Avis juridique important

|

31971L0349

Rådets direktiv 71/349/EEG av den 12 oktober 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kalibrering av tankvolym på fartyg

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 239 , 25/10/1971 s. 0015 - 0021 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 2 s. 0088  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1971(III) s. 0767  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 2 s. 0088  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1971(III) s. 0865  "Grekisk specialutgåva" Område 13 Volym 1 s. 0227  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 2 s. 0105  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 2 s. 0105

RÅDETS DIREKTIV av den 12 oktober 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kalibrering av tankvolym på fartyg (71/349/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:I flera medlemsstater fastställs i tvingande bestämmelser metoder för kalibrering av och mätning av tankar, inklusive bränsletankar, i fartyg i inlands- och kustsjöfart. Dessa bestämmelser är olika mellan medlemsstaterna, vilket förhindrar att mätningar som gjorts med en tank som kalibrerats i en av medlemsstaterna erkänns av samtliga medlemsstater.Sådana hinder mot upprättandet av en väl fungerande gemensam marknad kan reduceras och till och med elimineras om alla medlemsstater antar samma bestämmelser, antingen som komplement till eller som ersättning för sina gällande lagar.De gemenskapskrav som ställs på den kalibreringsmetod som beskrivs i detta direktiv säkerställer att mängden vätska i en tank som kalibrerats enligt metoden kan mätas när som helst med tillräcklig noggrannhet.Kalibrering av fartygstankar kan jämställas med en första verifikation av mätdon. Det är därför berättigat att i detta sammanhang tillämpa vissa av bestämmelserna i rådets direktiv av den 26 juli 1971(3) om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gemensamma föreskrifter för både mätdon och metrologiska kontrollmetoder.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Detta direktiv gäller EEG-kalibrering av tankar i fartyg i inlands- och kustsjöfart.Med termen EEG-kalibrering avses en kalibrering som utförts av en medlemsstat i enlighet med detta direktiv.Artikel 2De resultat som erhålls vid kalibrering skall dokumenteras i ett EEG-kalibreringsintyg i enlighet med bilagorna till detta direktiv.Medlemsstaterna skall tillmäta EEG-kalibreringsintyget samma värde som motsvarande inhemska dokument.Artikel 3De mätdon som används för att bestämma vätskenivån i tankar som kalibrerats enligt detta direktiv skall vara särskilt anpassade för detta ändamål.De skall uppfylla de krav som anges i det tillämpliga särdirektivet.Tillfälligt får dock mätdon användas som godkänts av det behöriga organet i den medlemsstat där vätskenivån bestäms.Denna tillfälliga användning skall upphöra ett år efter det fastställda datum när särdirektivet för mätdonet i fråga träder i kraft.Artikel 41. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som krävs för att följa detta direktiv inom 18 månader efter dagen för anmälan och skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall se till att till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 5Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 12 oktober 1971.På rådets vägnarL. VIGLIANESIOrdförande(1) EGT nr C 108, 19.10.1968, s. 36.(2) EGT nr C 4, 14.1.1968, s. 2.(3) EGT nr L 202, 6.9.1971, s. 1.BILAGA 1ALLMÄNNA KRAV I SAMBAND MED KALIBRERING AV FARTYGSTANKAR1. En tanks rymd skall bestämmas- antingen genom överföring av vatten eller annan lämplig vätska, vars volym mäts med hjälp av mått eller mätdon som särskilt kalibrerats i detta syfte,- eller genom beräkning, baserad på tankens uppmätta mått; denna beräkning skall om möjligt kompletteras med en partiell dubbelkontroll med hjälp av uppmätta vätskevolymer.2. Kalibreringen skall utföras på sådant sätt och med mätdon med sådan noggrannhet att de relativa felen i fråga om de tankrymder som anges i utfärdade dokument inte överstigera) som allmän regel: ±>NUM>3>DEN>1000 av den angivna tankrymden,b) i undantagsfall, för tankar med mycket komplicerad form som inte kan kalibreras genom överföring: ± >NUM>5>DEN>1000 av den angivna tankrymden.3. Resultatet av kalibreringen skall registreras i ett kalibreringsintyg som skall åtföljas av diagram och tabeller, som särskilt visar volymen, uttryckt i liter eller dm³ eller m³, av den vätska som finns i tanken när den fria vätskeytan når en viss given höjd, uttryckt i cm eller dm, på den vertikala framsidan av längdmåttet.Centimeter- eller decimetertabellerna kan kompletteras med en interpoleringstabell för millimeter.Dokumentens utformning skall överensstämma med bilagorna 2, 3 och 4.4. På varje tank skall i närheten av mätöppningen anbringas en kalibreringsskylt.På kalibreringsskylten skall följande upplysningar lämnas:- Tankens nummer.- Den totala referenshöjden H.- Numret på kalibreringsintyget.Skylten skall vara tillverkad av material med tillfredsställande hållbarhet och vara förseglad genom märkning med EEG-förseglingsmärket på de blyklumpar som anordnats i detta syfte. Förseglingen skall utföras så att skylten inte kan avlägsnas utan att förseglingsmärket skadas.EEG-förseglingsmärkets egenskaper och utseende skall överensstämma med föreskrifterna för märkning för partiell EEG-verifikation i artikel 10.2 och bilaga 2 punkt 3 i rådets direktiv av den 26 juli 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gemensamma föreskrifter för både mätdon och metrologiska kontrollmetoder.Tillämpliga delar av artikel 12 i det direktivet skall gälla.5. Kalibreringsintyg skall inte utfärdas om inte tankarnas och anslutningsledningarnas utförande och anordning är sådana att tankarna och ledningarna under normala driftsbetingelser för fartyget utan svårighet kan tömmas helt eller fyllas helt utan att luftfickor blir stående ovanför eller i den mätta vätskan, under den nivå som innebär att tanken är full.Om undantag medges, eller om särskilda försiktighetsåtgärder skall vidtas för att säkerställa att mätningen blir korrekt, skall detta anges i kalibreringsintyget.6. Som allmän regel gäller att den vertikala framsidan på det längdmått som används för att fastställa vätskehöjden skall gå genom tankens horisontella tvärsnittytas tyngdpunkt, i alla de sektioner där en fri vätskeyta kan uppträda när mätningar skall göras vid normala driftsbetingelser.Om denna regel inte kan följas på grund av tankens konstruktion, skall det på kalibreringsintyget anges att vätskenivåns höjd i tanken endast kan bestämmas när fartyget ligger utan trim och slagsida.En glidlists axel skall bestämma längdmåttets vertikala läge.Denna glidlist skall säkerställa att längdmåttet står korrekt; dess konstruktion får inte införa något systematiskt mätfel. Horisontalplanet genom överkanten på glidlisten utgör referensmärke. Avståndet från detta plan till den horisontella fast monterade kontaktplattan som är placerad lodrätt nedanför referensmärket kallas total referenshöjd H och skall anges överst på varje tabell.Alla tänkbara försiktighetsmått skall vidtas för att säkerställa att såväl referensmärkets läge i förhållande till tanken som den totala referenshöjden H är praktiskt taget konstanta.EEG-förseglingsmärket skall anbringas på referensmärket.7. Med beaktande av:a) den noggrannhet som gäller för de volymsbestämningar varpå tabellerna bygger,b) den noggrannhet med vilken den fria vätskeytans nivå i tankarna kan bestämmas,skall kalibreringsintyget ange den relativa noggrannheten vid användning av tankarna för att bestämma volymen av den vätska de innehåller.I det fall som berörs i punkt 2 a i denna bilaga får den relativa onoggrannheten inte överstiga ± >NUM>5>DEN>1000 av den volym som anges i tabellen; i det fall som berörs i punkt 2 b får den inte överstiga ± >NUM>8>DEN>1000 av den volym som anges i tabellen.Den minsta mätbara höjden skall vara minst 500 mm.8. Förseglingsmärkena, kalibreringsintygen och kalibreringstabellerna skall upphöra att gälla- efter tolv år,- eller omedelbart när tanken blivit deformerad, undergått reparation eller byggts om på sådant sätt att dess mätegenskaper sannolikt ändrats.Högst upp på varje intyg och varje tabell anges den löpande tolvårsperiodens slutmånad.Intyg och tabeller får endast förnyas efter omkalibrering.BILAGA 2KALIBRERINGSHANDLINGARKalibreringshandlingen, som utställs av behörig metrologisk myndighet, skall innefatta följande:1. Själva kalibreringsintyget, med angivande ava) namn och adress på den behöriga myndighet som utfärdat intyget,b) namn och tjänsteställning på den som genomfört provningen,c) intygets ordningsnummer (som återges på samtliga de övriga handlingarna och på kalibreringsskyltarna),d) dagen när intyget utfärdats och arbetsplatsadressen för den tjänsteman som ansvarar för kalibreringen,e) intygets sista giltighetsdag,f) fartygsidentifikation (namn, registreringsnummer, ägarens namn och adress, byggår),g) förteckning och beskrivning av åtföljande handlingar,h) för vilka grupper av tankar samma tabell kan användas,i) uppgift om vilka tankar som innehåller dräneringstråg eller värmeelement,j) den totala tankrymden,k) tabellresultatens noggrannhet,l) noggrannheten vid användning av kalibreringshandlingen för bestämning av vätskevolymer i tankar,m) minsta mätbara höjd.2. Ett diagram nr 1, som visar tankarnas placering i fartyget, och för varje tank dess totala referenshöjd H, längdmåttets placering och avstånd till tankens främre vägg och till den längsgående mittväggen eller mittplanet.3. Ett diagram nr 2, med ett tvärsnitt genom tankarna, som särskilt visar krökningsradier, trunkhöjd och glidlistens utförande.4. För ett fartyg med värmeelement eller dräneringstråg inne i tankarna, ett diagram nr 3, som visar vilken volym dessa värmare eller tråg upptar, och den vätskevolym som kan inneslutas i de sistnämnda, mellan inlopps- och utloppsventilerna.5. För varje tank eller grupp av likadana tankar, en volymtabell per centimeter eller decimeter med en uppgift om totala referenshöjden H och sista giltighetsdag, och i förekommande fall en interpoleringstabell för millimeter.BILAGA 3>Hänvisning till >>Hänvisning till >BILAGA 4>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >


Avis juridique important

|

31980L0766

Kommissionens direktiv 80/766/EEG av den 8 juli 1980 om fastställande av gemenskapens analysmetod för den offentliga kontrollen av halten vinylkloridmonomer i material och produkter som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 213 , 16/08/1980 s. 0042 - 0046 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 10 s. 0221  "Grekisk specialutgåva" Område 15 Volym 1 s. 0250  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 10 s. 0221  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0042  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0042

KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 8 juli 1980 om fastställande av gemenskapens analysmetod för den offentliga kontrollen av halten vinylkloridmonomer i material och produkter som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel (80/766/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna,med beaktande av rådets direktiv 78/142/EEG den 30 januari 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om material och produkter som innehåller vinylkloridmonomer och är avsedda att komma i kontakt med livsmedel(1), särskilt artikel 3 i detta, ochmed beaktande av följande:I artikel 2 i direktiv 78/142/EEG föreskrivs att sådana material och produkter inte får innehålla mer än 1 milligram vinylkloridmonomer per kilogram i slutprodukten, och i artikel 3 föreskrivs att detta gränsvärde skall kontrolleras med en gemensam analysmetod för gemenskapen.På grundval av en serie försök med avprövning på flera laboratorier har den metod som beskrivs i bilagan visat sig vara tillräckligt noggrann och reproducerbar för att antas som en gemenskapsmetod.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv stämmer överens med Ständiga livsmedelskommitténs yttrande.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaterna skall kräva att den analys som behövs för offentlig kontroll av halten vinylkloridmonomer i sådana material och podukter som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel och som i bilagan benämns "material och produkter", skall utföras enligt den metod som beskrivs i bilagan.Artikel 2Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 18 månader efter dagen för anmälan. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 3Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 8 juli 1980.På kommissionens vägnarEtienne DAVIGNONLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 44, 15.2.1978, s. 15.BILAGABESTÄMNING AV HALTEN VINYLKLORID I MATERIAL OCH PRODUKTER1. OMFATTNING OCH ANVÄNDNINGSOMRÅDE Metoden bestämmer halten vinylkloridmonomer i material och produkter.2. PRINCIP Halten vinylkloridmonomer (VC) i material eller produkter bestäms med gaskromatografi med "headspace"-teknik efter upplösning eller suspendering av provet i N,N-dimetylacetamid.3. KEMIKALIER 3.1 Vinylklorid (VC) med högre renhet än 99,5 volymprocent.3.2 N,N-dimetylacetamid (DMA) fri från föroreningar med samma retentionstid som vinylkorid eller som den interna standarden (3.3) vid rådande analysbetingelser.3.3 Dietyleter eller cis-2-buten i DMA (3.2) som den interna standardlösningen. Dessa interna standarder får inte innehålla någon förorening med samma retentionstid som vinylklorid vid rådande analysbetingelser.4. APPARATUR OBS!Ett instrument eller en apparat nämns endast om det eller den är speciell eller specialtillverkad. Sedvanlig laboratorieutrustning förutsätts vara tillgänglig.4.1 Gaskromatograf utrustad med automatisk "headspace"-injektor eller med utrustning för manuell injicering av provet.4.2 Flamjonisationsdetektor eller andra detektorer som anges i punkt 7.4.3 Gaskromatografisk kolonn.Kolonnen måste medge separation av lufttopparna, vinylkloriden och den interna standarden, om sådan används.Vidare måste det kombinerade 4.2- och 4.3-systemet medge att den signal som erhålls för en lösning med koncentrationen 0,02 mg vinylklorid/liter DMA eller 0,02 mg vinylklorid/kg DMA är minst fem gånger bakgrundsbruset.4.4 Provampuller eller flaskor utrustade med silikon- eller butylgummimembran.När man med manuell injektion tar ett prov från "headspace"-fasen med en injektionsspruta kan det uppstå ett partiellt vakuum inuti ampullen eller flaskan. Därför rekommenderas för manuell injektion att stora provflaskor används, om flaskorna inte fått ett övertryck innan provet tas.4.5 Mikro-injektionssprutor.4.6 Gastäta injektionssprutor för manuell injektion av "headspace"-fasen.4.7 Analysvåg med en noggrannhet av 0,1 mg.5. FÖRFARANDE VARNING: Vinylklorid är ett vådligt ämne och en gas vid omgivningstemperatur, och därför bör beredning av lösningarna göras i ett väl ventilerat dragskåp.OBS!- Iaktta all nödvändig försiktighet så att ingen vinylklorid eller DMA går förlorad.- Vid manuell provtagning bör en intern standard (3.3) användas.- Då en intern standard används måste samma lösning användas under hela förfarandet.5.1 Beredning av koncentrerad vinylkloridstandardlösning till cirka 2 000 mg/kgVäg omsorgsfullt med 0,1 mg noggrannhet ett glaskärl och häll i detta en kvantitet (t. ex. 50 ml) DMA (3.2). Väg igen. Tillsätt till DMA en kvantitet (t. ex. 0,1 g) vinylklorid (3.1) i flytande form eller gasform och injicera den sakta i DMA. Vinylkloriden kan också tillsättas genom att den bubblas ner i DMA, förutsatt att en anordning används som hindrar förlust av DMA. Väg igen med en noggrannhet av 0,1 mg. Vänta två timmar så att jämvikt uppnås. Förvara standardlösningen i ett kylskåp.5.2 Beredning av utspädd vinylkloridstandardlösningTa en uppvägd kvantitet koncentrerad vinylkloridstandardlösning (5.1) och späd den till en känd volym eller känd vikt med DMA (3.2) eller med intern standardlösning (3.3). Koncentrationen av den utspädda standardlösningen uttrycks i mg/l respektive mg/kg.5.3 Beredning av kalibreringskurvanOBS! - Kurvan måste innehålla minst sju par punkter.- Repeterbarheten av responserna(1) måste vara mindre än 0,02 mg vinylklorid/l eller kg DMA.- Kurvan skall beräknas från dessa punkter med minsta-kvadrat-metoden, dvs. regressionslinjen skall beräknas med följande ekvation:>Hänvisning till >y = höjden eller ytan av topparna i varje enskild bestämning,x = motsvarande koncentration på regressionslinjen,n = antal utförda bestämningar (n ≥ 14).- Kurvan skall vara linjär, dvs. standardavvikelsen (s) i skillnaderna mellan de uppmätta responserna (yi) och det motsvarande värdet av de responser som beräknats från regressionslinjen (zi), dividerat med medelvärdet  av alla de uppmätta responserna, får inte överstiga 0,07.Detta skall beräknas från >NUM>s>DEN>≤ 0,07>Hänvisning till >däryi = varje enskild uppmätt respons,zi = det motsvarande värdet av responsen (yi) på den beräknade regressionslinjen, n ≥ 14Bered två serier om minst sju flaskor (4.4). Tillsätt till varje flaska så mycket utspädd standardlösning av vinylklorid (5.2) och DMA (3.2) eller intern standardlösning i DMA (3.3) att den slutliga vinylkloridkoncentrationen i de båda likvärdiga lösningsserierna blir ungefär lika med 0, 0,050, 0,075, 0,100, 0,125, 0,150, 0,200 etc. mg/l eller mg/kg DMA och så att alla flaskorna innehåller samma kvantitet DMA som skall användas enligt punkt 5.5. Förslut flaskorna och gå tillväga enligt beskrivning i punkt 5.6. Gör ett diagram, där dels ordinatavärdena visar ytorna (eller höjderna) av vinylkloridtopparna för de båda lösningsserierna eller förhållandet mellan dessa ytor (eller höjder) och ytorna (eller höjderna) för internstandardtopparna, och dels abskissavärdena visar vinylkloridkoncentrationen för de båda lösningsserierna.5.4 Validering av beredning av standardlösningar enligt punkterna 5.1 och 5.2Upprepa förfarandet enligt punkterna 5.1 och 5.2 för att erhålla en andra utspädd standardlösning med en koncentration av 0,1 mg vinylklorid/1 eller 0,1 mg/kg DMA eller internstandardlösning. Medelvärdet av två gaskromatografiska bestämningar av denna lösning får inte avvika mer än 5% från motsvarande punkt på kalibreringskurvan. Om skillnaden är större än 5%, häll bort alla lösningar som beretts enligt punkterna 5.1, 5.2, 5.3 och 5.4 och upprepa förfarandet från början.5.5 Beredning av proverna på material och produkterBered två provflaskor (4.4). Väg med en noggrannhet av 0,1 mg upp i varje flaska minst 200 mg av det prov som tagits från ett enstaka material eller en enstaka produkt för undersökning och som har delats i små bitar. Se till att lika stor kvantitet vägs upp i varje flaska. Förslut genast flaskan. Tillsätt till varje flaska för varje gram av provet 10 ml eller 10 g DMA (3.2) eller 10 ml eller 10 g intern standardlösning (3.3). Förslut flaskorna och gå till väga enligt punkt 5.6.5.6 Gaskromatografisk bestämning5.6.1 Skaka flaskorna och för att erhålla en så homogen lösning eller suspension som möjligt av proverna på material och produkt (5.5) undvik vid skakningen kontakt mellan vätskan i flaskorna och membranet (4.4).5.6.2 Placera alla de förslutna flaskorna (5.3, 5.4 och 5.5) i ett vattenbad under två timmar vid 60° ± 1°C så att jämvikt uppnås. Skaka igen vid behov.5.6.3 Ta ett prov från "headspace"-fasen i flaskan. Vid manuell provtagning måste man vara mycket noggrann så att man får ett reproducerbart prov (se punkt 4.4). Särskilt måste sprutan förvärmas till provets temperatur. Mät ytan (eller höjden) på topparna för vinylkloriden och den interna standarden, om sådan används.5.6.4 Avlägsna från kolonnen (4.3) överskott av DMA på lämpligt sätt så snart topparna av DMA visar sig på kromatogrammet.6. BERÄKNING AV RESULTATEN 6.1 Ta genom interpolering på kurvan reda på den okända koncentrationen av vardera av de två lösningarna av provet och ta hänsyn till den interna standardlösningen, om sådan används. Beräkna kvantiteten vinylklorid i vartdera av de två proverna på material eller produkt med följande formel:X = >NUM>C × V>DEN>M 1000därX = koncentrationen av vinylklorid i provet på material eller produkt uttryckt i mg/kg,C = koncentrationen av vinylklorid i flaskan som innehåller provet på material eller produkt (se punkt 5.5) uttryckt i mg/l eller mg/kg,V = volym eller vikt av DMA i flaskan som innehåller provet på material eller produkt (se punkt 5.5) uttryckt i liter eller kg,M = kvantiteten av provet på materialet eller produkten uttryckt i gram.6.2 Koncentrationen av vinylklorid i materialet och produkten som undersöks uttryckt i mg/kg skall vara medelvärdet av de två koncentrationer av vinylklorid (mg/kg) som bestämts i punkt 6.1, förutsatt att repeterbarhetskriteriet i punkt 8 uppfylls.7. VERIFIERING AV VINYLKLORIDHALTEN Om vinylkloridinnehållet i material och produkter enligt beräkningen i punkt 6.2 överstiger den högsta tillåtna kvantiteten måste resultaten av analysen av vartdera av de två proverna (5.6 och 6.1) verifieras på ett av följande tre sätt:- Med minst ytterligare en kolonn (4.3) som har en fast fas med en annan polaritet. Detta bör fortgå till dess ett kromatogram erhålls utan något tecken på att vinylkloriden och/eller internstandardtopparna överlappar andra beståndsdelar i materialet eller produkten.- Med andra detektorer, t. ex. mikroelektrolytisk konduktivitetsdetektor(2);- Med masspektrometri. Om molekyljoner med masstalen (m/c) 62 och 64 konstateras i förhållandet 3: 1, får det i detta fall med stor sannolikhet anses bekräfta närvaron av vinylklorid. I tveksamma fall måste hela masspektrumet kontrolleras.8. REPETERBARHET Skillnaden mellan resultaten av två bestämningar (6.1), som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samme analytiker och under samma förhållanden, får inte överstiga 0,2 mg vinylklorid/kg material eller produkt.>Hänvisning till >>Hänvisning till >(1) Se rekommendation ISO DIS 5725: 1977.(2) Se Journal of Chromatographic Science, vol. 12, mars 1974, s. 152.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/126/EG av den 21 oktober 2009 om återvinning av bensinångor steg II, vid tankning av motorfordon på bensinstationer

text:
               31.10.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 285/36

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/126/EG
   av den 21 oktober 2009
   om återvinning av bensinångor steg II, vid tankning av motorfordon på bensinstationer
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               I Europarlamentets och rådets beslut nr 1600/2002/EG av den 22 juli 2002 om fastställande av gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram (3) bekräftades att luftföroreningarna måste minskas till nivåer som minimerar de skadliga konsekvenserna för människors hälsa och miljön.

               (2)

               I Genèveprotokollet om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar eller deras gränsöverskridande flöden fastställs mål för minskade utsläpp av flyktiga organiska föreningar, och i Göteborgsprotokollet om minskning av försurning, övergödning och marknära ozon (4) fastställs utsläppstak för fyra föroreningar – svaveldioxid, kväveoxider, flyktiga organiska föreningar och ammoniak – och krävs att bästa tillgängliga teknik används för att begränsa utsläppen.

               (3)

               I Europarlamentets och rådets direktiv 2008/50/EG av den 21 maj 2008 om luftkvalitet och renare luft i Europa (5) fastställs luftkvalitetsmål för marknära ozon och bensen, och i Europarlamentets och rådets direktiv 2001/81/EG av den 23 oktober 2001 om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar (6) fastställs nationella utsläppstak för flyktiga organiska föreningar som bidrar till bildandet av marknära ozon. Utsläpp av flyktiga organiska föreningar, däribland bensinångor, i en medlemsstat kan bidra till luftkvalitetsproblem i andra medlemsstater.

               (4)

               Ozon är också en växthusgas och bidrar till global uppvärmning och klimatförändringar.

               (5)

               Europaparlamentets och rådets direktiv 94/63/EG av den 20 december 1994 om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska ämnen (VOC) vid lagring av bensin och vid distribution av bensin från depåer till bensinstationer (7) (återvinning av bensinångor steg I) syftar till att återvinna bensinångor som förflyktigas vid lagring och distribution av bensin mellan depåer och bensinstationer.

               (6)

               Bensinångor förflyktigas också vid tankning av motorfordon på bensinstationer och bör där återvinnas på ett sätt som är förenligt med bestämmelserna i direktiv 94/63/EG.

               (7)

               Olika gemenskapsinstrument har utarbetats och genomförts för att begränsa utsläppen av flyktiga organiska föreningar. Ytterligare åtgärder krävs emellertid för att de hälso- och miljömål som fastställs i gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram och direktiv 2001/81/EG ska uppnås.

               (8)

               För att minska utsläppen av växthusgaser från bränslen på vägtransportområdet under hela livscykeln kommer Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG av den 13 oktober 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen (8) från och med den 1 januari 2011 att tillåta att bensin som innehåller en större andel biobränslekomponenter än tidigare släpps ut på marknaden. Detta kan leda till ökade utsläpp av flyktiga organiska föreningar eftersom medlemsstaterna har möjlighet att genomföra begränsade undantag från gränsvärdet för ångtryck i det direktivet.

               (9)

               Befintliga bensinstationer kan behöva anpassa sin befintliga infrastruktur och det är att rekommendera att utrustning för återvinning av bensinångor installeras i samband med större renoveringsarbeten avseende bränslesystemet (dvs. väsentlig ändring eller uppdatering av stationens infrastruktur, framför allt tankar och rör), eftersom detta innebär en betydande minskning av de kostnader som anpassningarna medför. Större befintliga bensinstationer har dock större möjligheter att anpassa sin teknik och bör installera utrustning för återvinning av bensinångor tidigare eftersom de i högre grad bidrar till utsläppen. Vid utformning och byggande av nya bensinstationer kan utrustning för återvinning av bensinångor integreras på ett tidigt stadium och således installeras direkt.

               (10)

               Bensintankarna på nytillverkade motorfordon innehåller inga bensinångor. Ett undantag är därför lämpligt för första tankningen av sådana fordon.

               (11)

               Visserligen har åtskilliga medlemsstater nationella krav avseende system för återvinning av bensinångor steg II, men det finns ingen gemenskapslagstiftning på detta område. Det är därför lämpligt att fastställa en enhetlig lägsta nivå för återvinning av bensinångor för att nå en hög miljövinst och underlätta handeln med utrustning för återvinning av bensinångor.

               (12)

               Regelbundna kontroller av all installerad utrustning för återvinning av bensinångor steg II bör utföras för att se till att utrustningen verkligen minskar utsläppen. Medlemsstaterna kan besluta att kontroller ska utföras av en eller flera av följande: offentliga inspektionsorgan, bensinstationsoperatören själv eller en tredje part. I fråga om offentliga inspektioner bör medlemsstaterna beakta Europaparlamentets och rådets rekommendation 2001/331/EG av den 4 april 2001 om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (9).

               (13)

               Utrustning för återvinning av bensinångor steg II bör provas regelbundet. Europeiska standardiseringskommittén (CEN) bör uppmuntras att utveckla en harmoniserad metod för detta.

               (14)

               Medlemsstaterna bör fastställa regler om sanktioner vid överträdelser av de nationella bestämmelser som antas enligt detta direktiv och säkerställa att de tillämpas. Dessa sanktioner bör vara effektiva, proportionella och avskräckande, eftersom bristande efterlevnad kan resultera i skador på människors hälsa och miljön.

               (15)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (10) uppmanas medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

               (16)

               Eftersom detta direktiv antas i enlighet med artikel 175 i fördraget hindrar det inte medlemsstaterna från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder som är förenliga med fördraget. Enligt artikel 176 i fördraget ska medlemsstaterna anmäla sådana åtgärder till kommissionen.

               (17)

               De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (11).

               (18)

               Kommissionen bör särskilt ges befogenhet att anta genomförandeåtgärder avseende harmoniserade metoder och normer. Eftersom dessa åtgärder har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsentliga delar av detta direktiv, bland annat genom att komplettera det med nya icke väsentliga delar, måste de antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll i artikel 5a i beslut 1999/468/EG.

               (19)

               Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att minska utsläppen av bensinångor till atmosfären, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, på grund av att luftföroreningar är gränsöverskridande, och det därför bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att nå detta mål.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syfte
   I detta direktiv fastställs åtgärder för att minska mängden bensinångor som släpps ut i atmosfären vid tankning av motorfordon på bensinstationer.
   Artikel 2
   Definitioner
   I detta direktiv avses med:
   1.   bensin: bensin enligt definitionen i artikel 2 a i direktiv 94/63/EG.
   2.   bensinångor: varje gasformig förening som förångas från bensin.
   3.   bensinstation: bensinstation enligt definitionen i artikel 2 f i direktiv 94/63/EG.
   4.   befintlig bensinstation: bensinstation som har byggts eller för vilken enskilt planeringstillstånd, bygglov eller driftstillstånd har beviljats före den 1 januari 2012.
   5.   ny bensinstation: bensinstation som har byggts eller för vilken enskilt planeringstillstånd, bygglov eller driftstillstånd har beviljats den 1 januari 2012 eller senare.
   6.   system för återvinning av bensinångor steg II: utrustning som är avsedd för återvinning av bensinångor som förflyktigas från ett motorfordons bränsletank vid tankning på en bensinstation och som återför bensinångorna till en lagringstank eller tillbaka till bensinpumpen för återförsäljning.
   7.   återföringsgrad för bensinångor: den mängd bensinångor som återförs genom system för återvinning av bensinångor steg II jämfört med den mängd bensinångor som annars skulle släppas ut i atmosfären om inget sådant system fanns, uttryckt som en procentandel.
   8.   volymförhållande: kvoten mellan bensinångornas volym vid atmosfäriskt tryck när de passerar genom system för återvinning av bensinångor steg II och den utpumpade bensinens volym.
   9.   omsättning: den totala kvantitet bensin som årligen lossas från transportbehållare till en bensinstation.
   Artikel 3
   Bensinstationer
   1.   Medlemsstaterna ska se till att alla nya bensinstationer utrustas med system för återvinning av bensinångor steg II om

               a)

               deras faktiska eller planerade omsättning är större än 500 m3/år, eller

               b)

               deras faktiska eller planerade omsättning är större än 100 m3/år och de ligger under bostadsområden eller områden med arbetsplatser.

         2.   Medlemsstaterna ska se till att alla befintliga bensinstationer som genomgår en större renovering utrustas med system för återvinning av bensinångor steg II i samband med renoveringen om

               a)

               deras faktiska eller planerade omsättning är större än 500 m3/år, eller

               b)

               deras faktiska eller planerade omsättning är större än 100 m3/år och de ligger under bostadsområden eller områden med arbetsplatser.

         3.   Medlemsstaterna ska se till att befintliga bensinstationer med en omsättning på mer än 3 000 m3/år senast den 31 december 2018 utrustas med system för återvinning av bensinångor steg II.
   4.   Punkterna 1–3 ska inte tillämpas på bensinstationer som används uteslutande i samband med tillverkning och leverans av nya motorfordon.
   Artikel 4
   Lägsta nivå av återvinning av bensinångor
   1.   Medlemsstaterna ska från det datum då system för återvinning av bensinångor steg II blir obligatoriska enligt artikel 3 se till att återföringsgraden för bensinångor i sådana system är minst 85 %, vilket ska intygas av tillverkaren i enlighet med relevanta europeiska tekniska normer eller det typgodkännandeförfaranden som avses i artikel 8 eller, om det inte föreligger några sådana normer eller förfaranden, i enlighet med relevanta nationella normer.
   2.   Från den tidpunkt då system för återvinning av bensinångor steg II blir obligatoriska enligt artikel 3, där de återförda bensinångorna överförs till en lagringstank vid bensinstationen, ska volymförhållandet vara minst 0,95 men högst 1,05.
   Artikel 5
   Regelbundna kontroller och konsumentinformation
   1.   Medlemsstaterna ska se till att återföringsgraden, under drift, för bensinångor i system för återvinning av bensinångor steg II provas minst en gång om året antingen genom kontroll av att volymförhållandet under simulerat bensinflöde är förenligt med artikel 4.2 eller med hjälp av någon annan lämplig metod.
   2.   När det gäller anläggningar som har försetts med ett automatiskt övervakningssystem ska medlemsstaterna se till att återföringsgraden för bensinångor provas åtminstone vart tredje år. Sådana automatiska övervakningssystem ska automatiskt upptäcka funktionsfel i systemet för återvinning av bensinångor steg II och i själva det automatiska övervakningssystemet, indikera felen till bensinstationsoperatören samt automatiskt stoppa bensinflödet från den felaktiga pumpen om inte felet åtgärdas inom sju dagar.
   3.   När ett system för återvinning av bensinångor steg II har installerats på en bensinstation ska medlemsstaterna se till att det på bensinstationen sätts upp en skylt eller ett klistermärke eller på annat sätt på eller i närheten av bensinpumpen informera konsumenterna om att det finns ett system för återvinning av bensinångor steg II.
   Artikel 6
   Sanktioner
   Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner som ska tillämpas vid överträdelse av de nationella bestämmelser som antas enligt detta direktiv och vidta alla åtgärder som krävs för att se till att de genomförs. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna ska anmäla dessa regler till kommissionen senast den 1 januari 2012 och ska utan dröjsmål anmäla alla ändringar som berör dem.
   Artikel 7
   Översyn
   Kommissionen ska senast den 31 december 2014 göra en översyn av genomförandet av detta direktiv, särskilt i fråga om följande aspekter:

               a)

               Det tröskelvärde på 100 m3/år som avses i artikel 3.1 b och 3.2 b i detta direktiv och artikel 6.3 i direktiv 94/63/EG.

               b)

               Förenligheten under drift hos system för återvinning av bensinångor steg II med rådande bestämmelser.

               c)

               Behovet av automatisk övervakningsutrustning.

         Kommissionen ska för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport om resultaten av denna översyn, om det är lämpligt åtföljd av ett lagstiftningsförslag.
   Artikel 8
   Tekniska anpassningar
   Harmoniserade metoder och normer får antas för de syften som anges i artiklarna 4 och 5. När det är nödvändigt att säkerställa överensstämmelse med relevanta normer som Europeiska standardiseringskommittén (CEN) fastställt får de artiklarna, med undantag för den återföringsgrad för bensinångor och det volymförhållande som anges i artikel 4 samt för tidsfristerna i artikel 5, anpassas till den tekniska utvecklingen.
   Dessa åtgärder, som avser att ändra icke väsentliga delar av detta direktiv, bland annat genom att komplettera det, ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 9.2.
   Artikel 9
   Kommittéförfarande
   1.   Kommissionen ska biträdas av en kommitté.
   2.   När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5a.1–5a.4 och artikel 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
   Artikel 10
   Genomförande
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 1 januari 2012. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 11
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 12
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 21 oktober 2009.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BUZEK

            Ordförande

            På rådets vägnar

         C. MALMSTRÖM

            Ordförande

      (1)  Yttrande av den 13 maj 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 5 maj 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 24 september 2009.

      (3)  EGT L 242, 10.9.2002, s. 1.

      (4)  EUT L 179, 17.7.2003, s. 3.

      (5)  EUT L 152, 11.6.2008, s. 1.

      (6)  EGT L 309, 27.11.2001, s. 22.

      (7)  EGT L 365, 31.12.1994, s. 24.

      (8)  EGT L 350, 28.12.1998, s. 58.

      (9)  EGT L 118, 27.4.2001, s. 41.

      (10)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (11)  EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.