title: Rådets direktiv 2006/67/EG av den  24 juli 2006  om en skyldighet för medlemsstaterna att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter (kodifierad version)   (Text av betydelse för EES)

text:
               8.8.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 217/8

      RÅDETS DIREKTIV 2006/67/EG
   av den 24 juli 2006
   om en skyldighet för medlemsstaterna att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter
   (kodifierad version)
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 68/414/EEG av den 20 december 1968 om en skyldighet för medlemsstaterna i EEG att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter (3) har vid flera tillfällen ändrats (4) på ett väsentligt sätt. För att skapa klarhet och överskådlighet bör det direktivet kodifieras.

               (2)

               Råolja och petroleumprodukter som importeras spelar en viktig roll i gemenskapens energiförsörjning. Varje svårighet, även om den är tillfällig, som leder till att leveranserna av dessa produkter från tredjeland begränsas eller att deras pris stiger avsevärt på de internationella marknaderna, skulle kunna orsaka allvarliga störningar i gemenskapens ekonomiska verksamhet. Gemenskapen bör därför kunna upphäva eller åtminstone minska de skadeverkningar som skulle kunna uppstå i ett sådant fall.

               (3)

               En försörjningskris kan uppstå oväntat, och det är därför viktigt att vidta nödvändiga åtgärder för att täcka eventuella brister.

               (4)

               För att uppnå detta är det nödvändigt att öka försörjningssäkerheten för råolja och petroleumprodukter i medlemsstaterna genom att upprätta och hålla minimilager av de viktigaste petroleumprodukterna.

               (5)

               Lagerhållningen av olja bör vara så organiserad att den inte förhindrar att den inre marknaden fungerar väl.

               (6)

               Genom direktiv 73/238/EEG (5) beslutade rådet om lämpliga åtgärder – däribland uttag ur oljelager – som skall vidtas om det uppstår svårigheter i fråga om försörjningen av råolja och petroleumprodukter till gemenskapen. Medlemsstaterna har åtagit sig liknande skyldigheter i avtalet om ett ”Internationellt energiprogram”.

               (7)

               Lagren måste stå till medlemsstaternas förfogande om det uppstår svårigheter med oljeförsörjningen. Medlemsstaterna bör ha befogenhet och möjlighet att kontrollera användningen av lagren så att de utan dröjsmål kan göras tillgängliga för de områden där behovet av oljeleveranser är störst.

               (8)

               Lagerhållningen bör vara så organiserad att lagrens tillgänglighet och förbrukarnas tillgång till lagren säkerställs.

               (9)

               Lagerhållningssystemen bör bygga på öppenhet för insyn för att säkerställa att den börda som lagerhållningsskyldigheten innebär fördelas rättvist och utan någon diskriminering. Medlemsstaterna kan göra information om kostnaden för att hålla oljelager tillgänglig för berörda parter.

               (10)

               I syfte att organisera lagerhållningen får medlemsstaterna använda sig av ett system med ett lagerhållande organ eller en enhet som skall förvalta alla eller en del av de lager som utgör lagerhållningsskyldigheten. Eventuell överskjutande del bör hållas av raffinaderier och andra marknadsaktörer. Partnerskap mellan staten och branschen är nödvändigt för att lagerhållningssystemen skall fungera effektivt och säkert.

               (11)

               En inhemsk utvinning bidrar i sig till försörjningssäkerhet. För medlemsstater med inhemsk oljeutvinning kan utvecklingen på oljemarknaden motivera ett lämpligt undantag från skyldigheten att hålla oljelager. I enlighet med subsidiaritetsprincipen får medlemsstaterna befria företag från skyldigheten att hålla lager i en omfattning som inte överstiger den kvantitet produkter som dessa företag framställer från råolja som utvunnits i medlemsstaten.

               (12)

               Det är lämpligt att tillämpa tillvägagångssätt som gemenskapen och medlemsstaterna redan följer inom ramen för sina internationella skyldigheter och avtal. På grund av förändringar i oljeförbrukningsmönstret har flygbränsle för internationell luftfart blivit ett viktigt inslag i denna förbrukning.

               (13)

               Det finns behov av att anpassa och förenkla gemenskapens system för statistisk rapportering av oljelager.

               (14)

               Oljelager kan i princip hållas var som helst i gemenskapen och därför är det lämpligt att göra det enklare att upprätta lager utanför det nationella territoriets gränser. Det är nödvändigt att beslut om att hålla lager utanför det nationella territoriets gränser fattas av den berörda medlemsstatens regering i enlighet med dess behov och med hänsyn till försörjningssäkerheten. För lager som hålls tillgängliga för andra företag eller organ/enheter behövs utförligare bestämmelser för att garantera att de är tillgängliga och åtkomliga vid händelse av oljeförsörjningssvårigheter.

               (15)

               För att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl är det önskvärt att främja användningen av avtal mellan medlemsstater när det gäller minimilagerhållning för att främja användningen av lageranläggningar i andra medlemsstater. Beslut att ingå sådana avtal skall fattas av de berörda medlemsstaterna.

               (16)

               Det är lämpligt att bygga ut den administrativa tillsynen av lagren och att inrätta verkningsfulla system för kontroll och verifiering av lagren. Införandet av ett sådant kontrollsystem kräver ett sanktionssystem.

               (17)

               Det är lämpligt att med jämna mellanrum informera rådet om läget beträffande beredskapslagren i gemenskapen.

               (18)

               Eftersom målet för den föreslagna åtgärden, nämligen att upprätthålla en hög nivå av försörjningssäkerhet för olja i gemenskapen genom säkra system som är öppna för insyn och som bygger på solidaritet mellan medlemsstaterna, och som samtidigt uppfyller bestämmelserna om den inre marknaden och om konkurrens, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (19)

               Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpningen av de direktiv som anges i bilaga I del B.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   1.   Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är lämpliga för att, om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 10, inom gemenskapen, alltid hålla sina lager av petroleumprodukter på en nivå som för varje typ av petroleumprodukter, enligt förteckningen i artikel 2, motsvarar minst 90 dagars genomsnittlig, daglig inhemsk förbrukning under det föregående kalenderåret enligt artikel 4.2.
   2.   Den del av den inhemska förbrukningen som täcks av petroleumprodukter baserade på utvinning inom den berörda medlemsstaten får dras av upp till högst 25 % från nämnda förbrukning. Fördelningen inom medlemsstaterna av resultatet av ett sådant avdrag skall beslutas av den berörda medlemsstaten.
   Artikel 2
   Följande kategorier av produkter skall ingå i beräkningen av den inhemska förbrukningen:

               a)

               Motorbensin och flygbränsle (flygbränsle och jetbränsle av bensintyp).

               b)

               Tunn eldningsolja, dieselbrännolja, fotogen och jetbränsle av fotogentyp.

               c)

               Tjocka eldningsoljor.

         Fartygsbunkrar för havsgående fartyg skall inte ingå i beräkningen av den inhemska förbrukningen.
   Artikel 3
   1.   Lager som hålls i enlighet med artikel 1 skall stå till medlemsstaternas fullständiga förfogande om det uppstår svårigheter med att erhålla oljeleveranser. Medlemsstaterna skall säkerställa att de har de rättsliga befogenheterna att kontrollera användningen av lagren under sådana omständigheter.
   Vid alla andra tidpunkter skall medlemsstaterna säkerställa att dessa lager är tillgängliga och åtkomliga. De skall inrätta system för att identifiera, redovisa och kontrollera lagren.
   2.   Medlemsstaterna skall säkerställa att rättvisa och icke-diskriminerande villkor tillämpas i deras lagerhållningssystem.
   Kostnaden för att hålla lager i enlighet med artikel 1 skall fastställas genom system öppna för insyn. I detta sammanhang kan medlemsstaterna anta åtgärder för att få lämplig information om kostnaden för lagerhållning enligt artikel 1 och göra denna information tillgänglig för berörda parter.
   3.   För att kunna uppfylla kraven i punkterna 1 och 2 får medlemsstaterna besluta att använda sig av ett lagerhållande organ eller en enhet med ansvar för att hålla alla lagren eller en del av dessa.
   Två eller flera medlemsstater kan besluta att använda sig av ett gemensamt lagerhållande organ eller enhet. I så fall skall de gemensamt ansvara för de skyldigheter som följer av detta direktiv.
   Artikel 4
   1.   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna ett statistiskt sammandrag över de lager som finns i slutet av varje månad, upprättat enligt artikel 5.2 och 5.3 och med närmare angivande av antalet dagar med genomsnittlig förbrukning under det föregående kalenderåret som dessa lager representerar. Detta sammandrag skall överlämnas senast den tjugofemte dagen i den andra månaden efter den månad som sammandraget avser.
   2.   En medlemsstats lagerhållningsskyldighet skall baseras på det föregående kalenderårets inhemska förbrukning. Vid början av varje kalenderår skall medlemsstaterna göra en ny beräkning av sin lagerhållningsskyldighet senast den 31 mars varje år och säkerställa att de uppfyller sina nya skyldigheter så snart som möjligt och i vart fall senast den 31 juli varje år.
   3.   I det statistiska sammandraget skall lager av jetbränsle av fotogentyp särredovisas under den kategori som avses i artikel 2 b.
   Artikel 5
   1.   Obligatoriska lager enligt artikel 1 får hållas i form av råolja, halvfabrikat och färdiga produkter.
   2.   I det statistiska sammandraget av de lager som finns i slutet av varje månad, skall

               a)

               färdiga produkter redovisas efter sin verkliga vikt,

               b)

               råolja och halvfabrikat redovisas

                           i)

                           fördelade i förhållande till de kvantiteter av varje produktkategori som erhållits under föregående kalenderår från den berörda medlemsstatens raffinaderier, eller

                           ii)

                           på grundval av raffinaderiernas produktionsprogram i den berörda medlemsstaten under innevarande år, eller

                           iii)

                           på grundval av förhållandet mellan den totala kvantitet som tillverkats under föregående kalenderår i den berörda medlemsstaten av de produkter som omfattas av lagringsskyldigheten och den totala mängd råolja som använts under det året. Det föregående skall gälla högst 40 % av den totala lagringsskyldigheten för de första och andra kategorierna (motorbensin och tunn eldningsolja) och högst 50 % för den tredje kategorin (tjocka eldningsoljor).

         3.   Blandningsprodukter får, när de är avsedda för bearbetning till de färdiga produkter som anges i artikel 2, tjäna som ersättning för de produkter för vilka de är avsedda.
   Artikel 6
   1.   Vid beräkning av nivån på de minimilager som föreskrivs i artikel 1 skall endast de kvantiteter räknas in i det statistiska sammandraget som hålls i enlighet med artikel 3.1.
   2.   Under de förhållanden som avses i punkt 1, får följande inräknas i lagren:

               a)

               Mängder ombord på tankfartyg som ligger i hamn för att lossa så snart som hamnformaliteterna har avslutats.

               b)

               Mängder som lagras i lossningshamnar.

               c)

               Mängder som lagras i tankar vid ingången till oljeledningar.

               d)

               Mängder i tankar för raffinering, med undantag av mängder i rörledningar och raffinaderier.

               e)

               Mängder i lager hos raffinaderier och företag som importerar eller lagrar olja eller distribuerar olja i grossistledet.

               f)

               Mängder som lagras av stora förbrukare i enlighet med bestämmelserna i nationell lag om förpliktelsen att hålla permanenta lager.

               g)

               Mängder ombord på pråmar och kustfartyg för transporter inom statsgränserna, i den mån de behöriga myndigheterna har möjlighet att kontrollera dessa mängder, och under förutsättning att de omedelbart skulle kunna göras tillgängliga.

         3.   Särskilt följande skall uteslutas från det statistiska sammandraget: inhemsk råolja som ännu inte utvunnits, mängder som skall användas till bunkring för havsgående fartyg, mängder i direkt transitering, frånsett de i artikel 7.1 angivna lagren, mängder i rörledningar, tankbilar och tankvagnar på järnväg, i lagertankar på detaljistmarknaden samt hos små förbrukare.
   De mängder som innehas av de väpnade styrkorna och de som innehas av oljebolag för deras räkning skall också uteslutas från det statistiska sammandraget.
   Artikel 7
   1.   För genomförandet av detta direktiv får lager, enligt avtal mellan regeringar, upprättas inom en medlemsstats territorium för företag eller organ/enheter som är etablerade i en annan medlemsstat. Beslut om att hålla en del av sina lager utanför sitt nationella territorium skall fattas av den berörda medlemsstatens regering.
   Den medlemsstat på vars territorium lagren hålls inom ramen för ett sådant avtal skall inte hindra att dessa lager överförs till de andra medlemsstaterna, för vars räkning lagren hålls enligt avtalet. Den skall kontrollera dessa lager i enlighet med förfarandena som närmare anges i det avtalet men inte räkna in dem i sitt statistiska sammandrag. Den medlemsstat för vars räkning lagren hålls får räkna in dem i sitt statistiska sammandrag.
   Varje medlemsstat skall, tillsammans med det statistiska sammandraget överlämna en rapport till kommissionen om de lager som hålls på medlemsstatens eget territorium till förmån för en annan medlemsstat, liksom om de lager som hålls i andra medlemsstater till dess egen förmån. I båda fallen skall rapporten innehålla uppgift om var lagren är belägna och/eller om de företag som håller lagren, lagrade kvantiteter och produktkategorier – eller uppgift om att det rör sig om råolja.
   2.   Utkast till de avtal som nämns i punkt 1 första stycket skall överlämnas till kommissionen, som får lämna sina kommentarer till de berörda regeringarna. När avtalen väl har ingåtts skall de anmälas till kommissionen, som skall underrätta de övriga medlemsstaterna om dem.
   Avtalen skall uppfylla följande villkor:

               a)

               De skall avse råolja samt alla petroleumprodukter som omfattas av detta direktiv.

               b)

               De skall fastställa villkor och tillvägagångssätt för lagerhållning som är inriktade på att trygga kontrollen av lagren och deras tillgänglighet.

               c)

               De skall närmare ange de förfaranden som skall användas för att kontrollera och identifiera de lager som föreskrivs, bland annat metoder för att utföra inspektioner och för samarbetet under dessa.

               d)

               De skall normalt gälla under obegränsad tid.

               e)

               De skall, om en part kan säga upp avtalet, föreskriva att sådan uppsägning inte skall gälla i händelse av en försörjningskris och att kommissionen under alla förhållanden skall erhålla förhandsinformation om uppsägning sker.

         3.   När lager, upprättade enligt sådana avtal, inte ägs av det företag, det organ/enhet som har skyldighet att hålla lager, utan hålls tillgängliga för företaget, organet/enheten av ett annat företag, organ/enhet, skall följande villkor uppfyllas:

               a)

               Det företag, organ eller den enhet som har rätt till lagren skall ha kontraktsenlig rätt att förvärva dessa lager under avtalsperioden. Sättet att fastställa priset för detta förvärv skall överenskommas mellan de berörda parterna.

               b)

               Minsta avtalsperiod skall vara 90 dagar.

               c)

               Uppgifter om var lagren är belägna och/eller om de företag som håller lagren tillgängliga för det företag, organ/enhet som har rätt till dem, liksom lagrade kvantiteter och produktkategorier eller uppgift om att det rör sig om lagrad råolja, skall anges.

               d)

               Den faktiska tillgången till lagren för det företag, organ/enhet som har rätt till dem måste, när som helst under avtalsperioden, garanteras av det företag, organ/enhet som håller lagren tillgängliga för det företag, organ eller den enhet som har rätt till dem.

               e)

               Det företag, organ/enhet som håller lagren för det företag, organ/enhet som har rätt till dem, skall vara underkastad lagstiftningen i den medlemsstat på vars territorium lagren befinner sig, när det gäller den medlemsstatens lagliga befogenheter att kontrollera och verifiera förekomsten av lagren.

         Artikel 8
   Medlemsstaterna skall anta alla bestämmelser som är nödvändiga och vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa kontrollen och övervakningen av lagren. De skall inrätta system för verifiering av lagren i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv.
   Artikel 9
   Medlemsstaterna skall fastställa de sanktioner som skall gälla för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med detta direktiv, och vidta alla nödvändiga åtgärder för att genomföra dessa bestämmelser. Sanktionerna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande.
   Artikel 10
   1.   Om svårigheter uppstår i fråga om gemenskapens oljeförsörjning, skall kommissionen på begäran av en medlemsstat eller på eget initiativ ordna samråd mellan medlemsstaterna.
   2.   Förutom i särskilt brådskande fall eller för att tillgodose mindre, lokala, behov skall medlemsstaterna, innan det samråd som anges ovan har genomförts, avhålla sig från att använda sina lager i sådan utsträckning att dessa understiger den obligatoriska miniminivån.
   3.   Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om alla uttag från sina reservlager och skall snarast upplysa om

               a)

               den dag då lagren sjönk under den obligatoriska nivån,

               b)

               skälen till dessa uttag,

               c)

               eventuella åtgärder som vidtagits för att åter fylla på lagren,

               d)

               om möjligt en uppskattning av den förmodade utvecklingen av lagersituationen under den tid som lagren förblir under den obligatoriska nivån.

         Artikel 11
   Kommissionen skall regelbundet till rådet överlämna en rapport om läget beträffande lagren i gemenskapen, särskilt, när så är lämpligt, om behovet av en harmonisering för att säkerställa en effektiv kontroll och övervakning av lagren.
   Artikel 12
   Direktiv 68/414/EEG skall upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpning av de direktiv som anges i bilaga I del B.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet skall anses som hänvisningar till detta direktiv och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II.
   Artikel 13
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 14
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 24 juli 2006.

            På rådets vägnar

         M. PEKKARINEN

            Ordförande

      (1)  EUT C 226 E, 15.9.2005, s. 44.

      (2)  EUT C 112, 30.4.2004, s. 39.

      (3)  EGT L 308, 23.12.1968, s. 14. Direktivet senast ändrat genom direktiv 98/93/EG (EGT L 358, 31.12.1998, s. 100).

      (4)  Se bilaga I del A.

      (5)  EGT L 228, 16.8.1973, s. 1.

      BILAGA I
      DEL A
      Upphävt direktiv och dess ändringsdirektiv

                  Rådets direktiv 68/414/EEG

                  (EGT L 308, 23.12.1968, s. 14)

                  Rådets direktiv 74/425/EEG

                  (EGT L 291, 28.12.1972, s. 154)

                  Rådets direktiv 98/93/EG

                  (EGT L 358, 31.12.1998, s. 100)

      DEL B
      Tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning
      (hänvisningar i artikel 12)

                  Direktiv

                  Tidsfrist för införlivande

                  Tillämpningsdatum

                  68/414/EEG

                  1 januari 1971

                  1 januari 1971

                  98/93/EG

                  1 januari 2000 (1)

         (1)  1 januari 2003 för Republiken Grekland beträffande skyldigheterna i direktiv 98/93/EG vad gäller att låta mängder som används till bunkring av internationellt flyg ingå i beräkningen av inhemsk förbrukning. Se artikel 4 i direktiv 98/93/EG.

      BILAGA II
      Jämförelsetabell

                  Direktiv 68/414/EEG

                  Detta direktiv

                  Artikel 1

                  Artikel 1

                  Artikel 2, första stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 2, första stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 2, första stycket, första strecksatsen

                  Artikel 2, första stycket a

                  Artikel 2, första stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 2, första stycket b

                  Artikel 2, första stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 2, första stycket c

                  Artikel 2, andra stycket

                  Artikel 2, andra stycket

                  Artikel 3

                  Artikel 3

                  Artikel 4, första stycket

                  Artikel 4.1

                  Artikel 4, andra stycket

                  Artikel 4.2

                  Artikel 4, tredje stycket

                  Artikel 4.3

                  Artikel 5, första stycket

                  Artikel 5.1

                  Artikel 5, andra stycket, första delen av den inledande formuleringen

                  Artikel 5.2, den inledande formuleringen

                  Artikel 5, andra stycket, andra delen av den inledande formuleringen

                  Artikel 5.2 a

                  Artikel 5, andra stycket, tredje delen av den inledande formuleringen

                  Artikel 5.2 b, den inledande formuleringen

                  Artikel 5, andra stycket, första strecksatsen

                  Artikel 5.2 b i

                  Artikel 5, andra stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 5.2 b ii

                  Artikel 5, andra stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 5.2 b iii

                  Artikel 5, tredje stycket

                  Artikel 5.3

                  Artikel 6.1

                  Artikel 6.1

                  Artikel 6.2, första stycket

                  Artikel 7.1, första stycket

                  Artikel 6.2, andra stycket

                  Artikel 7.1, andra stycket

                  Artikel 6.2, tredje stycket

                  Artikel 7.1, tredje stycket

                  Artikel 6.2, fjärde stycket

                  Artikel 7.2, första stycket

                  Artikel 6.2, femte stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 7.2, andra stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 6.2, femte stycket, första strecksatsen

                  Artikel 7.2, andra stycket a

                  Artikel 6.2, femte stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 7.2, andra stycket b

                  Artikel 6.2, femte stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 7.2, andra stycket c

                  Artikel 6.2, femte stycket, fjärde strecksatsen

                  Artikel 7.2, andra stycket d

                  Artikel 6.2, femte stycket, femte strecksatsen

                  Artikel 7.2, andra stycket e

                  Artikel 6.2, sjätte stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 7.3, den inledande formuleringen

                  Artikel 6.2, sjätte stycket, första strecksatsen

                  Artikel 7.3 a

                  Artikel 6.2, sjätte stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 7.3 b

                  Artikel 6.2, sjätte stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 7.3 c

                  Artikel 6.2, sjätte stycket, fjärde strecksatsen

                  Artikel 7.3 d

                  Artikel 6.2, sjätte stycket, femte strecksatsen

                  Artikel 7.3 e

                  Artikel 6.3, första stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 6.2, den inledande formuleringen

                  Artikel 6.3, första stycket, första strecksatsen

                  Artikel 6.2 a

                  Artikel 6.3, första stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 6.2 b

                  Artikel 6.3, första stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 6.2 c

                  Artikel 6.3, första stycket, fjärde strecksatsen

                  Artikel 6.2 d

                  Artikel 6.3, första stycket, femte strecksatsen

                  Artikel 6.2 e

                  Artikel 6.3, första stycket, sjätte strecksatsen

                  Artikel 6.2 f

                  Artikel 6.3, första stycket, sjunde strecksatsen

                  Artikel 6.2 g

                  Artikel 6.3, andra stycket, första meningen

                  Artikel 6.3, första stycket

                  Artikel 6.3, andra stycket, andra meningen

                  Artikel 6.3, andra stycket

                  Artikel 6a

                  Artikel 8

                  Artikel 6b

                  Artikel 9

                  Artikel 7, första stycket

                  Artikel 10.1

                  Artikel 7, andra stycket

                  Artikel 10.2

                  Artikel 7, tredje stycket, den inledande formuleringen

                  Artikel 10.3, den inledande formuleringen

                  Artikel 7, tredje stycket, första strecksatsen

                  Artikel 10.3 a

                  Artikel 7, tredje stycket, andra strecksatsen

                  Artikel 10.3 b

                  Artikel 7, tredje stycket, tredje strecksatsen

                  Artikel 10.3 c

                  Artikel 7, tredje stycket, fjärde strecksatsen

                  Artikel 10.3 d

                  Artikel 8

                  —

                  —

                  Artikel 11

                  —

                  Artikel 12

                  —

                  Artikel 13

                  Artikel 9

                  Artikel 14

                  —

                  Bilaga I

                  —

                  Bilaga II


title: Rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden

text:
               13.12.1993

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 307/18

         RÅDETS DIREKTIV 93/104/EG
   av den 23 november 1993
   om arbetstidens förläggning i vissa avseenden
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 118a i detta,
   med beaktande av kommissionens förslag (1),
   i samarbete med Europaparlamentet (2),
   med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
   med beaktande av följande:
   Artikel 118a i fördraget föreskriver att rådet genom direktiv skall anta minimikrav för att främja förbättringar, särskilt inom arbetsmiljöområdet, för att trygga bättre hälsa och säkerhet för arbetstagarna.
   Enligt artikel 1l8a bör dessa direktiv inte innebära administrativa, finansiella eller lagstiftande regler som hämmar skapandet och utvecklingen av små och medelstora företag.
   Rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (4) är fullt tillämpligt på de områden som omfattas av detta direktiv utan att det påverkar strängare eller mer detaljerade bestämmelser i detta.
   I gemenskapens avtal om arbetstagarnas grundläggande sociala rättigheter som antogs av de 11 medlemsstaternas statsöverhuvuden vid Europeiska rådets möte i Strasbourg den 9 december 1989, särskilt punkt 7 första stycket, punkt 8 och punkt 19 första stycket, fastställdes att:

                  ”7.

               Genomförandet av den inre marknaden måste leda till förbättringar i levnads- och arbetsförhållanden för arbetstagare inom gemenskapen. Denna process bör vara resultatet av en tillnärmning av förhållandena samtidigt som förbättringar görs, särskilt beträffande arbetstidens längd och förläggning och beträffande andra anställningsformer än tillsvidareanställning, såsom exempelvis tidsbegränsad anställning, deltidsanställning, tillfällig anställning och säsongsanställning.

                  8.

               Varje arbetstagare i gemenskapen skall ha rätt till en viloperiod varje vecka och till en årlig betald semester vars längd gradvis bör harmoniseras i enlighet med nationell praxis.

                  19.

               Varje arbetstagare skall åtnjuta godtagbara säkerhets- och hälsoförhållanden på sin arbetsplats. Lämpliga åtgärder skall vidtas för att uppnå en större harmonisering av förhållandena på detta område samtidigt som förbättringar uppnås.”

   Arbetstagarnas säkerhet, hygien och hälsa på arbetsplatsen är ett mål som inte bör vara underkastat rent ekonomiska hänsyn.
   Detta direktiv är en konkret åtgärd i syfte att införa en social dimension på den inre marknaden.
   Att föreskriva minimikrav för arbetstidens förläggning kommer sannolikt att förbättra arbetsförhållandena för gemenskapens arbetstagare.
   För att trygga hälsa och säkerhet för arbetstagare inom gemenskapen bör arbetstagarna ges dygnsvila, veckovila och semester av en viss minsta längd samt tillräckliga raster. I detta sammanhang är det även nödvändigt att sätta en övre gräns för veckoarbetstiden.
   Hänsyn bör tas till Internationella arbetsorganisationens (ILO) principer när det gäller arbetstidens förläggning, inklusive avseende nattarbete.
   Beträffande veckovilan bör rimlig hänsyn tas till olika kulturella, etniska, religiösa och andra faktorer i medlemsstaterna. Det står varje medlemsstat helt fritt att avgöra huruvida söndagen skall omfattas av veckovilan, och i så fall i vilken utsträckning.
   Forskningen har visat att människokroppen nattetid är känsligare för störningar och även för vissa betungande former av arbetsorganisation och att långa perioder av nattarbete kan vara hälsovådliga för arbetstagare och äventyra säkerheten på arbetsplatsen.
   Det finns ett behov av att begränsa arbetstidens längd vid perioder av nattarbete, inklusive övertid, och att se till att arbetsgivare som regelbundet sysselsätter nattarbetande anmäler det till de behöriga myndigheterna om dessa begär det.
   Det är viktigt att nattarbetande har rätt till en kostnadsfri hälsoundersökning innan de börjar anställningen och därefter till regelbundna hälsoundersökningar och att de snarast möjligt omplaceras till lämpligt dagarbete om de har probolem med hälsan.
   Natt- och skiftarbetandes situation kräver att nivån på säkerhet och hälsoskydd anpassas till arbetets art och att skyddsåtgärder, förebyggande åtgärder och resurser är effektiva.
   Vissa arbetsförhållanden kan ha en skadlig inverkan på arbetstagarnas hälsa och säkerhet. Arbete som organiseras enligt en viss rytm bör ta hänsyn till den allmänna principen om att anpassa arbetet till arbetstagaren.
   Med hänsyn till det aktuella arbetets särskilda art kan det vara nödvändigt att vidta speciella åtgärder beträffande förläggningen av arbetstiden inom vissa områden och verksamheter som inte omfattas av detta direktiv.
   Med hänsyn till att arbetstidens förläggning antagligen medför prohlem inom företagen verkar det önskvärt att tillåta flexibilitet vid tillämpningen av vissa bestämmelser i detta direktiv samtidigt som man tryggar efterlevnaden av principerna om arbetstagarnas hälsa och säkerhet.
   Det är nödvändigt att tillåta att vissa bestämmelser beroende på omständigheterna i enstaka fall får bli föremål för avvikande tillämpningar av medlemsstaterna eller av arbetsmarknadens parter. Som allmän regel vid en avvikande tillämpning bör de berörda arbetstagarna ges motsvarande kompensationsledighet.
   HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   RÄCKVIDD OCH DEFINITIONER
   Artikel 1
   Ändamål och räckvidd
   1.   I detta direktiv föreskrivs minimikrav på säkerhet och hälsa vid förläggningen av arbetstiden.
   2.   Detta direktiv är tillämpligt på

               a)

               minimitider för dygnsvila, veckovila och årlig semester, vidare på raster och begränsning av veckoarbetstiden, samt

               b)

               vissa former av nattarbete, skiftarbete och arbetsrytm.

         3.   Detta direktiv skall tillämpas inom alla arbetsområden, såväl offentliga som privata, i den betydelse som avses i artikel 2 i direktiv 89/391/EEG utan att det påverkar tillämpningen av artikel 17 i det här direktivet, med undantag för luft-, järnvägs-, väg- och sjötransporter, havsfiske liksom annat arbete till sjöss samt det arbete som utförs av läkare under utbildning.
   4.   Bestämmelserna i direktiv 89/391/EEG är fullt tillämpliga på de fall som avses i punkt 2 utan att det påverkar strängare eller mer detaljerade bestämmelser i det här direktivet.
   Artikel 2
   Definitioner
   I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

               1.

                  arbetstid: alltid i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis då arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande samt därvid utför aktiviteter eller uppgifter.

               2.

                  viloperiod: varje period som inte är arbetstid.

               3.

                  natt: varje period om minst sju timmar, bestämd enligt nationell lagstiftning, som omfattar perioden mellan midnatt och 05.00.

               4.

                  nattarbetande:

                           a)

                           varje arbetstagare som normalt utför minst tre timmar av sitt dagliga arbete nattetid, och

                           b)

                           varje arbetstagare som troligen kommer att fullgöra en viss del av sin årsarbetstid nattetid; denna del bestäms av den berörda medlemsstaten

                                       i)

                                       genom nationell lagstiftning efter samråd med arbetsmarknadens parter, eller

                                       ii)

                                       genom kollektivavtal på nationell eller regional nivå.

               5.

                  skiftarbete: varje metod att dela in arbetet i skift varigenom arbetstagare avlöser varandra vid samma arbetsplatser enligt en viss arbetsgång, även då denna är roterande; skiften kan vara kontinuerliga eller diskontinuerliga; metoden kan medföra att arbetstagare måste arbeta vid olika tider under en given period av dagar eller veckor.

               6.

                  skiftarbetare: varje arbetstagare vars arbetsschema ingår i skiftarbete.

         AVSNITT II
   MINIMIPERIODER FÖR VILA - ANDRA BESTÄMMELSER OM ARBETSTIDENS FÖRLÄGGNING
   Artikel 3
   Dygnsvila
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att varje arbetstagare får minst 11 timmars sammanhängande ledighet per 24-timmarsperiod.
   Artikel 4
   Raster
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att varje arbetstagare - då arbetsdagen är längre än sex timmar - får en rast. Den närmare utformningen, däribland rastens längd och på vilka villkor den ges, skall fastställas i kollektivavtal eller, då detta inte lyckas, genom nationell lagstiftning.
   Artikel 5
   Veckovila
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att varje arbetstagare under varje period om sju dagar får minst 24 timmars sammanhängande ledighet plus den 11 timmars dygnsvila som avses i artikel 3.
   Den minimitid för vila som avses i första stycket skall i princip omfatta söndag.
   Om sakliga, tekniska eller arbetsorganisatoriska förhållanden berättigar det får en ledighet om minst 24 timmar tillämpas.
   Artikel 6
   Begränsning av veckoarbetstiden
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma att

               1.

               veckoarbetstiden begränsas genom lagar och andra författningar eller genom kollektivavtal,

               2.

               den genomsnittliga arbetstiden under varje sjudagarsperiod inklusive övertid inte överstiger 48 timmar.

         Artikel 7
   Årlig semester
   1.   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att varje arbetstagare får en årlig betald semester om minst fyra veckor i enlighet med vad som föreskrivs genom nationell lagstiftning eller praxis angående rätten till och beviljandet av en sådan semester.
   2.   Den årliga semestern får inte utbytas mot kontant ersättning, utom då anställningen avslutas.
   AVSNITT III
   NATTARBETE - SKIFTARBETE - ARBETSRYTM
   Artikel 8
   Nattarbetets längd
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att

               1.

               den normala arbetstiden för nattarbetande inte överstiger ett genomsnitt av åtta timmar under varje 24-timmarsperiod.

               2.

               nattarbetande vars arbete innebär särskilda risker eller stor fysisk eller mental ansträngning inte arbetar mer än åtta timmar inom en 24-timmarsperiod när de utför nattarbete.
               För tillämpningen av ovanstående skall arbete som innebär särskilda risker eller stor fysisk eller mental ansträngning definieras genom nationell lagstiftning eller praxis eller genom kollektivavtal, med hänsyn tagen till nattarbetets särskilda konsekvenser och risker.

         Artikel 9
   Hälsoundersökning och omplacering av nattarbetande till dagarbete
   1.   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att

               a)

               nattarbetande har rätt till en fri hälsoundersökning innan de börjar anställningen och därefter till regelbundna hälsoundersökningar,

               b)

               nattarbetande som har hälsoproblem som kan visas bero på nattarbetet om det är möjligt omplaceras till lämpligt dagarbete.

         2.   Den kostnadsfria hälsoundersökning som avses i punkt 1 a skall omfattas av lagstadgad tystnadsplikt.
   3.   Den kostnadsfria hälsoundersökning som avses i punkt 1 a får utföras inom den offentliga sjukvården.
   Artikel 10
   Garantier för nattarbete
   Medlemsstaterna får för vissa kategorier av nattarbetande meddela särskilda regler enligt villkor som fastställs genom nationell lagstiftning eller praxis, när det gäller arbetstagare som riskerar hälsa eller säkerhet genom sitt nattarbete.
   Artikel 11
   Anmälan om regelbunden sysselsättning av nattarbetande
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att arbetsgivare som regelbundet sysselsätter nattarbetande anmäler detta till de behöriga myndigheterna om dessa begär det.
   Artikel 12
   Skydd av hälsa och säkerhet
   Medlemsstaterna skall vidtade åtgärder som behövs för att se till att

               1.

               nattarbetande och skiftarbetare har ett hälso- och säkerhetsskydd som motsvarar arten av deras arbete,

               2.

               skyddsåtgärder och skyddsanordningar för nattarbetande och skiftarbetande motsvarar dem som finns för andra arbetstagare och att dessa är tillgängliga alla tider på dygnet.

         Artikel 13
   Arbetsrytm
   Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att en arbetsgivare som avser att organisera arbetet enligt en viss rytm tar hänsyn till den allmänna principen om att anpassa arbetet till arbetstagaren, särskilt i syfte att lindra effekterna av monotona arbetsuppgifter och arbete i ett i förväg fastställt tempo beroende på arbetets art. Arbetsgivaren skall även ta hänsyn till kraven på hälsa och säkerhet, särskilt beträffande avbrott under arbetstiden.
   AVSNITT IV
   ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
   Artikel 14
   Mer detaljerade gemenskapsbestämmelser
   Bestämmelserna i detta direktiv skall inte tillämpas när andra gemenskapsbestämmelser innehåller mer detaljerade krav beträffande vissa yrken eller arbeten.
   Artikel 15
   Gynnsammare bestämmelser
   Detta direktiv skall inte påverka medlemsstaternas rätt att tillämpa eller införa författningsbestämmelser eller en administrativ praxis som bättre skyddar arbetstagarnas hälsa och säkerhet eller underlättar eller tillåter tillämpningen av kollektivavtal som bättre skyddar arbetstagarnas hälsa och säkerhet.
   Artikel 16
   Beräkningsperioder
   Medlemsstaterna får föreskriva följande:

               1)

               För tillämpningen av artikel 5 (veckovila): En beräkningsperiod som inte överstiger 14 dagar.

               2)

               För tillämpningen av artikel 6 (begränsning av veckoarbetstiden): En beräkningsperiod som inte överstiger fyra månader.
               De perioder av årlig betald semester som beviljas i enlighet med artikel 7 liksom även sjukfrånvaro skall inte inkluderas eller skall vara neutrala vid beräkningen av genomsnittet.

               3)

               För tillämpningen av artikel 8 (nattarbetets längd): En beräkningsperiod som bestäms efter samråd med arbetsmarknadens parter på nationell eller regional nivå.
               Om den veckovila på minst 24 timmar som avses i artikel 5 faller inom nyssnämnda period skall den inte inkluderas vid beräkningen av genomsnittet.

         Artikel 17
   Avvikelser
   1.   Med iakttagande av de allmänna principerna för arbetstagarnas hälsa och säkerhet får medlemsstaterna göra avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 6, 8 eller 16. Avvikelser får göras när - med hänsyn till det aktuella arbetets särskilda art - arbetstidens längd inte mäts eller bestäms i förväg eller kan bestämmas av arbetstagarna själva. Detta gäller särskilt beträffande

               a)

               företagsledare eller andra personer med självständiga beslutsbefogenheter,

               b)

               anställda i familjeföretag, eller

               c)

               arbetstagare som tjänstgör vid religiösa ceremonier i kyrkor och religiösa samfund.

         2.   Avvikelser får fastställas genom lagstiftning eller andra författningsbestämmelser eller genom kollektivavtal under förutsättning att de berörda arbetstagarna ges motsvarande kompensationsledighet eller - i undantagsfall när det av objektiva skäl inte är möjligt att bevilja sådan kompensationsledighet - att arbetstagarna erbjuds lämpligt skydd.

               2.1

               Avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 och 16 får göras

                           a)

                           i fråga om långt avstånd mellan arbetstagarens bostad och arbetsplats eller då arbetstagarens olika arbetsplatser ligger långt ifrån varandra,

                           b)

                           i fråga om säkerhets- och övervakningsarbeten när permanent närvaro krävs för att skydda egendom eller personer, särskilt i fråga om säkerhetsvakter, vaktmästare eller vaktbolag,

                           c)

                           i fråga om arbeten som kräver en kontinuitet i servicen eller produktionen, särskilt

                                       i)

                                       service i form av reception, behandling eller vård på sjukhus och liknande inrättningar, institutioner eller fängelser,

                                       ii)

                                       hamn- eller flygplatsarbete,

                                       iii)

                                       press, radio, television, fi1mproduktion, post- och telekommunikationer, ambulans, brand- och civilförsvar,

                                       iv)

                                       produktion och distribution av gas, vatten och el, sophämtning och sopförbränningsanläggningar,

                                       v)

                                       industrier i vilka arbetet inte kan avbrytas av tekniska skäl,

                                       vi)

                                       forsknings- och utvecklingsarbete,

                                       vii)

                                       jordbruk;

                           d)

                           på områden inom vilka det förekommer förutsägbara arbetstoppar, särskilt

                                       i)

                                       jordbruk,

                                       ii)

                                       turism,

                                       iii)

                                       postservice.

               2.2

               Avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 och 16 får göras

                           a)

                           under de omständigheter som beskrivs i artikel 5.4 i direktiv 89/391/EEG,

                           b)

                           vid olycksfall eller då risken för olycksfall är överhängande.

               2.3

               Avvikelser från artiklarna 3 och 5 får göras

                           a)

                           i fråga om skiftarbete varje gång ett nytt skift går på och inte kan ta en dygnsvila eller veckovila mellan slutet av ett skift och början av nästa,

                           b)

                           i fråga om arbete som delas upp i perioder under dagens lopp, särskilt städarbete.

         3.   Avvikelser får göras från artiklarna 3, 4, 5, 8 och 16 genom kollektivavtal på nationell eller regional nivå eller
   genom kollektivavtal på en lägre nivå om det tillåts genom sådana avtal.
   De medlemsstater som saknar ett system för kollektivavtal på nationell eller regional nivå i de fall som omfattas av detta direktiv, och vidare de medlemsstater som för detta ändamål har en särskild lagstiftning får inom ramen för sådan lagstiftning - i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis - tillåta avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 och 16. Detta får ske genom kollektivavtal på lämplig nivå.
   De avvikelser som avses i första och andra styckena skall tillåtas på villkor att motsvarande kompensationsledighet beviljas de berörda arbetstagarna eller - i undantagsfall, när det inte är möjligt att bevilja sådan ledighet av objektiva skäl - att de berörda arbetstagarna ges lämpligt skydd.
   Medlemsstaterna får föreskriva om

               —

               hur arbetsmarknadens parter skall tillämpa denna punkt, och

               —

               tillämpningen av de bestämmelser i kollektivavtal som sluts i enlighet med detta stycke på andra arbetstagare i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis.

         4.   Den möjlighet att göra avvikelser från artikel 16.2 som föreskrivs i andra stycket, punkterna 2.1 och 2.2 och artikel 17.3 får inte leda till en längre beräkningsperiod än sex månader.
   Under iakttagande av de allmänna principerna om skyddet av arbetstagarnas hälsa och säkerhet skall dock medlemsstaterna ha möjlighet att - av sakliga, tekniska eller arbetsorganisatoriska skäl - tillåta kollektivavtal om beräkningsperioder som inte överstiger 12 månader.
   Före utgången av en period om sju år från den dag som anges i artikel 18.1 a skall rådet på förslag från kommissionen, åtföljt av en utvärdering, på nytt granska bestämmelserna i denna punkt och besluta om ett lämpligt förfarande.
   Artikel 18
   Slutbestämmelser

               1.

                           a)

                           Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 23 november 1996 eller se till att arbetsmarknadens parter senast den dagen genom överenskommelse fastställer de nödvändiga bestämmelserna varvid medlemsstaterna skall se till att de alltid kan garantera att direktivets bestämmelser efterlevs.

                           b)

                                       i)

                                       En medlemsstat skall dock ha möjlighet att inte tillämpa artikel 6 varvid medlemsstaten dock skall respektera de allmänna principerna om skydd av arbetstagarnas hälsa och säkerhet och vidta de åtgärder som behövs för att se till att

                                                   —

                                                   ingen arbetsgivare kräver att en arbetstagare arbetar mer än 48 timmar under en period om sju dagar, beräknad som ett genomsnitt för den beräkningsperiod som avses i artikel 16.2, såvida han inte först har fått arbetstagarens medgivande,

                                                   —

                                                   ingen arbetstagare tillfogas skada av sin arbetsgivare på grund av att han inte är beredd att ge sitt samtycke att utföra sådant arbete,

                                                   —

                                                   arbetsgivaren för aktuella noteringar om alla arbetstagare som utför sådant arbete,

                                                   —

                                                   att noteringarna ställs till de behöriga myndigheternas förfogande och att dessa - av skäl som rör arbetstagarnas hälsa eller säkerhet - kan förbjuda eller begränsa möjligheten att överskrida begränsningen av veckoarbetstiden,

                                                   —

                                                   arbetsgivaren på begäran ger de behöriga myndigheterna information om fall då arbetstagare har gått med på att utföra arbete som överskrider 48 timmar under en period om sju dagar, beräknad som ett genomsnitt under den beräkningsperiod som avses i artikel 16.2.

                                             Före utgången av en period om sju år från den dag som avses i a skall rådet på förslag från kommissionen, åtföljt av en utvärdering, på nytt granska bestämmelserna i punkt i och besluta om ett lämpligt förfarande.

                                       ii)

                                       På samma sätt skall medlemsstaterna ha möjlighet att i fråga om tillämpningen av artikel 7 utnyttja en övergångsperiod som inte överstiger tre år från den dag som avses i a, under förutsättning att under övergångsperioden

                                                   —

                                                   varje arbetstagare får tre veckors årlig betald semester i enlighet med de villkor som föreskrivs för rätten till och beviljandet av semester genom nationell lagstiftning eller praxis, och

                                                   —

                                                   treveckorsperioden av årlig betald semester inte utbyts mot kontant ersättning, utom när anställningen upphör.

                           c)

                           Medlemsstaterna skall genast anmäla detta till kommissionen.

         2.   När medlemsstaterna antar de bestämmelser som avses i punkt 1 skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
   3.   Utan att det påverkar medlemsstaternas rätt att med hänsyn till förändrade omständigheter anta olika bestämmelser inom arbetstidens område, så länge de minimikrav som föreskrivs i detta direktiv följs, skall tillämpningen av detta direktiv inte utgöra skäl att sänka den allmänna nivån för det skydd som erbjuds arbetstagarna.
   4.   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till bestämmelser i nationell lagstiftning som redan antagits eller skall antas inom det område som omfattas av detta direktiv.
   5.   Medlemsstaterna skall vart femte år till kommissionen inge en rapport om den praktiska tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv med bifogande av synpunkter från arbetsmarknadens parter.
   Kommissionen skall informera Europaparlamentet, rådet. Ekonomiska och sociala kommittén och Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor om detta.
   6.   Vart femte år skall kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén avge en rapport om tillämpningen av detta direktiv med hänsyn till punkt 1, 2, 3, 4 och 5.
   Artikel 19
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 23 november 1993.

            På rådets vägnar

         M.SMET

            Ordförande

      (1)  EGT nr C 254, 9.10.1990, s. 4.

      (2)  EGT nr C 72, 18.3.1991, s. 95,
   och beslut av den 27 oktober 1993 (ännu inte offentliggjort i Europeiska Gemenskapernas Officiella Tidning).

      (3)  EGT nr C 60, 8.3.1991, s. 26.

      (4)  EGT nr L 183, 29.6.1989, s. 1.