title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/34/EG av den 23 april 2009 om gemensamma föreskrifter för både mätdon och metrologiska kontrollmetoder (omarbetning) (Text av betydelse för EES)

text:
               28.4.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 106/7

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/34/EG
   av den 23 april 2009
   om gemensamma föreskrifter för både mätdon och metrologiska kontrollmetoder
   (omarbetning)
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 71/316/EEG av den 26 juli 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gemensamma föreskrifter för både mätdon och metrologiska kontrollmetoder (3) har ändrats flera gånger på väsentliga punkter (4). Med anledning av nya ändringar bör direktivet i fråga av tydlighetsskäl omarbetas.

               (2)

               Mätdons tekniska egenskaper och metoderna för metrologisk kontroll är i medlemsstaterna underkastade tvingande bestämmelser som skiljer sig mellan medlemsstaterna och därmed utgör handelshinder och kan skapa ojämlika konkurrensförhållanden inom gemenskapen.

               (3)

               Ett av syftena med medlemsstaternas kontrollverksamhet är att säkerställa att kunden får den kvantitet som motsvarar betalat pris. Avsikten med detta direktiv bör därför inte vara att avskaffa denna kontrollverksamhet utan att eliminera de skillnader mellan bestämmelserna som utgör handelshinder.

               (4)

               Dessa hinder mot att skapa en väl fungerande inre marknad kan minskas och avlägsnas om samma krav gäller i alla medlemsstater. Inledningsvis kan de gemensamma kraven komplettera de gällande nationella bestämmelserna, och senare, när de nödvändiga förutsättningarna föreligger, ersätta dessa.

               (5)

               Även under den period när gemenskapsbestämmelserna och nationella bestämmelser existerar vid sidan av varandra kommer gemenskapsbestämmelserna att göra det möjligt för företag att tillverka produkter med enhetliga tekniska egenskaper, så att produkterna kan marknadsföras och användas i hela gemenskapen när de varit föremål för EG-kontroll.

               (6)

               Gemenskapsbestämmelserna om tekniska krav på konstruktion och funktion bör säkerställa att mätdon fortlöpande ger mätresultat som är tillräckligt noggranna för avsett ändamål.

               (7)

               Medlemsstaterna kontrollerar vanligen att mätdon uppfyller de tekniska kraven, särskilt genom förfaranden för typgodkännande och verifikation, innan de släpps ut på marknaden eller tas i bruk. När det är lämpligt kontrolleras mätdonen också när de är i drift. För att uppnå fri rörlighet för mätdon inom gemenskapen måste medlemsstaterna också ömsesidigt erkänna varandras kontroller, och lämpliga former för EG-typgodkännande och första EG-verifikation liksom EG-metoder för metrologisk kontroll måste fastställas, i enlighet med detta direktiv och tillämpliga särdirektiv.

               (8)

               När ett mätdon eller en produkt försetts med märkning som visar att mätdonet eller produkten genomgått de tillämpliga kontrollerna innebär detta att mätdonet eller produkten uppfyller de tillämpliga tekniska kraven inom gemenskapen. Det är därför inte nödvändigt att upprepa de kontroller som gjorts, när detta mätdon eller denna produkt importeras eller tas i drift.

               (9)

               De nationella reglerna om metrologi omfattar många olika kategorier av mätdon och produkter. Detta direktiv fastställer de allmänna bestämmelserna, särskilt för EG-typgodkännande och första EG-verifikation samt för EG-metoder för metrologisk kontroll. I direktiv med närmare bestämmelser för de olika kategorierna av mätdon och produkter kommer de tekniska kraven på konstruktion, funktion och noggrannhet att fastställas, kontrollförfarandena och där så är lämpligt förutsättningarna för att gemenskapsbestämmelser ska ersätta gällande nationella bestämmelser.

               (10)

               De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (5).

               (11)

               Kommissionen bör särskilt ges befogenhet att ändra bilagorna I och II till detta direktiv och bilagorna till särdirektiven. Eftersom dessa åtgärder har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsentliga delar av detta direktiv och i särdirektiven, måste de antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll i artikel 5a i beslut 1999/468/EG.

               (12)

               De nya bestämmelser som införs i detta direktiv gäller endast kommittéförfarandena. De behöver därför inte införlivas av medlemsstaterna.

               (13)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av dessa direktiv som anges i bilaga III del B.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL I

      GRUNDLÄGGANDE PRINCIPER

   Artikel 1
   1.   Detta direktiv ska tillämpas på

               a)

               mätdon enligt definitionen i punkt 2,

               b)

               måttenheter och harmonisering av metoder för mätning och metrologisk kontroll, samt i tillämpliga fall de medel som krävs för att tillämpa dessa metoder,

               c)

               föreskrifter, mätmetoder, metrologisk kontroll och kvantitetsmärkning för färdigförpackade varor.

         2.   I detta direktiv avses med mätdon, mätinstrument, komponenter till mätdon, tillsatsanordningar och mätutrustning.
   3.   Ingen medlemsstat får, på grundval av detta direktiv och därmed sammanhängande särdirektiv, förhindra, förbjuda eller begränsa att ett mätdon eller en produkt som beskrivs i punkt 1 släpps ut på marknaden och/eller tas i drift om mätdonet försetts med EG-märkning och/eller märkning enligt villkoren i detta direktiv och i de särdirektiv som gäller mätdonet eller produkten.
   4.   Medlemsstaterna ska ge EG-typgodkännande och första EG-verifikation samma status som motsvarande nationella förfaranden.
   5.   De särdirektiv som gäller frågorna i punkt 1 ska specificera

               —

               särskilt mätmetoderna, mätegenskaperna samt de tekniska kraven rörande konstruktion och funktion, vad gäller de mätdon som avses i punkt 1 a,

               —

               kraven rörande punkt 1 b och 1 c.

         6.   De särdirektiven kan fastställa ett datum när de gällande nationella föreskrifterna ska ersättas av gemenskapsföreskrifter.
   KAPITEL II

      EG-TYPGODKÄNNANDE

   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska utfärda EG-typgodkännande i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv och de tillämpliga särdirektiven.
   2.   EG-typgodkännande av ett mätdon innebär att det får genomgå första EG-verifikation, och när detta inte krävs, att det är tillåtet att placera mätdonet på marknaden eller att ta det i drift. Om det eller de särdirektiv som är tillämpliga för en viss kategori mätdon undantar denna kategori från EG-typgodkännande, får mätdonen i denna kategori genomgå första EG-verifikation direkt.
   3.   Om en medlemsstat har erforderlig utrustning för kontroll, ska medlemsstaten utfärda EG-typgodkännande för varje mätdon som uppfyller kraven enligt detta direktiv och enligt de särdirektiv som rör mätdonet i fråga.
   4.   Endast tillverkaren eller dennes inom gemenskapen etablerade ombud får ansöka om EG-typgodkännande. För ett visst mätdon får ansökan endast inlämnas i en medlemsstat.
   5.   En medlemsstat som utfärdat EG-typgodkännande ska säkerställa att den hålls informerad om alla modifikationer av eller tillägg till den godkända typen. Medlemsstaten ska informera de övriga medlemsstaterna om sådana förändringar.
   Modifikationer av eller tillägg till en godkänd typ måste i sin tur EG-typgodkännas av den medlemsstat som utfärdade EG-typgodkännandet, om sådana förändringar påverkar eller kan påverka mätresultat eller de villkor som föreskrivits för användning av mätdonet.
   Ett tillägg till ett ursprungligt EG-typgodkännande får dock inte utfärdas för en modifierad typ som ändrats efter det att föreskrifterna i detta direktiv eller det tillämpliga särdirektivet ändrats eller omarbetats på ett sådant sätt att den modifierade typen endast skulle kunna godkännas enligt de nya villkoren; i ett sådant fall ska i stället ett nytt EG-typgodkännande utfärdas.
   Artikel 3
   Om EG-typgodkännande beviljas för tillsatsutrustning ska följande specificeras i godkännandeintyget:

               a)

               Vilka typer av mätdon som tillsatsutrustningen kan anslutas till eller ingå i.

               b)

               De allmänna villkor som gäller för det typgodkända mätdonets helhetsfunktion.

         Artikel 4
   När ett mätdon klarat kontroll för EG-typgodkännande enligt detta direktiv och de tillämpliga särdirektiven för det mätdonet, ska den medlemsstat som genomfört kontrollen utfärda ett EG-typgodkännandeintyg.
   Medlemsstaten ska sända intyget till sökanden.
   I de fall som beskrivs i artikel 11 i detta direktiv eller i ett särdirektiv ska sökanden på varje mätdon som motsvarar den godkända typen anbringa eller låta anbringa det EG-godkännandemärke som anges i intyget; i alla andra fall får sökanden anbringa eller låta anbringa märket.
   Artikel 5
   1.   Ett EG-typgodkännande ska gälla i tio år. Det får därefter förlängas i tioårsperioder. Antalet mätdon av den godkända typen som får tillverkas får inte begränsas.
   Ett EG-typgodkännande som utfärdats enligt detta direktiv och ett särskilt direktiv får inte förlängas efter den tidpunkt när någon ändring eller anpassning av gemenskapsbestämmelserna i fråga trätt i kraft, om EG-typgodkännandet inte skulle ha utfärdats med stöd av de nya bestämmelserna.
   Om ett EG-godkännande inte förlängs ska godkännandet likväl fortsätta att gälla de märkta mätdon som redan är i drift.
   2.   Om ny teknik utnyttjas, som inte beaktas i ett särskilt direktiv, får EG-typgodkännande med begränsad omfattning utfärdas, efter samråd med de övriga medlemsstaterna.
   Godkännandet får ha följande inskränkningar:

               a)

               Begränsning av antalet mätdon som godkännandet får omfatta.

               b)

               Skyldighet att underrätta behöriga myndigheter om var mätdon installeras.

               c)

               Begränsning av användningsområdet.

               d)

               Särskilda inskränkningar beträffande den använda tekniken.

         Godkännande får dock endast utfärdas under följande förutsättningar:

               a)

               Särdirektivet för denna mätdonkategori har trätt i kraft.

               b)

               Ingen avvikelse har gjorts i förhållande till de största tillåtna fel som fastställts i särdirektiven.

         Ett sådant godkännande får inte ha längre giltighet än två år. Det får förlängas med tre år.
   3.   Den medlemsstat som utfärdat ett begränsat EG-typgodkännande enligt punkt 2 ska, så snart den anser att ny teknik visat sig vara tillförlitlig, ansöka om anpassning till tekniska framsteg av bilagorna I och II till detta direktiv i tillämplig utsträckning, och av särdirektiven, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 17.2.
   Artikel 6
   Om EG-typgodkännande inte krävs för en kategori av mätdon som uppfyller kraven i ett särdirektiv får tillverkaren på eget ansvar anbringa det särskilda märke som beskrivs i bilaga I punkt 3.3 på mätdon i den kategorin.
   Artikel 7
   1.   Den medlemsstat som beviljat EG-typgodkännande får återkalla detta i följande fall:

               a)

               De mätdon som godkänts motsvarar inte den godkända typen eller uppfyller inte kraven i det tillämpliga särdirektivet.

               b)

               De metrologiska kraven enligt godkännandeintyget eller enligt artikel 5.2 uppfylls inte.

               c)

               Om medlemsstaten i fråga konstaterar att godkännande utfärdats oriktigt.

         2.   Den medlemsstat som beviljat EG-typgodkännande ska återkalla detta om de mätdon som har samma utförande som den godkända typen under drift uppvisar någon felaktighet av allmän karaktär som gör dem olämpliga för avsedd användning.
   3.   Om medlemsstaten som beviljat EG-typgodkännande av någon annan medlemsstat informeras om att något av fallen enligt punkterna 1 och 2 inträffat, ska även åtgärderna enligt dessa punkter vidtagas efter samråd med den informerande medlemsstaten.
   4.   Den medlemsstat som tillkännager att ett fall enligt punkt 2 har inträffat får förbjuda tills vidare att ifrågavarande mätdon släpps ut på marknaden eller tas i drift.
   Den ska genast informera de andra medlemsstaterna och kommissionen och ange skälen för sitt beslut.
   Samma procedur ska tillämpas om ett fall som avses i punkt 1 inträffar för mätdon som undantagits från första EG-verifikation, om tillverkaren trots anmaning inte åtgärdar mätdonen så att de överensstämmer med den godkända typen respektive uppfyller kraven i det tillämpliga särdirektivet.
   5.   Om den medlemsstat som utfärdat EG-typgodkännandet blivit informerad om att ett fall enligt punkt 2 har inträffat och bestrider detta, eller bestrider att de åtgärder som vidtagits enligt punkt 4 är berättigade, ska de inblandade medlemsstaterna söka komma överens.
   Kommissionen ska hållas informerad. Den ska vid behov genomföra särskilt samråd för att uppnå en överenskommelse.
   KAPITEL III

      FÖRSTA EG-VERIFIKATION

   Artikel 8
   1.   Första EG-verifikation innebär undersökning av ett nytt eller renoverat mätdon och bekräftelse av dess överensstämmelse med den godkända typen och/eller med kraven i detta direktiv och de tillämpliga särdirektiven. Verifikationen bekräftas med EG-verifikationsmärket.
   2.   Första EG-verifikationen av ett mätdon kan genomföras på annat sätt än genom enhetskontroll i de fall som anges i de särdirektiven och genom de förfaranden som fastställts.
   3.   Vid tillgång till erforderlig utrustning ska medlemsstaterna utföra första EG-verifikation av mätdon som underkastats kontroll och som uppges ha de mätegenskaper och uppfylla de tekniska krav om konstruktion och funktion som fastställts i särdirektiven för den aktuella kategorin av mätdon.
   4.   För mätdon som försetts med märkning för första EG-verifikation ska den skyldighet som ålagts medlemsstaterna enligt artikel 1.3 gälla fram till slutet av året efter det år då märkningen anbringades, om längre giltighetstid inte föreskrivs i särdirektiv.
   Artikel 9
   1.   När ett mätdon inlämnas för första EG-verifikation ska den medlemsstat som utför undersökningen bestämma följande:

               a)

               Huruvida mätdonet tillhör en kategori som undantagits från EG-typgodkännande, och i så fall huruvida det uppfyller de krav i fråga om teknisk uppbyggnad och funktion som fastställts i särdirektiven rörande detta mätdon.

               b)

               Huruvida mätdonet har erhållit EG-typgodkännande, och i så fall huruvida det överensstämmer med den godkända typen och uppfyller kraven i särdirektiv rörande detta mätdon som gällde när EG-typgodkännandet utfärdades.

         2.   Den undersökning som utförs vid första EG-verifikation enligt de särdirektiven ska särskilt omfatta följande:

               a)

               De metrologiska egenskaperna.

               b)

               De största tillåtna felen.

               c)

               Konstruktionen, i den mån denna garanterar att egenskaperna sannolikt inte kommer att försämras avsevärt under normala driftsförhållanden.

               d)

               Förekomsten av föreskriven märkning och märkskyltar eller förberedelser för första EG-verifikationsmärkning.

         Artikel 10
   När ett mätdon godkänts vid en första EG-verifikation enligt kraven i detta direktiv och särdirektiven ska mätdonet på den berörda medlemsstatens ansvar förses med märket för partiell eller slutlig EG-verifikation enligt reglerna i bilaga II.3.
   Artikel 11
   Om första EG-verifikation inte krävs för en kategori av mätdon som uppfyller kraven i ett särdirektiv ska tillverkaren på eget ansvar anbringa på mätdonet det särskilda märke som beskrivs i punkt 3.4 i bilaga I.
   KAPITEL IV

      GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR EG-TYPGODKÄNNANDE OCH FÖRSTA EG-VERIFIKATION

   Artikel 12
   Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att hindra att mätdon förses med märkning som kan förväxlas med EG-märkning.
   Artikel 13
   Varje medlemsstat ska anmäla till de övriga medlemsstaterna och till kommissionen vilka organ som bemyndigats att genomföra undersökning enligt detta direktiv och de särdirektiven, att utfärda EG-typgodkännandeintyg och att utföra första EG-verifikationsmärkning.
   Artikel 14
   Medlemsstaterna får kräva att den föreskrivna märkningen utförs på landets officiella språk.
   KAPITEL V

      KONTROLL AV MÄTDON I DRIFT

   Artikel 15
   Särdirektiven ska specificera de krav som gäller vid kontroll av EG-märkta mätdon i drift, särskilt vilka största fel som tillåts under drift. Om nationella föreskrifter ställer lägre krav på mätdon som inte är EG-märkta kan dessa krav få ligga till grund för kontrollen.
   KAPITEL VI

      ANPASSNING AV DIREKTIVEN TILL TEKNISKA FRAMSTEG

   Artikel 16
   De ändringar som behövs för att anpassa bilagorna I och II till detta direktiv och bilagorna till särdirektiven enligt artikel 1 till tekniska framsteg ska antas av kommissionen. De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar av detta direktiv och särdirektiven ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 17.2.
   Detta förfarande ska dock inte gälla det kapitel som berör brittiska måttenheter i bilagan till direktivet om måttenheter och bilagorna om kvantitetsintervall för färdigförpackade varor till direktiven om färdigförpackade varor.
   Artikel 17
   1.   Kommissionen ska biträdas av kommittén för anpassning till tekniska framsteg av direktiven enligt artikel 16.
   2.   När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5a.1-5a.4 samt artikel 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
   KAPITEL VII

      SLUTBESTÄMMELSER

   Artikel 18
   I alla beslut, som fattas enligt de bestämmelser som antagits för att följa detta direktiv och särdirektiven för mätdonen i fråga och som innebär att EG-typgodkännande eller förlängning av EG-typgodkännande vägras, att EG-typgodkännande återkallas, att första EG-verifikation vägras eller att förbjuda att mätdonen släpps ut på marknaden eller tas i drift, ska skälen för beslutet anges. Den berörda parten ska underrättas om beslutet och samtidigt få upplysning om vilka möjligheter som finns att få beslutet prövat enligt medlemsstaternas lagstiftning och om den tid vilken sådan prövning kan begäras.
   Artikel 19
   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 20
   Direktiv 71/316/EEG i dess lydelse enligt de rättsakter som anges i bilaga III del A, ska upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av dessa direktiv som anges i bilaga III del B.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga IV.
   Artikel 21
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 22
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 23 april 2009.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         P. NEČAS

            Ordförande

      (1)  Yttrande av den 22 oktober 2008 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 4 december 2008 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 23 mars 2009.

      (3)  EGT L 202, 6.9.1971, s. 1.

      (4)  Se bilaga III del A.

      (5)  EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

      BILAGA I

         EG-TYPGODKÄNNANDE

      1.   Ansökan om EG-godkännande

                  1.1

                  Ansökan och skriftväxling i samband därmed ska avfattas på ett officiellt språk enligt lagstiftningen i den medlemsstat där ansökan inlämnas. Medlemsstaten får kräva att också de handlingar som bifogas ansökan ska avfattas på samma officiella språk.
                  Sökanden ska samtidigt sända en kopia av sin ansökan till alla medlemsstater.

                  1.2

                  Ansökan ska innehålla uppgifter om:

                              a)

                              Namn och adress för tillverkaren eller företaget, för tillverkarens eller företagets befullmäktigade representant eller för sökanden.

                              b)

                              Mätdonskategori.

                              c)

                              Avsett användningsområde.

                              d)

                              Mätegenskaper.

                              e)

                              Eventuell kommersiell beteckning eller typbeteckning.

                  1.3

                  Till ansökan ska fogas två exemplar av alla handlingar som krävs för bedömning av ansökan, särskilt följande:

                              1.3.1

                              Beskrivning av

                                          a)

                                          mätdonets konstruktion och funktion,

                                          b)

                                          skyddsanordningar för att säkerställa korrekt funktion,

                                          c)

                                          anordningar för inställning och justering,

                                          d)

                                          avsedd placering av

                                                      —

                                                      verifikationsmärkning,

                                                      —

                                                      eventuell försegling.

                              1.3.2

                              Sammanställningsritningar och vid behov detaljritningar över viktiga komponenter.

                              1.3.3

                              Schematisk ritning som visar mätdonets funktionsprinciper och om nödvändigt ett fotografi.

                  1.4

                  Till ansökan ska där så är lämpligt fogas de handlingar som rör redan beviljade nationella godkännanden.

            2.   Undersökning för EG-godkännande

                  2.1

                  Undersökningen ska omfatta följande:

                              2.1.1

                              Granskning av handlingarna och undersökning av typens mätegenskaper i det metrologiska kontrollorganets laboratorium, i annat godkänt laboratorium eller hos tillverkaren, leverantören eller användaren.

                              2.1.2

                              Om typens mätegenskaper är väl kända, är en granskning av handlingarna tillräcklig.

                  2.2

                  Undersökningen ska omfatta mätdonets alla egenskaper vid normala driftsförhållanden. Under sådana förhållanden ska kraven i fråga om mätegenskaper vara uppfyllda.

                  2.3

                  Inriktningen och omfattningen av undersökningen enligt punkt 2.1 kan specificeras i särdirektiv.

                  2.4

                  Kontrollorganet kan kräva att sökanden ställer normaler och nödvändiga resurser i form av utrustning och personal till förfogande för genomförande av godkännandeprovningen.

            3.   Intyg och märke för EG-godkännande

                  3.1

                  I intyget ska resultaten av undersökningen av typen redovisas och de andra krav förtecknas som ska uppfyllas. Till intyget ska fogas de beskrivningar, ritningar och diagram som krävs för att identifiera typen och för att förklara hur den fungerar. Godkännandemärket enligt artikel 4 ska ha formen av ett stiliserat ”ε” som

                              —

                              i den översta delen, bokstavsbeteckningen för den stat som utfärdat godkännande (B för Belgien, BG för Bulgarien, CZ för Tjeckien, DK för Danmark, D för Tyskland, EST för Estland, IRL för Irland, EL för Grekland, E för Spanien, F för Frankrike, I för Italien, CY för Cypern, LV för Lettland, LT för Litauen, L för Luxemburg, H för Ungern, M för Malta, NL för Nederländerna, A för Österrike, PL för Polen, P för Portugal, RO för Rumänien, SI för Slovenien, SK för Slovakien, FI för Finland, S för Sverige, UK för Förenade kungariket) samt de sista två siffrorna för godkännandeåret,

                              —

                              i sin nedre del innehåller en beteckning som bestämts av det kontrollorgan som utfärdat godkännandet (ett identifikationsnummer).

                        I punkt 6.1 visas ett exempel på detta godkännandemärke.

                  3.2

                  Om ett begränsat EG-godkännande utfärdats ska bokstaven P med samma storlek som den stiliserade bokstaven ε placeras framför denna.
                  I punkt 6.2 visas ett exempel på detta märke för begränsat godkännande.

                  3.3

                  Märkningen enligt artikel 6 är densamma som EG-godkännandemärket, frånsett att den stiliserade bokstaven är ε symmetriskt spegelvänd kring en vertikal axel, och innefattar inga andra tecken om inte annat föreskrivs i särdirektiven.
                  I punkt 6.3 visas ett exempel på denna märkning.

                  3.4

                  Märket enligt artikel 11 är EG-godkännandemärket inskrivet i en sexhörning.
                  I punkt 6.4 visas ett exempel på detta märke.

                  3.5

                  De märken som avses i punkterna 3.1-3.4 och som tillverkaren anbringar enligt bestämmelserna i detta direktiv ska anbringas på en synlig plats på varje mätdon och varje tillsatsutrustning. Märkningen ska vara läslig och beständig. Om det är tekniskt svårt att anbringa märkningen, kan undantag göras enligt särdirektiv eller efter överenskommelse mellan medlemsstaternas metrologiska kontrollorgan.

            4.   Deponering av typexemplar
      Kontrollorgan som beviljat godkännande kan, i de fall som anges i särdirektiv och om så bedöms nödvändigt, begära att ett provexemplar för vilket godkännande utfärdats ska deponeras. Kontrollorganet kan tillåta att delar, skalmodeller eller ritningar av mätdonet deponeras i stället för ett provexemplar. Detta ska i så fall anges på typgodkännandeintyget.
      5.   Offentliggörande av godkännanden

                  5.1

                  Samtidigt som underrättelse lämnas till den berörda parten ska kopior av EG-godkännandeintyget sändas till kommissionen och till övriga medlemsstater. Medlemsstaterna kan också efter begäran få kopior av de metrologiska undersökningsrapporterna.

                  5.2

                  Proceduren för offentliggörande enligt punkt 5.1 ska gälla också vid återkallande av EG-godkännanden och andra meddelanden som rör omfattningen och giltigheten av EG-typgodkännanden.

                  5.3

                  En medlemsstat som avslår en ansökan om typgodkännande ska informera övriga medlemsstater och kommissionen om detta.

            6.   Märken för EG-typgodkännande

                  6.1

                  EG-typgodkännandemärke

                              Exempel:

                              EG-typgodkännande utfärdat av Tysklands metrologiska kontrollorgan år 1971 (se första strecksatsen i punkt 3.1).
                              Identifieringsnummer för EG-godkännandet (se andra strecksatsen i punkt 3.1.)

                  6.2

                  Märke för begränsat EG-typgodkännande (se punkt 3.2)

                              Exempel:

                              Begränsat EG-typgodkännande utfärdat av Tysklands metrologiska kontrollorgan år 1971.
                              Identifieringsnummer för det begränsade EG-typgodkännandet.

                  6.3

                  Undantagsmärkning från EG-typgodkännande (se punkt 3.3)

                              Exempel:

                  6.4

                  Märke för EG-typgodkännande av mätdon som undantas från första EG-verifikation (se punkt 3.4)

                              Exempel:

                              EG-typgodkännande utfärdat av Tysklands metrologiska kontrollorgan år 1971.
                              Identifieringsnummer för EG-typgodkännandet.

      BILAGA II
      FÖRSTA EG-VERIFIKATION
      1.   Allmänt

                  1.1

                  Första EG-verifikation kan omfatta ett eller flera steg (vanligen två).

                  1.2

                  Om inte annat föreskrivs i särdirektiven gäller följande:

                              1.2.1

                              Första EG-verifikation ska utföras i ett steg för mätdon som när de lämnar fabriken utgör en enhet, dvs. som i princip kan flyttas till installationsplatsen utan att först tas isär.

                              1.2.2

                              Första EG-verifikation ska utföras i två eller flera steg för mätdon som för att fungera korrekt är beroende av installations- eller användningsvillkor.

                              1.2.3

                              Verifikationens första steg ska särskilt säkerställa att mätdonet överensstämmer med den godkända typen eller, för ett mätdon som undantagits från typgodkännande, att det överensstämmer med tillämpliga bestämmelser.

            2.   Plats för första EG-verifikation

                  2.1

                  Om ingen plats anges i särdirektiven ska verifikation av mätdon som ska verifieras i ett enda steg utföras på den plats som det berörda metrologiska kontrollorganet bestämmer.

                  2.2

                  Mätdon som kräver verifikation i två eller flera steg ska verifieras av det för det enskilda fallet territoriellt behöriga metrologiska kontrollorganet.

                              2.2.1

                              Det sista steget i en verifikation ska utföras på installationsplatsen.

                              2.2.2

                              För de övriga stegen i en verifikation gäller punkt 2.1.

                  2.3

                  Om verifikationen utförs utanför det metrologiska kontrollorganets lokaler kan kontrollorganet särskilt kräva att sökanden

                              —

                              ställer normaler och resurser i form av utrustning och personal till förfogande för verifikationen,

                              —

                              tillhandahåller en kopia av EG-typgodkännandeintyget.

            3.   Märkning för första EG-verifikation
      3.1   Beskrivning av märkning för första EG-verifikation.

                  3.1.1

                  Om inte annat föreskrivs i särdirektiven gäller följande för märkning för första EG-verifikation som anbringas enligt punkt 3.3:

                              3.1.1.1

                              Slutlig märkning för första EG-verifikation ska bestå av två märken, varav

                                          a)

                                          det första märket ska ha formen av bokstaven ”e”, som

                                                      —

                                                      i den översta delen, bokstavsbeteckningen för den stat som utfärdat godkännande (B för Belgien, BG för Bulgarien, CZ för Tjeckien, DK för Danmark, D för Tyskland, EST för Estland, IRL för Irland, EL för Grekland, E för Spanien, F för Frankrike, I för Italien, CY för Cypern, LV för Lettland, LT för Litauen, L för Luxemburg, H för Ungern, M för Malta, NL för Nederländerna, A för Österrike, PL för Polen, P för Portugal, RO för Rumänien, SI för Slovenien, SK för Slovakien, FI för Finland, S för Sverige, UK för Förenade kungariket) samt, vid behov, en eller två siffror som betecknar en geografisk eller administrativ underavdelning,

                                                      —

                                                      i sin nedre hälft innehåller identifikationsnumret för det organ eller myndighet som genomför verifikationen.

                                          b)

                                          Det andra märket ska bestå av de två sista siffrorna i årtalet för verifikationen, inskrivna i en sexhörning.

                              3.1.1.2

                              Märkning för partiell första EG-verifikation ska enbart omfatta det första märket. Detta ska också fungera som försegling.

            3.2   Märkenas form och storlek

                  3.2.1

                  I bifogade figurer visas form, mått och konturer för de bokstäver och siffror som ingår i märkning för första EG-verifikation enligt punkt 3.1. De första två figurerna visar märkenas olika delar, den tredje är ett exempel på märket. De mått som anges i figurerna har enheten lika med diametern på den cirkel som omskriver bokstaven e respektive sexhörningen.
                  Cirklarnas faktiska diameter är 1,6 mm, 3,2 mm, 6,3 mm eller 12,5 mm.

                  3.2.2

                  Medlemsstaternas metrologiska kontrollorgan ska utväxla originalritningarna över sina märken för första EG-verifikation, vilka är utformade i enlighet med förebilderna i figurerna.

            3.3   Anbringande av märkningen

                  3.3.1

                  Slutlig märkning för EG-verifikation ska anbringas på angiven plats på mätdonet när detta genomgått fullständig verifikation och befunnits uppfylla EG-kraven.

                  3.3.2

                  Märkning för partiell EG-verifikation:

                              3.3.2.1

                              När verifikation utförs i flera steg på ett mätdon eller en del av ett mätdon som uppfyller de krav som inte behöver verifieras på installationsplatsen, ska märkningen anbringas på samma ställe som märkskylten eller på annan plats som anges i särdirektiven.

                              3.3.2.2

                              I samtliga fall ska märkningen anbringas som försegling på de ställen som anges i särdirektiven.

      BILAGA III

         DEL A

         Upphävt direktiv och en förteckning över dess efterföljande ändringar

      (som det hänvisas till i artikel 20)

                  Rådets direktiv 71/316/EEG
                  (EGT L 202, 6.9.1971, s. 1)

                  Punkt X.12 i bilaga I till 1972 års anslutningsakt
                  (EGT L 73, 27.3.1972, s. 118)

                  Rådets direktiv 72/427/EEG
                  (EGT L 291, 28.12.1972, s. 156)

                  Punkt X.A i bilaga I till 1979 års anslutningsakt
                  (EGT L 291, 19.11.1979, s. 108)

                  Rådets direktiv 83/575/EEG
                  (EGT L 332, 28.11.1983, s. 43)

                  Punkt IX.A.7 i bilaga I till 1985 års anslutningsakt
                  (EGT L 302, 15.11.1985, s. 212)

                  Rådets direktiv 87/354/EEG
                  (EGT L 192, 11.7.1987, s. 43)

                  endast hänvisningarna till direktiv 71/316/EEG i artikel 1 och i bilagan punkt 4

                  Rådets direktiv 87/355/EEG
                  (EGT L 192, 11.7.1987, s. 46)

                  Rådets direktiv 88/665/EEG
                  (EGT L 382, 31.12.1988, s. 42)

                  endast artikel 1.1

                  Punkt XI.C.VII.1 i bilaga I till 1994 års anslutningsakt
                  (EGT C 241, 29.8.1994, s. 211)

                  Rådets förordning (EG) nr 807/2003
                  (EUT L 122, 16.5.2003, s. 36)

                  endast bilaga III, punkt 5

                  Punkt I.D.1 i bilaga II till 2003 års anslutningsakt
                  (EUT L 236, 23.9.2003, s. 64)

                  Rådets direktiv 2006/96/EG
                  (EUT L 363, 20.12.2006, s. 81)

                  endast hänvisningarna till direktiv 71/316/EEG i artikel 1 och i bilagan punkt B.1

                  Kommissionens direktiv 2007/13/EG
                  (EUT L 73, 13.3.2007, s. 10)

         DEL B

         Tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning

      (som det hänvisas till i artikel 20)

                  Direktiv

                  Tidsfrist för införlivande

                  71/316/EEG

                  30 januari 1973

                  83/575/EEG

                  1 januari 1985

                  87/354/EEG

                  31 december 1987

                  87/355/EEG

                  31 december 1987

                  2006/96/EG

                  1 januari 2007

                  2007/13/EG

                  9 mars 2008

      BILAGA IV

         JÄMFÖRELSETABELL

                  Direktiv 71/316/EEG

                  Detta direktiv

                  Artikel 1.1 a

                  Artikel 1.1 led a och artikel 1.2

                  Artikel 1.1 b

                  Artikel 1.1 led b

                  Artikel 1.1 c

                  Artikel 1.1 led c

                  Artikel 1.2

                  Artikel 1.3

                  Artikel 1.3

                  Artikel 1.4

                  Artikel 1.4 första stycket

                  Artikel 1.5

                  Artikel 1.4 andra stycket

                  Artikel 1.6

                  Artikel 2.1

                  Artikel 2.2

                  Artikel 2.2

                  Artikel 2.3

                  Artikel 2.3

                  Artikel 2.4

                  Artikel 2.4

                  Artikel 2.5

                  Artikel 2.5

                  Artikel 2.1

                  Artikel 3, inledningen

                  Artikel 3, inledningen

                  Artikel 3 första strecksatsen

                  Artikel 3 a

                  Artikel 3 andra strecksatsen

                  Artikel 3 b

                  Artikel 4 första meningen

                  Artikel 4 första och andra stycket

                  Artikel 4 andra meningen

                  Artikel 4 tredje stycket

                  Artikel 5.1

                  Artikel 5.1

                  Artikel 5.2 första stycket

                  Artikel 5.2 första stycket

                  Artikel 5.2 andra stycket inledningen

                  Artikel 5.2 andra stycket inledningen

                  Artikel 5.2 andra stycket första strecksatsen

                  Artikel 5.2 andra stycket a

                  Artikel 5.2 andra stycket andra strecksatsen

                  Artikel 5.2 andra stycket b

                  Artikel 5.2 andra stycket tredje strecksatsen

                  Artikel 5.2 andra stycket c

                  Artikel 5.2 andra stycket fjärde strecksatsen

                  Artikel 5.2 andra stycket d

                  Artikel 5.2 tredje stycket inledningen

                  Artikel 5.2 tredje stycket inledningen

                  Artikel 5.2 tredje stycket första strecksatsen

                  Artikel 5.2 tredje stycket a

                  Artikel 5.2 tredje stycket andra strecksatsen

                  Artikel 5.2 tredje stycket b

                  Artikel 5.2 fjärde stycket

                  Artikel 5.2 fjärde stycket

                  Artikel 5.3

                  Artikel 5.3

                  Artikel 6

                  Artikel 6

                  Artikel 7.1, 7.2 och 7.3

                  Artikel 7.1, 7.2 och 7.3

                  Artikel 7.4, första meningen

                  Artikel 7.4 första stycket

                  Artikel 7.4 andra meningen

                  Artikel 7.4 andra stycket

                  Artikel 7.4 tredje meningen

                  Artikel 7.4 tredje stycket

                  Artikel 7.5

                  Artikel 7.5

                  Artikel 8.1 a

                  Artikel 8.1

                  Artikel 8.1 b

                  Artikel 8.2

                  Artikel 8.2

                  Artikel 8.3

                  Artikel 8.3

                  Artikel 8.4

                  Artikel 9.1

                  Artikel 9.1

                  Artikel 9.2, inledningen

                  Artikel 9.2, inledningen

                  Artikel 9.2 första strecksatsen

                  Artikel 9.2 a

                  Artikel 9.2 andra strecksatsen

                  Artikel 9.2 b

                  Artikel 9.2 tredje strecksatsen

                  Artikel 9.2 c

                  Artikel 9.2 fjärde strecksatsen

                  Artikel 9.2 d

                  Artiklarna 10 och 11

                  Artiklarna 10 och 11

                  Artiklarna 12, 13 och 14

                  Artiklarna 12, 13 och 14

                  Artikel 15

                  Artikel 15

                  Artikel 16 första meningen

                  Artikel 16 första stycket

                  Artikel 16 andra meningen

                  Artikel 16 andra stycket

                  Artikel 17

                  —

                  Artikel 18.1

                  Artikel 17.1

                  Artikel 18.2 första stycket

                  Artikel 17.2

                  Artikel 18.2 andra stycket

                  —

                  Artikel 18.3

                  —

                  Artikel 19

                  Artikel 18

                  Artikel 20.1

                  —

                  Artikel 20.2

                  Artikel 19

                  —

                  Artikel 20 och 21

                  Artikel 21

                  Artikel 22

                  Bilaga I

                  Bilaga I

                  Punkterna 1 och 1.1

                  Punkterna 1 och 1.1

                  Punkt 1.2, inledningen

                  Punkt 1.2, inledningen

                  Punkt 1.2 första strecksatsen

                  Punkt 1.2 a

                  Punkt 1.2 andra strecksatsen

                  Punkt 1.2 b

                  Punkt 1.2 tredje strecksatsen

                  Punkt 1.2 c

                  Punkt 1.2 fjärde strecksatsen

                  Punkt 1.2 d

                  Punkt 1.2 femte strecksatsen

                  Punkt 1.2 e

                  Punkt 1.3

                  Punkt 1.3

                  Punkt 1.3.1, inledningen

                  Punkt 1.3.1, inledningen

                  Punkt 1.3.1 första strecksatsen

                  Punkt 1.3.1 a

                  Punkt 1.3.1 andra strecksatsen

                  Punkt 1.3.1 b

                  Punkt 1.3.1 tredje strecksatsen

                  Punkt 1.3.1 c

                  Punkt 1.3.1 fjärde strecksatsen

                  Punkt 1.3.1 d

                  Punkterna 1.3.2–5

                  Punkterna 1.3.2–5

                  Punkt 5.2

                  Punkt 5.1

                  Punkt 5.3

                  Punkt 5.2

                  Punkt 5.4

                  Punkt 5.3

                  Punkt 6–6.4

                  Punkt 6–6.4

                  Bilaga II

                  Bilaga II

                  —

                  Bilaga III

                  —

                  Bilaga IV


Avis juridique important

|

31987L0018

Rådets direktiv 87/18/EEG av den 18 december 1986 om harmonisering av lagar och andra författningar om tillämpningen av principerna för god laboratoriesed och kontrollen av tillämpningen vid prov med kemiska ämnen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 015 , 17/01/1987 s. 0029 - 0030 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 7 s. 0195  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 7 s. 0195

RÅDETS DIREKTIV av den 18 december 1986 om harmonisering av lagar och andra författningar om tillämpningen av principerna för god laboratoriesed och kontrollen av tillämpningen vid prov med kemiska ämnen (87/18/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:I rådets direktiv 67/548/EEG av den 27 juni 1967 om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen(3), senast ändrat genom direktiv 84/449/EEG(4), ställs krav på provning av kemiska ämnen för bestämning av deras potentiella risk för människan och miljön.I direktiv 75/318/EEG(5) i dess lydelse enligt direktiv 87/19/EEG(6), och direktiv 81/852/EEG(7) i dess lydelse enligt direktiv 87/20/EEG(8) fastställs att icke-klinisk provning av farmaceutiska produkter skall utföras i enlighet med den princip om god laboratoriesed som gäller i gemenskapen för kemiska ämnen.När de aktiva ämnena i bekämpningsmedel utsätts för provning skall detta ske i enlighet med de protokoll som nämns i direktiv 67/548/EEG, och följaktligen efter de principer om god laboratoriesed som gäller för kemiska ämnen.De metoder som skall användas vid dessa provningar fastställs av bilaga 5 till direktiv 67/548/EEG.Det är nödvändigt att uppfylla principerna för god laboratoriesed vid genomförandet av de provningar som anges i direktiv 67/548/EEG, för att säkerställa att resultaten är jämförbara och av hög kvalitet.Kommissionen har för avsikt att inom kort förelägga rådet ett förslag till direktiv om kontroll av efterlevnaden av principerna för god laboratoriesed.De resurser som har avdelats för provningarna får inte förbrukas genom att prov måste upprepas på grund av skillnader i laboratoriesed i de olika medlemsstaterna.Rådet för Organisationen för ekonomisk samverkan och utveckling (OECD) har den 12 maj 1981 fattat ett beslut om ömsesidigt godkännande av data för utvärdering av kemiska produkter. Det har den 26 juli 1983 utfärdats en rekommendation om ömsesidigt erkännande av överensstämmelse med god laboratoriesed.För att skydda djuren är det nödvändigt att antalet djurförsök begränsas. Ömsesidigt erkännande av de provningsresultat som erhålles genom standardiserade och erkända metoder är ett väsentligt villkor för att minska antalet försök på detta område.Det är nödvändigt att införa ett förfarande som medger snabb anpassning av principerna för god laboratoriesed.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att laboratorier som utför provningar på kemiska produkter i enlighet med direktiv 67/548/EEG, uppfyller principerna för god laboratoriesed enligt bilaga 2 till OECD-rådets beslut av den 12 maj 1981 om ömsesidigt erkännande av data för utvärdering av kemiska produkter.2. Punkt 1 gäller även i de fall andra gemenskapsbestämmelser föreskriver tillämpning av principerna för god laboratoriesed vid provning av kemiska produkter för utvärdering av säkerheten för människan och/eller miljön.Artikel 2 Vid framläggning av laboratorieresultat skall de laboratorier, som avses i artikel 1, intyga att provningarna har utförts enligt principerna för god laboratoriesed som avses i nämnda artikel.Artikel 3 1. Medlemsstaterna skall anta de åtgärder som är nödvändiga för kontroll av efterlevnaden av principerna för god laboratoriesed. Dessa åtgärder skall särskilt omfatta inspektioner och kontrollprovningar i enlighet med OECD:s rekommendationer på detta område.2. Medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen namnet(-en) på den(de) myndighet(-er) som har ansvaret för kontrollen av efterlevnaden av principerna för god laboratoriesed, vilken behandlas i punkt 1. Kommissionen skall informera övriga medlemsstater om detta.Artikel 4 De i artikel 1 behandlade principerna för god laboratoriesed kan antas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 21 i direktiv 67/548/EEG.Artikel 5 1. När gemenskapsbestämmelser efter detta direktivs ikraftträdande kräver att principerna för god laboratoriesed tillämpas vid provning av kemiska produkter, kan medlemsstaterna inte med hänvisning till principerna för god laboratoriesed förbjuda, begränsa eller hindra att kemiska produkter släpps ut på marknaden, om de av laboratorierna använda principerna är i överensstämmelse med de som behandlas i artikel 1.2. Om en medlemsstat med utförligt underlag kan fastställa att tillämpningen av principerna för god laboratoriesed och kontrollen av deras tillämpning vid provning av kemiska produkter, trots att ett kemiskt ämne har undersökts i enlighet med kraven i detta direktiv, innebär en fara för människan och miljön, kan medlemsstaten tillfälligt förbjuda eller fastställa särskilda villkor för marknadsföringen av detta ämne inom sitt territorium. Medlemsstaten skall genast underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om detta och ange skälen för sitt beslut.Kommissionen skall inom sex veckor kontakta berörda medlemsstater och sedan avge sitt yttrande och utan dröjsmål vidta lämpliga åtgärder.Om kommissionen finner att tekniska anpassningar av detta direktiv är nödvändiga, skall dessa antas antingen av kommissionen eller av rådet i enlighet med det förfarande som fastställts i artikel 4. I detta fall kan medlemsstaten som vidtog skyddsåtgärderna bibehålla dessa tills anpassningarna träder i kraft.Artikel 6 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 1988. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 7 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 18 december 1986.På rådets vägnarM. JOPLINGOrdförande(1) EGT nr C 120, 20.5.1986, s. 177.(2) EGT nr C 354, 31.12.1985, s. 5.(3) EGT nr 196, 16.8.1967, s. 1.(4) EGT nr L 251, 19.9.1984, s. 1.(5) EGT nr L 147, 9.6.1975, s. 1.(6) EGT nr L 15, 17.1.1987, s. 31.(7) EGT nr L 317, 6.11.1981, s. 16.(8) EGT nr L 15, 17.1.1987, s. 34.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/114/EG av den 12 december 2006 om vilseledande och jämförande reklam (kodifierad version)   (Text av betydelse för EES)

text:
               27.12.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 376/21

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2006/114/EG

   av den 12 december 2006
   om vilseledande och jämförande reklam
   (kodifierad version)
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om vilseledande och jämförande reklam (3) har ändrats flera gånger (4) på väsentliga punkter. Av tydlighetsskäl bör det direktivet kodifieras.

               (2)

               Gällande lagar mot vilseledande reklam i medlemsstaterna skiljer sig åt på väsentliga punkter. Eftersom reklam når ut över de enskilda medlemsstaternas gränser, inverkar den direkt på hur väl den inre marknaden fungerar.

               (3)

               Vilseledande och otillåten jämförande reklam kan leda till en snedvridning av konkurrensen inom den inre marknaden.

               (4)

               Reklam, oavsett om den leder till ett avtal eller inte, påverkar konsumenternas och näringsidkarnas ekonomiska välfärd.

               (5)

               Skillnaden mellan lagarna i medlemsstaterna i fråga om reklam som är vilseledande för företag hindrar genomförandet av annonskampanjer utanför ett lands gränser och påverkar på så sätt det fria utbytet av varor och tjänster.

               (6)

               Den inre marknadens fullbordan medför fler urvalsmöjligheter. Konsumenter och näringsidkare kan och måste på bästa sätt utnyttja den inre marknaden och reklamen är ett mycket betydelsefullt sätt att frambringa verkliga avsättningsmöjligheter i hela gemenskapen för alla varor och tjänster; de grundläggande bestämmelserna om utformningen av och innehållet i jämförande reklam bör därför vara enhetliga och förutsättningarna för användning av jämförande reklam i medlemsstaterna bör harmoniseras. Om dessa villkor uppfylls bör det bli lättare att på ett objektivt sätt visa fördelarna med olika jämförbara produkter. Jämförande reklam kan också till konsumentens fördel stimulera konkurrensen mellan leverantörer av varor och tjänster.

               (7)

               Objektiva minimikriterier bör fastställas för att man skall kunna avgöra om reklam är vilseledande.

               (8)

               Jämförande reklam som jämför väsentliga, relevanta, kontrollerbara och utmärkande egenskaper och som inte är vilseledande, kan vara ett berättigat sätt att informera konsumenterna om deras fördelar. Det är önskvärt att begreppet jämförande reklam ges en vid innebörd som kan omfatta alla typer av jämförande reklam.

               (9)

               Villkor för tillåten jämförande reklam, såvitt avser själva jämförelsen, bör fastställas för att kunna avgöra vilka metoder för jämförande reklam som kan snedvrida konkurrensen, skada konkurrenter och negativt påverka konsumenternas valmöjligheter. Dessa villkor för tillåten reklam bör inbegripa kriterier för objektiv jämförelse av varors och tjänsters egenskaper.

               (10)

               De internationella konventionerna om upphovsrätt och nationella bestämmelser om kontraktsrättsligt och utomobligatoriskt ansvar bör tillämpas när man i jämförande reklam hänvisar till eller återger resultaten av jämförande tester som utförts av tredje part.

               (11)

               Villkoren för jämförande reklam bör vara kumulativa och iakttas i sin helhet. I enlighet med fördraget bör valet av form och tillvägagångssätt för tillämpningen av dessa villkor överlämnas till medlemsstaterna, såvitt dessa former och tillvägagångssätt inte redan fastställts genom detta direktiv.

               (12)

               Dessa villkor bör särskilt inbegripa beaktande av bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 510/2006 av den 20 mars 2006 om skydd av geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel (5), särskilt artikel 13, och övriga gemenskapsbestämmelser som antagits på jordbruksområdet.

               (13)

               Genom artikel 5 i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas varumärkeslagar (6) ges innehavaren av ett registrerat varumärke ensamrätt, däribland rätt att hindra tredje man från att i näringsverksamhet använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varumärket med avseende på identiska varor eller tjänster samt, i förekommande fall, även med avseende på andra varor.

               (14)

               För att jämförande reklam skall vara verkningsfull kan det emellertid vara nödvändigt att peka ut en konkurrents varor eller tjänster genom att hänvisa till ett varumärke eller ett firmanamn som tillhör konkurrenten.

               (15)

               En sådan användning av en annans varumärke, firmanamn eller andra särskiljande märken utgör inte något intrång i ensamrätten i fall då villkoren i detta direktiv är uppfyllda eftersom det avsedda syftet endast är att särskilja dem och därigenom framhäva skillnader på ett objektivt sätt.

               (16)

               Personer eller organisationer, som enligt nationell lagstiftning anses ha ett rättmätigt intresse i saken, bör ha möjligheter att inleda förfaranden mot vilseledande och otillåten jämförande reklam, antingen inför domstol eller inför en förvaltningsmyndighet som är behörig att behandla klagomål eller att inleda lämpliga, rättsliga förfaranden.

               (17)

               Domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna bör ha befogenheter att påbjuda eller åstadkomma att vilseledande och otillåten jämförande reklam upphör. Det kan i vissa fall vara önskvärt att förbjuda vilseledande och otillåten jämförande reklam, till och med innan den publiceras. Men detta innebär dock inte på något sätt att medlemsstaterna är tvingade att införa regler som kräver systematisk förhandsgranskning av reklam.

               (18)

               Den frivilliga kontroll som självreglerande organ utför för att undanröja vilseledande och otillåten jämförande reklam kan leda till att man slipper tillgripa administrativa eller rättsliga åtgärder, och den bör därför uppmuntras.

               (19)

               Bevisbördan fastställs i nationell lagstiftning, men domstolar och förvaltningsmyndigheter bör ges möjlighet att kräva att näringsidkare lägger fram bevis för riktigheten av faktapåståenden som de har gjort.

               (20)

               För att den inre marknaden skall fungera väl är det nödvändigt att reglera jämförande reklam och det krävs därför att åtgärder vidtas på gemenskapsnivå. Det är lämpligt att detta sker i form av ett direktiv eftersom ett sådant anger enhetliga allmänna principer samtidigt som medlemsstaterna har möjlighet att välja hur och på vilket sätt de vill uppnå dessa syften. Detta är i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

               (21)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpning av direktiven som anges i bilaga I del B.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syftet med detta direktiv är att skydda näringsidkarna mot vilseledande reklam och de otillbörliga följderna av denna, samt att ange under vilka förutsättningar jämförande reklam är tillåten.
   Artikel 2
   I detta direktiv gäller följande definitioner:

               a)

                  reklam: varje form av framställning i samband med närings- eller affärsverksamhet, hantverk eller yrkesutövning för att främja tillhandahållandet av varor eller tjänster, däribland fast egendom, rättigheter och skyldigheter,

               b)

                  vilseledande reklam: all reklam som på något sätt, däribland genom sin presentation, vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda de personer den riktar sig till eller dem som nås av den, och som genom sin vilseledande karaktär sannolikt kommer att påverka deras ekonomiska beteende, eller som av dessa skäl skadar eller sannolikt kommer att skada en konkurrent,

               c)

                  jämförande reklam: all reklam som uttryckligen eller indirekt pekar ut en konkurrent eller varor eller tjänster som tillhandahålls av en konkurrent,

               d)

                  näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som ligger inom ramen för dennes näringsverksamhet, hantverk, affärsverksamhet eller yrke samt den som handlar i näringsidkarens namn eller för dennes räkning,

               e)

                  kodutfärdare: det organ, vilket även kan vara en näringsidkare eller en grupp av näringsidkare, som ansvarar för att utforma och se över en uppförandekod och/eller övervaka att koden efterlevs av dem som förbundit sig att iaktta den.

         Artikel 3
   När det skall avgöras om viss reklam är vilseledande skall hänsyn tas till alla inslagen i reklamen och särskilt till sådan information som reklamen innehåller om följande:

               a)

               De utmärkande egenskaperna för varor eller tjänster, som t.ex. tillgänglighet, beskaffenhet, utförande, sammansättning, tillverkningsmetod och tillverknings- eller leveransdatum, ändamålsenlighet, användningsområden, kvantitet, specifikation, geografiskt eller kommersiellt ursprung eller det resultat man kan förvänta sig av användningen, eller resultat från provningar och undersökningar som utförts på varorna eller tjänsterna ifråga.

               b)

               Priset eller hur priset beräknas och leveransvillkoren för varorna eller utförandet av tjänsterna ifråga.

               c)

               Annonsörens status, hans näringskännetecken och rättigheter, t.ex. hans identitet och finansiella tillgångar, hans meriter och de industriella, kommersiella eller immateriella rättigheter som han innehar, eller de priser och belöningar som han tilldelats.

         Artikel 4
   Jämförande reklam skall, såvitt avser själva jämförelsen, vara tillåten under förutsättning att

               a)

               den inte är vilseledande enligt artiklarna 2 b, 3 och 8.1 i detta direktiv eller artiklarna 6 och 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) (7),

               b)

               den jämför varor eller tjänster som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål,

               c)

               den på ett objektivt sätt jämför en eller flera väsentliga, relevanta, kontrollerbara och utmärkande egenskaper hos dessa varor och tjänster, bland vilka även priset kan ingå,

               d)

               den varken misskrediterar eller uttrycker sig nedsättande om en konkurrents varumärken, firmanamn eller andra kännetecken, varor, tjänster, verksamhet eller förhållanden,

               e)

               den i fråga om produkter med ursprungsbeteckning alltid avser produkter med samma beteckning,

               f)

               den inte drar otillbörlig fördel av det anseende som en konkurrents varumärke, firmanamn eller andra kännetecken åtnjuter eller av en konkurrerande produkts ursprungsbeteckning,

               g)

               den inte framställer en vara eller tjänst som en imitation av eller ersättning för en vara eller tjänst som har ett skyddat varumärke eller firmanamn,

               h)

               den inte skapar förvirring bland näringsidkare, mellan annonsören och en konkurrent eller mellan annonsörens och en konkurrents varumärken, firmanamn, andra utmärkande kännetecken, varor eller tjänster.

         Artikel 5
   1.   Medlemsstaterna skall i näringsidkarnas och konkurrenternas intresse se till att det finns lämpliga och effektiva metoder för att bekämpa vilseledande reklam och att bestämmelserna om jämförande reklam följs.
   Sådana metoder skall innefatta rättsliga bestämmelser enligt vilka personer eller organisationer, som enligt den nationella lagstiftningen anses ha ett rättmätigt intresse av att bekämpa vilseledande reklam eller reglera jämförande reklam, får

               a)

               vidta rättsliga åtgärder mot sådan reklam,
               eller

               b)

               anmäla sådan reklam till en förvaltningsmyndighet som är behörig antingen att besluta rörande klagomål eller att inleda lämpliga rättsliga förfaranden.

         2.   Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra vilken av de möjligheter som avses i punkt 1 andra stycket som skall finnas tillgängliga, och om domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna skall få rätt att kräva att andra etablerade medel för att behandla klagomål först skall tillgripas, däribland de som nämns i artikel 6.
   Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra

               a)

               om dessa rättsliga medel får riktas mot en enskild näringsidkare eller mot en grupp näringsidkare från samma näringsgren,
               och

               b)

               om dessa rättsliga medel får riktas mot en kodutfärdare, om den tillämpliga koden gör det lättare att kringgå de rättsliga kraven.

         3.   Genom de bestämmelser som anges i punkterna 1 och 2 skall medlemsstaterna ge domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter att, i de fall de anser sådana åtgärder nödvändiga med hänsyn till alla inblandades och särskilt allmänhetens intresse,

               a)

               besluta att den vilseledande eller otillåtna jämförande reklamen skall upphöra, eller att besluta om lämpligt rättsligt förfarande för att få till stånd ett sådant beslut,
               eller

               b)

               besluta om förbud mot publicering, eller inleda ett lämpligt rättsligt förfarande för att få till stånd ett sådant beslut, om den vilseledande eller otillåtna jämförande reklamen ännu inte publicerats men publiceringen är nära förestående.

         Första stycket skall vara tillämpligt även om det inte finns bevis för faktisk förlust eller skada eller för uppsåt eller vårdslöshet från annonsörens sida.
   Medlemsstaterna skall ombesörja att de åtgärder som avses i första stycket vidtas skyndsamt antingen med tillfällig verkan eller med slutgiltig verkan, varvid varje enskild medlemsstat har att avgöra vilket av de två alternativen som skall väljas.
   4.   Med hänsyn till de fortsatta följdverkningarna av vilseledande eller otillåten jämförande reklam, som skall upphöra enligt ett slutgiltigt beslut, kan medlemsstaterna tilldela domstolarna och förvaltningsmyndigheterna befogenhet

               a)

               att kräva hel eller delvis publicering av detta beslut och i sådan form de bedömer lämplig,

               b)

               att dessutom kräva publicering av beriktigande.

         5.   I fråga om de förvaltningsmyndigheter som avses i punkt 1 andra stycket b gäller följande:

               a)

               De måste vara så sammansatta att det inte finns anledning att tvivla på deras opartiskhet.

               b)

               De måste, när de behandlar ett klagomål, få full befogenhet att övervaka och genomdriva att deras beslut efterlevs.

               c)

               De måste som regel motivera sina beslut.

         6.   När de befogenheter som anges i punkt 3 och 4 utövas uteslutande av en förvaltningsmyndighet, skall skälen till besluten alltid anges. I detta fall måste det fastställas ett förfarande så att varje otillbörlig eller oskälig myndighetsutövning eller underlåtenhet att utöva dessa befogenheter kan bli föremål för rättslig prövning.
   Artikel 6
   Detta direktiv utesluter inte en frivillig kontroll, som medlemsstaterna kan uppmuntra, av vilseledande eller jämförande reklam genom självreglerande organ, och inte heller att sådana organ anlitas av de personer eller organisationer som avses i artikel 5.1 andra stycket under förutsättning att förfaranden inför sådana organ är tillgängliga utöver det rättsliga förfarande eller förvaltningsförfarande som omfattas av den artikeln.
   Artikel 7
   Medlemsstaterna skall tilldela domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter som i domstolsförfarandet eller förvaltningsförfarandet som avses i artikel 5 ger dem följande befogenheter:

               a)

               Att kräva av annonsören att han lägger fram bevis för riktigheten av de faktiska påståenden han framför i sin reklam; detta under förutsättning att ett sådant krav förefaller lämpligt på grund av omständigheterna i det särskilda fallet med beaktande av de rättmätiga intressena hos annonsören och varje annan part i förfarandet, och att när det gäller jämförande reklam kräva av annonsören att han inom en kort tid lägger fram sådana bevis.

               b)

               Att betrakta de faktiska påståendena som oriktiga, om bevisen som begärts in enligt a inte läggs fram eller bedöms otillräckliga av domstolen eller förvaltningsmyndigheten.

         Artikel 8
   1.   Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller anta bestämmelser som avser att tillförsäkra näringsidkare och konkurrenter ett mera omfattande skydd avseende vilseledande reklam.
   Första stycket skall inte tillämpas på jämförande reklam såvitt avser själva jämförelsen.
   2.   Bestämmelserna i detta direktiv skall gälla utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapsbestämmelser om reklam för särskilda produkter och/eller tjänster eller av inskränkningar av eller förbud mot reklam i särskilda medier.
   3.   Bestämmelserna i detta direktiv om jämförande reklam skall inte tvinga de medlemsstater som i enlighet med bestämmelserna i fördraget upprätthåller eller inför förbud mot reklam för vissa varor eller tjänster, direkt eller via ett organ eller en organisation som enligt medlemsstaternas lagstiftning ansvarar för att reglera närings- och affärsverksamhet och verksamhet inom hantverk samt yrkesutövande verksamhet, att tillåta jämförande reklam för dessa varor eller tjänster. Om dessa förbud begränsas till särskilda medier skall detta direktiv gälla de medier som inte omfattas av dessa förbud.
   4.   Inget i detta direktiv skall hindra medlemsstaterna från att i enlighet med bestämmelserna i fördraget bibehålla eller införa förbud eller begränsningar för bruket av jämförelser i reklam för tjänster i samband med yrkesutövning, oavsett om dessa bestämmelser fastställs direkt eller genom ett organ eller organisation som enligt medlemsstaternas lagstiftning ansvarar för att reglera viss yrkesutövande verksamhet.
   Artikel 9
   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 10
   Direktiv 84/450/EEG skall upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpning av direktiven som anges i bilaga I del B.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet skall anses som hänvisningar till det här direktivet och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II.
   Artikel 11
   Detta direktiv träder i kraft den 12 december 2007.
   Artikel 12
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 12 december 2006.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BORRELL FONTELLES

            Ordförande

            På rådets vägnar

         M. PEKKARINEN

            Ordförande

      (1)  Yttrandet avgivet den 26 oktober 2006 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 12 oktober 2006 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 30 november 2006.

      (3)  EGT L 250, 19.9.1984, s. 17. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentet och rådets direktiv 2005/29/EG (EUT L 149, 11.6.2005, s. 22)

      (4)  Se bilaga I del A.

      (5)  EUT L 93, 31.3.2006, s. 12.

      (6)  EGT L 40, 11.2.1989, s. 1. Direktivet ändrat genom beslut 92/10/EEG (EGT L 6, 11.1.1992, s. 35).

      (7)  EUT L 149, 11.6.2005, s. 22.

      BILAGA I
      DEL A
      Upphävt direktiv och ändringar av det i kronologisk ordning

                  Rådets direktiv 84/450/EEG
                  (EGT L 250, 19.9.1984, s. 17)

                  Europaparlamentets och rådets direktiv 97/55/EG
                  (EGT L 290, 23.10.1997, s. 18)

                  Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG
                  (EUT L 149, 11.6.2005, s. 22)

                  Endast artikel 14

            DEL B
      Tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpning

         (hänvisningar i artikel 10)

                  Direktiv

                  Tidsfrist för införlivande

                  Datum för tillämpning

                  84/450/EEG

                  1 oktober 1986

                  —

                  97/55/EG

                  23 april 2000

                  —

                  2005/29/EG

                  12 juni 2007

                  12 december 2007

      BILAGA II
      JÄMFÖRELSETABELL

                  Direktiv 84/450/EEG

                  Detta direktiv

                  Artikel 1

                  Artikel 1

                  Artikel 2, inledande ord

                  Artikel 2, inledande ord

                  Artikel 2.1

                  Artikel 2 a

                  Artikel 2.2

                  Artikel 2 b

                  Artikel 2.2a

                  Artikel 2 c

                  Artikel 2.3

                  Artikel 2 d

                  Artikel 2.4

                  Artikel 2 e

                  Artikel 3

                  Artikel 3

                  Artikel 3a.1

                  Artikel 4

                  Artikel 4.1 första stycket första meningen

                  Artikel 5.1 första stycket

                  Artikel 4.1 första stycket andra meningen

                  Artikel 5.1 andra stycket

                  Artikel 4.1 andra stycket

                  Artikel 5.2 första stycket

                  Artikel 4.1 tredje stycket

                  Artikel 5.2 andra stycket

                  Artikel 4.2 första stycket, inledande ord

                  Artikel 5.3 första stycket, inledande ord

                  Artikel 4.2 första stycket första strecksatsen

                  Artikel 5.3 första stycket a

                  Artikel 4.2 första stycket andra strecksatsen

                  Artikel 5.3 första stycket b

                  Artikel 4.2 första stycket, avslutande ord

                  Artikel 5.3 andra stycket

                  Artikel 4.2 andra stycket, inledande ord

                  Artikel 5.3 tredje stycket

                  Artikel 4.2 andra stycket första strecksatsen

                  Artikel 5.3 tredje stycket

                  Artikel 4.2 andra stycket andra strecksatsen

                  Artikel 5.3 tredje stycket

                  Artikel 4.2 andra stycket, avslutande ord

                  Artikel 5.3 tredje stycket

                  Artikel 4.2 tredje stycket, inledande ord

                  Artikel 5.4 inledande ord

                  Artikel 4.2 tredje stycket första strecksatsen

                  Artikel 5.4 a

                  Artikel 4.2 tredje stycket andra strecksatsen

                  Artikel 5.4 b

                  Artikel 4.3 första stycket

                  Artikel 5.5

                  Artikel 4.3 andra stycket

                  Artikel 5.6

                  Artikel 5

                  Artikel 6

                  Artikel 6

                  Artikel 7

                  Artikel 7.1

                  Artikel 8.1 första stycket

                  Artikel 7.2

                  Artikel 8.1 andra stycket

                  Artikel 7.3

                  Artikel 8.2

                  Artikel 7.4

                  Artikel 8.3

                  Artikel 7.5

                  Artikel 8.4

                  Artikel 8 första stycket

                  —

                  Artikel 8 andra stycket

                  Artikel 9

                  —

                  Artikel 10

                  —

                  Artikel 11

                  Artikel 9

                  Artikel 12

                  —

                  Bilaga I

                  —

                  Bilaga II


Avis juridique important

|

31983L0513

Rådets direktiv 83/513/EEG av den 26 september 1983 om gränsvärden och kvalitetsmål för kadmiumutsläpp

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 291 , 24/10/1983 s. 0001 - 0008 Spansk specialutgåva: Område 15 Volym 4 s. 0131  Portugisisk specialutgåva: Område 15 Volym 4 s. 0131  Finsk specialutgåva Område 15 Volym 4 s. 0140  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 4 s. 0140

RÅDETS DIREKTIV av den 26 september 1983 om gränsvärden och kvalitetsmål för kadmiumutsläpp (83/513/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 och 235 i detta,med beaktande av rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmilj(1), särskilt artikel 6 och 12 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(2),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(3) ,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(4), ochmed beaktande av följande:För att skydda gemenskapens vattenmiljö mot förorening av vissa farliga ämnen införs genom artikel 3 i direktiv 76/464/EEG ett system med förhandstillstånd för fastställande av utsläppsnormer för de ämnen som anges i förteckning I i bilagan till det direktivet. I artikel 6 i samma direktiv föreskrivs om gränsvärden för sådana utsläppsnormer och om kvalitetsmål för den vattenmiljö som påverkas av utsläpp av ämnena.Kadmium och kadmiumföreningar ingår i förteckning I.Medlemsstaterna är skyldiga att tillämpa gränsvärdena, utom i de fall då de får använda kvalitetsmål.Eftersom förorening genom kadmiumutsläpp till vatten orsakas av ett stort antal industrier, är det nödvändigt att fastställa dels särskilda gränsvärden beroende på vilken sorts industri det gäller och dels kvalitetsmål för den vattenmiljö i vilken kadmium släpps ut från sådana industrier.För närvarande är det emellertid inte möjligt att fastställa gränsvärden för utsläpp som härstammar från tillverkning av fosforsyra och fosforhaltiga gödningsämnen ur fosforhaltigt mineral.Syftet med kvalitetsmålen bör vara att eliminera kadmiumförorening i de delar av vattenmiljön som kan påverkas av utsläpp av kadmium.Sådana kvalitetsmål bör uttryckligen ha detta syfte och inte fastställas i avsikt att skapa bestämmelser om konsumentskydd eller om saluförande av varor som härrör från vattenmiljön.Ett särskilt övervakningsförfarande bör införas för att möjliggöra för medlemsstaterna att visa att kvalitetsmålen uppfylls.För att genomföra detta direktiv på ett effektivt sätt bör medlemsstaterna kunna övervaka den vattenmiljö som påverkas av kadmiumutsläppen. I artikel 6 i direktiv 76/464/EEG föreskrivs inte om befogenheter att besluta om en sådan övervakning. Eftersom särskilda regler om sådana befogenheter inte heller finns i fördraget, bör artikel 235 i fördraget tillämpas.Det är viktigt att kommissionen vart femte år lämnar en jämförande utvärdering till rådet om genomförandet av detta direktiv i medlemsstaterna.Grundvatten behandlas i direktiv 80/68/EEG(5) och omfattas därför inte av tillämpningsområdet för detta direktiv.Grönland har industrialiserats i en mycket begränsad omfattning beroende på omständigheter som allmänt gäller för ön, särskilt den låga befolkningstätheten, storleken och det speciella geografiska läget. Grönland bör därför inte omfattas av detta direktiv.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Genom detta direktiv- fastställs i enlighet med artikel 6.1 i direktiv 76/464/EEG gränsvärden för utsläppsnormer för kadmium i utsläpp från sådana industrianläggningar som avses i artikel 2 e,- fastställs i enlighet med artikel 6.2 i direktiv 76/464/EEG kvalitetsmål för kadmium i vattenmiljön,- fastställs i enlighet med artikel 6.4 i direktiv 76/464/EEG tidsfrister för uppfyllande av villkoren i de tillstånd som har lämnats av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och som avser redan förekommande utsläpp,- fastställs i enlighet med artikel 12.1 i direktiv 76/464/EEG referensmätmetoder som gör det möjligt att fastställa kadmiumhalten i utsläpp och i vattenmiljön,- inrättas ett övervakningsförfarande i enlighet med artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG,- åläggs medlemsstaterna att samarbeta när utsläpp påverkar vattnen i mer än en medlemsstat.2. Detta direktiv gäller för de vatten som avses i artikel 1 i direktiv 76/464/EEG, dock med undantag för grundvatten.Artikel 2 I detta direktiv avses meda) kadmium:- grundämnet kadmium,- det kadmium som ingår i en av dess föreningar,b) gränsvärden: de värden som anges i bilaga 1 till detta direktiv,c) kvalitetsmål: de krav som anges i bilaga 2 till detta direktiv,d) hantering av kadmium: varje industriprocess som innefattar användning eller framställning av kadmium samt andra processer i vilka kadmium ingår,e) industrianläggning: anläggning i vilken kadmium eller ett kadmiumhaltigt ämne hanteras,f) befintlig anläggning: en industrianläggning som är i drift den dag då detta direktiv anmäls,g) ny anläggning:- en industrianläggning som tas i drift efter den dag då detta direktiv anmäls,- en befintlig industrianläggning vars kapacitet för hantering av kadmium har ökats betydligt efter den dag då detta direktiv anmäls.Artikel 3 1. Gränsvärdena, tidsfristerna för tillämpningen av dessa värden samt förfarandet för övervakning av utsläppen fastställs i bilaga 1.2. Gränsvärdena skall i normalfallet gälla den punkt där kadmiumhaltigt avloppsvatten lämnar industrianläggningen.Om kadmiumhaltigt avloppsvatten behandlas utanför industrianläggningen i en behandlingsanläggning avsedd för borttagande av kadmium, får medlemsstaten medge att gränsvärdena skall gälla den punkt där avloppsvattnet lämnar behandlingsanläggningen.3. De tillstånd som avses i artikel 3 i direktiv 76/464/EEG skall innehålla villkor som är minst lika stränga som de som anges i bilaga 1 till detta direktiv, om inte en medlemsstat följer artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG i enlighet med bilaga 2 och 4 till detta direktiv.Tillstånden skall omprövas minst vart fjärde år.4. Utan att det inverkar på tillämpningen av bestämmelserna i direktiv 76/464/EEG eller på de skyldigheter som följer av punkt 1-3 får medlemsstaterna meddela tillstånd för nya anläggningar endast om bästa tillgängliga teknik tillämpas och det är nödvändigt för att eliminera förorening i enlighet med artikel 2 i det nämnda direktivet eller för att förhindra snedvriden konkurrens.Oavsett vilken metod som används skall medlemsstaten, om de planerade åtgärderna av tekniska skäl inte motsvarar bästa tillgängliga teknik, lämna uppgifter till kommissionen som visar på de tekniska svårigheterna innan tillstånd meddelas.Kommissionen skall genast vidarebefordra dessa uppgifter till de andra medlemsstaterna och så snart det är möjligt tillställa samtliga medlemsstater en rapport med ett yttrande över avvikelsen enligt andra stycket. Vid behov skall kommissionen samtidigt till rådet lämna förslag till lämpliga åtgärder.5. Referensanalysmetoden för att fastställa kadmiumförekomst beskrivs i bilaga 3 punkt 1. Andra metoder får användas, om metoderna i fråga om detektionsgränser, precision och noggrannhet minst motsvarar vad som föreskrivs i bilaga 3 punkt 1. Kravet på noggrannhet vid mätning av utsläppt mängd anges i bilaga 3 punkt 2.Artikel 4 Berörda medlemsstater skall ansvara för övervakningen av den vattenmiljö som påverkas av industriella utsläpp.I fråga om utsläpp som påverkar vattnen i mer än en medlemsstat skall de berörda medlemsstaterna samarbeta i syfte att harmonisera sina övervakningsförfaranden.Artikel 5 1. Kommissionen skall med utgångspunkt från de uppgifter som på begäran i varje enskilt fall lämnats av medlemsstaterna enligt artikel 13 i direktiv 74/464/EEG göra en jämförande utvärdering av genomförandet av detta direktiv i medlemsstaterna. Uppgifterna skall särskilt innefatta- detaljuppgifter om tillstånd genom vilka utsläppsnormer för kadmiumutsläpp har fastställts,- resultatet av inventeringen av kadmiumutsläpp till de vatten som avses i artikel 1.2,- resultat av mätningar som utförts av det nationella stationsnät som inrättats för att fastställa koncentrationer av kadmium.2. Kommissionen skall vart femte år till rådet överlämna den jämförande utvärdering som avses i punkt 1, första gången fyra år efter det att detta direktiv anmälts.3. Om den vetenskapliga kunskapen ändras i fråga om främst kadmiums giftighet, svårnedbrytbarhet och ackumulerbarhet i levande organismer och sediment, eller om den bästa tillgängliga tekniken förbättras, skall kommissionen vid behov tillställa rådet lämpliga förslag i syfte att skärpa gränsvärdena och kvalitetsmålen eller att fastställa nya gränsvärden och nya kvalitetsmål.Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall inom två år efter anmälan av detta direktiv sätta i kraft de åtgärder som är nödvändiga för att följa direktivet. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 7 Detta direktiv skall inte tillämpas på Grönland.Artikel 8 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 26 september 1983.På rådets vägnarC. SIMITISOrdförande(1) EGT nr L 129, 18.5.1976, s. 23.(2) EGT nr C 118, 21.5.1981, s. 3.(3) EGT nr C 334, 20.12.1982, s. 138.(4) EGT nr C 230, 10.9.1981, s. 22.(5) EGT nr L 20, 26.1.1980, s. 43.BILAGA 1 Gränsvärden, tidsfrister för tillämpningen av dessa värden och förfarandet för övervakning av utsläpp>Plats för tabell>2. Gränsvärden uttryckta som koncentrationer vilka i princip inte får överskridas anges i tabellen ovan för industrisektorerna enligt punkterna 2, 3, 4, 5 och 6. Gränsvärden uttryckta som maximala koncentrationer får inte i något fall överskrida de värden som uttrycks som maximala kvantiteter dividerade med vattenförbrukningen per kilogram hanterat kadmium. Eftersom koncentrationen av kadmium i utsläppen är beroende av mängden vatten som används, vilken är olika för olika processer och anläggningar, skall emellertid de gränsvärden som uttryckts som utsläppt kadmiummängd i förhållande till hanterad kadmiummängd och som framgår av tabellen följas i samtliga fall.3. De genomsnittliga dygnsgränsvärdena är två gånger större än de motsvarande månatliga genomsnittsgränsvärden som anges i tabellen.4. Ett övervakningsförfarande skall införas för att kontrollera att utsläppen överensstämmer med de utsläppsnormer som fastställts i enlighet med gränsvärdena i denna bilaga.Detta förfarande skall omfatta provtagning och provanalys samt mätning av utsläppt mängd och mängden hanterat kadmium.Om det skulle visa sig omöjligt att fastställa mängden hanterat kadmium, får övervakningsförfarandet baseras på den mängd kadmium som får användas för den produktionskapacitet på vilken tillståndet baserats.5. Ett prov skall tas som är representativt för utsläppet under en period på 24 timmar. Mängden kadmium som släpps ut under en månad skall beräknas genom att addera de dagliga mängderna utsläppt kadmium.Ett förenklat övervakningsförfarande får emellertid tillämpas för industrianläggningar som inte släpper ut mer än 10 kg kadmium per år. För kadimeringsanläggningar får ett förenklat övervakningsförfarande tillämpas endast om den sammanlagda volymen hos tankarna för elektrolytisk ytbehandling understiger 1,5 m3.(1) Gränsvärden för industrisektorer som inte nämns i tabellen kommer om det visar sig nödvändigt att fastställas av rådet vid ett senare tillfälle. Under tiden fastställer medlemsstaterna självständigt utsläppsnormer för kadmiumutsläpp i enlighet med direktiv 76/464/EEG. Sådana normer skall utformas med beaktande av bästa tillgängliga teknik och får inte vara mindre stränga än det närmast jämförbara gränsvärdet i denna bilaga.(2) På grundval av erfarenheterna vid tillämpningen av detta direktiv kommer kommissionen att i enlighet med artikel 5.3 lämna förslag till rådet om att fastställa strängare gränsvärden, som avses träda i kraft senast år 1992.(3) Månatlig genomsnittlig total koncentration av kadmium som vägts med hänsyn till flödet.(4) Månatligt genomsnitt.(5) Det är för närvarande inte möjligt att fastställa gränsvärden uttryckta som belastning. Om så erfordras kommer sådana värden att fastställas av rådet i enlighet med artikel 5.3 i detta direktiv. Om rådet inte fastställer några gränsvärden kommer värdena uttryckta som belastning i spalten "1 januari 1986" att behållas.(6) Medlemsstaterna får underlåta att tillämpa gränsvärdena före den 1 januari 1989 i fråga om anläggningar som släpper ut mindre än 10 kg kadmium per år och som har tankar för elektrolytisk ytbehandling med en sammanlagd volym som är mindre än 1,5 m3, om detta är nödvändigt av tekniska eller administrativa skäl.(7) För närvarande finns inga ekonomiskt rimliga tekniska metoder för systematisk utvinning av kadmium ur utsläpp som härrör från tillverkning av fosforsyra eller fosforhaltiga gödningsmedel från fosforhaltigt mineral. Därför har gränsvärden inte fastställts för sådana utsläpp. Frånvaron av sådana gränsvärden befriar inte medlemsstaterna från skyldigheten att enligt direktiv 76/464/EEG fastställa utsläppsnormer för utsläppen.BILAGA 2 KvalitetsmålFör de medlemsstater som utnyttjar möjligheten till undantag enligt artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG, skall de utsläppsnormer som medlemsstaterna enligt artikel 5 i det direktivet är skyldiga att uppställa och tillämpa fastställas på ett sådant sätt, att det eller de kvalitetsmål som är tillämpliga enligt förteckningen nedan upprätthålls inom de områden som påverkas av kadmiumutsläpp. Det åligger den behöriga myndigheten att fastställa det område som påverkas i varje enskilt fall och att bland de kvalitetsmål som anges i punkt 1 välja det eller de som den finner lämpliga med hänsyn till den avsedda användningen av det påverkade området och med hänsyn till att syftet med detta direktiv är att undvika och eliminera all förorening.1. I syfte att eliminera sådan förorening som avses i direktiv 76/464/EEG och i enlighet med artikel 2 i det direktivet(1) fastställs följande kvalitetsmål(2)1.1 Den totala koncentrationen av kadmium i inlandsytvatten som påverkas av utsläpp får inte överstiga 5 µg/liter.1.2 Koncentrationen av upplöst kadmium i vattnet i flodmynningar som påverkas av utsläpp får inte överskrida 5 µg/liter.1.3 Koncentrationen av upplöst kadmium i territorialvatten och i inre kustvatten utom flodmynningar som påverkas av utsläpp får inte överskrida 2,5 µg/liter.1.4 I vatten som används för framställning av dricksvatten skall koncentrationen av kadmium följa kraven i direktiv 75/440/EEG(3) I det direktivet föreskrivs ett obligatoriskt kadmiumvärde på 5 µg/liter, baserat på 95 % av de tagna proverna.2. Utöver de ovan nämnda kraven skall koncentrationer av kadmium bestämmas av de nationella stationsnät som avses i artikel 5 och resultaten jämföras med följande koncentrationer2:2.1 Beträffande inlandsytvatten, en total koncentration av kadmium på 1 µg/liter.2.2 Beträffande vatten från flodmynningar, en koncentration av 1 µg löst kadmium per liter.2.3 Beträffande territorialvatten och inre kustvatten utom flodmynningar, en koncentration av 0,5 µg löst kadmium per liter.Om dessa koncentrationer överskrids vid någon av punkterna i det nationella stationsnätet, skall orsakerna rapporteras till kommissionen.3. Koncentrationen av kadmium i sediment eller i skaldjur, om möjligt hos arten Mytilus edulis, får inte öka väsentligt med tiden.4. Om flera kvalitetsmål gäller för vatten inom ett område, skall vattnets kvalitet uppfylla vart och ett av målen.(1) De koncentrationer av kadmium som anges i punkterna 1.1, 1.2 och 1.3 är minimikrav för att skydda livet i vattenmiljön., vilka skall uppmätas tillräckligt nära den punkt där utsläppen sker.(2) Med undantag för kvalitetsmål 1.4 avser samtliga koncentrationer det aritmetiska medelvärdet av de resultat som erhålls under ett år.(3) Direktiv 75/440/EEG gäller kvalitetskrav för ytvatten avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna (EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 26).BILAGA 3 Referensmätmetoder1. Referensanalysmetoden för att fastställa kadmiumhalten i vatten, sediment och skaldjur är atomabsorbtionsspektrofotometri, efter konservering och lämplig behandling av provet.Detektionsgränserna(1) skall vara sådana att kadmiumhalten kan mätas med en noggrannhet(2) på ± 30 % och en precision(3) på ± 30 % vid följande koncentrationer:- för utsläpp, en tiondel av den högsta tillåtna kadmiumhalt som anges i tillståndet,- för ytvatten, 0,1 µg/liter eller en tiondel av kadmiumhalten som anges i kvalitetsmålet, varvid den högre halten gäller,- för skaldjur, 0,1 mg/kg våt vikt,- för sediment, en tiondel av kadmiumhalten i provet eller 0,1 mg/kg torr vikt, varvid torkning utförs mellan 105°C och 110°C till konstant vikt och det högre talet gäller.2. Flödesmätning skall utföras med en noggrannhet av ± 20 %.BILAGA 4 Övervakningsförfarande för kvalitetsmål1. För varje tillstånd som meddelas enligt detta direktiv skall den behöriga myndigheten ange de begränsningar, det övervakningsförfarande och de tidsfrister som behövs för att säkerställa att det eller de kvalitetsmål som gäller uppfylls.2. I enlighet med artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG skall medlemsstaten för varje valt och tillämpat kvalitetsmål meddela kommissionen- utsläppspunkterna och spridningssätten,- det område inom vilket kvalitetsmålet tillämpas,- provtagningsplatsernas läge,- provtagningsintervallerna,- provtagnings- och mätmetoderna,- de erhållna resultaten.3. Proverna skall vara tillräckligt representativa för vattenmiljöns kvalitet inom det område som påverkas av utsläppen. Provtagningsintervallerna skall vara så täta att eventuella förändringar i vattenmiljön kan påvisas, särskilt med hänsyn till naturliga variationer i de hydrologiska förhållandena.(1) Dessa termer definieras i rådets direktiv 79/869/EEG av den 9 oktober 1979 om mätmetoder samt provtagnings  och analysfrekvenser avseende ytvatten för dricksvattenframställning i medlemsstaterna (EGT nr L 271, 29.10.1979, s. 44).