdelse av någon sekretessregel som följer av ett avtal eller av någon föreskrift i lag eller annan författning, och inte föranleda ansvar i någon form för kreditinstitutet, det finansiella institutet eller deras styrelseledamöter eller anställda.Artikel 10Medlemsstaterna skall se till att behöriga myndigheter, om de vid inspektion av ett kreditinstitut eller finansiellt institut, eller på något annat sätt har upptäckt omständigheter som skulle kunna utgöra bevis för tvättning av pengar, underrättar de myndigheter som har att bekämpa tvättning av pengar.Artikel 11Medlemsstaterna skall se till att kreditinstitut och finansiella institut1. inför tillfredsställande rutiner för internkontroll och samordning för att förekomma och hindra förfaranden som har samband med tvättning av pengar,2. vidtar lämpliga åtgärder för att bringa bestämmelserna i detta direktiv till de anställdas kännedom. Bland annat skall vederbörande anställda delta i särskilda utbildningsprogram, avsedda att såväl hjälpa dem känna igen förfaranden som kan ha samband med tvättning av pengar, som ge dem vägledning för hur de skall handla i sådana fall.Artikel 12Medlemsstaterna skall se till att bestämmelserna i detta direktiv utvidgas, helt eller delvis, till att omfatta andra yrkesgrupper och företagskategorier än kreditinstitut och finansiella institut som avses i artikel 1, då den verksamhet som bedrivs är särskilt ägnad att utnyttjas för tvättning av pengar.Artikel 131. En kontaktkommitté (i fortsättningen kallad kommittén) skall bildas under kommissionen. Den skall ha till uppgifta)att, såvitt det är förenligt med artiklarna 169 och 170 i fördraget, underlätta ett samordnat genomförande av detta direktiv genom regelbundet samråd om alla praktiska problem som uppkommer vid dess tillämpning och där ett åsiktsutbyte bedöms vara av värde,b)att underlätta samråd mellan medlemsstaterna om sådana strängare eller ytterligare villkor och skyldigheter som de får föreskriva nationellt,c)att vid behov rekommendera kommissionen tillägg eller ändringar i detta direktiv, eller jämkningar som bedöms nödvändiga, särskilt för att samordna verkningarna av artikel 12,d)att undersöka om en viss yrkesgrupp eller företagskategori bör omfattas av artikel 12, när det klarlagts att en sådan yrkesgrupp eller företagskategori har utnyttjats i en medlemsstat för tvättning av pengar.2. Det skall inte ingå i kommitténs uppgifter att bedöma skälen för beslut som behöriga myndigheter fattat i enskilda fall.3. Kommittén skall bestå av personer som utsetts av medlemsstaterna och av företrädare för kommissionen. Ett sekretariat skall tillhandahållas av kommissionen. En företrädare för kommissionen skall vara ordförande. Kommittén skall sammankallas av ordföranden antingen på dennes eget initiativ eller på begäran av delegationen för en medlemsstat.Artikel 14Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som behövs för fullständig tillämpning av alla bestämmelser i detta direktiv och skall särskilt föreskriva vilka påföljder som skall gälla vid överträdelse av regler som antagits på grund av detta direktiv.Artikel 15Medlemsstaterna får till hinder för tvättning av pengar införa eller behålla strängare regler inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 161. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 1 januari 1993.2. När en medlemsstat antar sådana bestämmelser, skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 17Kommissionen skall ett år efter den 1 januari 1993 och därefter närhelst det är påkallat och minst vart tredje år upprätta en rapport om genomförandet av detta direktiv, vilken skall överlämnas till Europaparlamentet och rådet.Artikel 18Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 10 juni 1991.På rådets vägnarJ.-C. JUNCKEROrdförande() EGT nr C 106, 28.4.1990, s. 6 och EGT nr C 319, 19.12.1990, s. 9.() EGT nr C 324, 24.12.1990, s. 264 och EGT nr C 129, 20.5.1991.() EGT nr C 332, 31.12.1990, s. 86.() EGT nr L 322, 17.12.1977, s. 30.() EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1.() EGT nr L 63, 13.3.1979, s. 1.() EGT nr L 330, 29.11.1990, s. 50.