Avis juridique important

|

32002L0053

Rådets direktiv 2002/53/EG av den 13 juni 2002 om den gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxter

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 193 , 20/07/2002 s. 0001 - 0011

Rådets direktiv 2002/53/EGav den 13 juni 2002om den gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxterEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 37 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén, ochav följande skäl:(1) Rådets direktiv 70/457/EEG av den 29 september 1970 om den gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxter(2) har undergått flera och omfattande ändringar(3). För att skapa klarhet och överskådlighet bör därför en kodifiering av nämnda direktiv företas.(2) Produktionen av utsäde av lantbruksväxter och förplantor intar en viktig plats inom gemenskapens jordbruk.(3) Rådet har därför antagit direktiv om saluföring av betutsäde (2002/54/EG)(4), utsäde av foderväxter (66/401/EEG)(5), utsäde av stråsäd (66/402/EEG)(6), utsädespotatis (2002/56/EG)(7) och utsäde av olje- och spånadsväxter (2002/57/EG)(8).(4) Det har visat sig nödvändigt att fastställa en gemensam sortlista. Denna kan endast sammanställas på grundval av nationella listor.(5) Samtliga medlemsstater bör därför sammanställa en eller flera nationella listor över sorter som godkänts för certifiering och saluföring i de egna territorierna.(6) Dessa listor måste upprättas i enlighet med enhetliga regler så att de godkända sorterna är klart särskiljbara, stabila och tillräckligt enhetliga och har tillfredsställande odlingsvärde.(7) Det är lämpligt att ta hänsyn till internationellt fastställda regler för vissa bestämmelser om sortgodkännande på nationell nivå.(8) För genomförandet av undersökningar för sortgodkännande måste ett stort antal enhetliga kriterier och minimikrav antas.(9) Dessutom bör bestämmelser som avser hur länge sortgodkännandet skall gälla, skäl för återkallande av godkännande samt förfaranden för upprätthållande av sorten standardiseras. Medlemsstaterna bör underrätta varandra om godkännande och återkallande av sorter.(10) Regler bör fastställas omsortbenämningars lämplighet samt om information mellan medlemsstaterna.(11) Utsäde och fröplantor som omfattas av detta direktiv hör få saluföras fritt inom gemenskapen från det att de offentliggjorts i den gemensamma sortlistan.(12) Medlemsstaterna bör dock ha rätt att genom ett särskilt förfarande föra fram eventuella invändningar mot en sort.(13) Kommissionen bör i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, C-utgåvan, publicera de sorter som läggs till den gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxter.(14) Bestämmelser bör antas om åtgärder för erkännande av likvärdighet i undersökningar och kontroller av sorter som utförs i länder utanför gemenskapen.(15) Gemenskapens regler bör dock inte gälla för sorter vars utsäde och uppförökningsmaterial visats vara avsett för export till länder utanför gemenskapen.(16) Till följd av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen är det numera möjligt att framställa genetiskt modifierade sorter. För att avgöra om genetiskt modifierade sorter bör godkännas i den mening som avses i rådets direktiv 90/220/EEG av den 23 april 1990 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(9) bör medlemsstaterna överväga de eventuella risker som en avsiktlig utsättning av sorterna i miljön kan medföra. Dessutom bör villkoren för godkännande av sådana genetiskt modifierade sorter fastställas.(17) Saluföringen av nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser regleras på gemenskapsnivå genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97(10). Medlemsstaterna bör därför överväga de eventuella hälsorisker som är förenade med livsmedelsprodukter när de beslutar om att godkänna sorter. Villkoren för godkännande av sådana sorter bör vidare fastställas.(18) Mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen bör regler antas om godkännande av sorter för vilka utsädet och uppförökningsmaterialet behandlats på kemisk väg.(19) Bevarandet av växtgenetiska resurser bör säkerställas. Villkor bör därför fastställas, som inom ramen för lagstiftningen om handel med utsäde och fröplantor möjliggör bevarande in situ av sorter som hotas av utrotning.(20) De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter(11).(21) Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas förpliktelser vad gäller de tidsfrister för genomförande som fastställs i bilaga 1, del B.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 11. Detta direktiv avser godkännande för införande i en gemensam sortlista för arter av lantbruksväxter för de sorter av betor, foderväxter, stråsäd, potatis samt olje- och spånadsväxter vilkas utsäde får saluföras enligt bestämmelserna i direktiven om saluföring av betutsäde (2002/54/EG), utsäde av foderväxter (66/401/EEG), utsäde av stråsäd (66/402/EEG), utsädepotatis (2002/56/EG) samt utsäde av olje- och spånadsväxter (2002/57/EG).2. Den gemensamma sortlistan skall sammanställas på basis av medlemsstaternas nationella listor.3. Detta direktiv skall inte tillämpas på sorter vars utsäde eller uppförökningsmaterial visats vara avsett för export till tredje land.Artikel 2I detta direktiv avses med officiella åtgärder sådana åtgärder som vidtasa) av statliga myndigheter, ellerb) av en juridisk person som handlar på statens ansvar, oavsett om denna person regleras av offentligrättslig eller privaträttslig lagstiftning, ellerc) i fråga om bisysslor, som också står under statlig kontroll, av edsvurna fysiska personer,förutsatt att sådana personer som anges under b och c inte drar någon egen fördel av sådana åtgärder.Artikel 31. Varje medlemsstat skall upprätta en eller flera listor över sorter som godkänts officiellt för certifiering och utsläppande på marknaden i det egna territoriet. Listorna skall vara tillgängliga för allmänheten.2. I fråga om sorter (inavelslinjer, hybrider) som uteslutande är avsedda som komponenter till slutliga sorter skall bestämmelserna i punkt 1 endast tillämpas om utsäde av dessa sorter skall saluföras under sorternas namn.Villkoren för att punkt 1 skall kunna tillämpas även på andra komponentsorter kan fastställas enligt det förfarande som fastställs i artikel 23.2. Fram till dess kan medlemsstaterna, i fråga om annan stråsäd än majs, själva tillämpa dessa bestämmelser på andra komponentsorter då det gäller utsäde som är avsett att certifieras inom deras territorier.Av beteckningen skall uttryckligen framgå om det rör sig om en komponentsort.3. Medlemsstaterna får föreskriva att godkännande av en sort för införande i den gemensamma sortlistan eller i en annan medlemsstats lista är likvärdigt med godkännande för införande i medlemsstatens egna listor. Medlemsstater som antar sådana bestämmelser skall frikalias från de skyldigheter som fastställs i artikel 7 samt artiklarna 9.4 och 10.2-10.5.Artikel 41. Medlemsstaterna skall se till att en sort godkänns endast om den är klart särskiljbar, stabil och tillräckligt enhetlig och har tillfredsställande odlingsvärde.2. Undersökning av odlingsvärdet skall inte krävasa) för godkännande av grässorter, om förädlaren försäkrar att utsäde av den sort han framställt inte är avsett för produktion av foderväxter,b) för godkännande av sorter vars utsäde skall saluföras på marknaden i en annan medlemsstat som redan har godkänt sorterna med beaktande av deras odlingsvärde,c) för godkännande av sorter (inavelslinjer, hybrider) som uteslutande är avsedda som komponenter till hybridsorter som uppfyller kraven i punkt 1.3. I fråga om sorter på vilka punkt 2 a är tillämplig kan des beslutas - enligt det förfarande som fastställs i artikel 23.2 och i den utsträckning som det är berättigat med hänsyn till den fria rörligheten för utsäde inom gemenskapen - att det måste kunna styrkas genom en lämplig kontroll att sorterna är lämpliga för det syfte som de uppges vara avsedda för. I sådana fall skall villkoren för kontrollen fastställas.4. Genetiskt modifierade sorter enligt definitionen i artikel 2.1 och 2.2 i direktiv 90/220/EEG får endast godkännas om alla lämpliga åtgärder har vidtagits för att undvika negativa effekter på människors hälsa och på miljön.5. Material som härstammar från en växtsort och som är avsett att användas som ett livsmedel eller en livsmedelsingrediens som omfattas av förordning (EG) nr 258/97 får som livsmedel eller livsmedelsingredienser dock inte- innebära en fara för konsumenten,- vilseleda konsumenten,- i så pass hög grad särskilja sig från de livsmedel eller livsmedelsingredienser som de är avsedda att ersätta att normal konsumtion av dem kostmässigt skulle kunna vara till men för konsumenten.6. I syfte att bevara växtgenetiska resurser enligt artikel 20.2 får medlemsstaterna avvika från de kriterier för godkännande som anges i punkt 1 första meningen i den mån som särskilda villkor har fastställts i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 och med beaktande av kraven i artikel 20.3 a och 20.3 b.Artikel 51. En sort skall betraktas som särskiljbar, oavsett om det ursprungliga material från vilken den framställts uppkommit genom naturligt urval eller genomväxtförädlingsarbete, om den är klart särskiljbar från alla andra sorter som är kända inom gemenskapen med avseende på en eller flera viktiga egenskaper.En sorts egenskaper skall kunna kännas igen och definieras exakt.En sort som är känd inom gemenskapen skall vara varje sort som vid den tidpunkt då ansökan om godkännande av den sort som skall bedömas vederbörligen inges- antingen är intagen i den gemensamma sortlistan över arter av lantbruksväxter eller sortlistan över arter av köksväxter- eller som, utan att vara intagen i någon av dessa listor, har godkänts eller för vilken ansökan om godkännande har inlämnats i medlemsstaten i fråga eller i annan medlemsstat, antingen för certifiering och saluföring eller för certifiering i andra länder,förutsatt att villkoren ovan inte längre uppfylls i samtliga berörda medlemsstater när beslut fattas beträffande ansökan om godkännande av den sort som skall bedömas.2. En sort skall betraktas som stabil om den efter flera på varandra följande uppförökningar eller i slutet av varje reproduktionscykel (i de fall då förädlaren har uppgett en särskild reproduktionscykel) fortfarande motsvarar beskrivningen av sortens viktigaste egenskaper.3. En sort skall betraktas som tillräckligt enhetlig om de plantor den består av, med mycket få avvikelser, är likartade eller genetiskt identiska vad beträffar alla i sammanhanget väsentliga egenskaper. Hänsyn skall härvid tas till växters olika reproduktionssystem.4. En sorts odlingsvärde skall betraktas som tillfredsställande om dess egenskaper som helhet, jämfört med andra sorter som tagits in i den aktuella medlemsstatens lista och åtminstone med avseende på produktion i ett visst givet område, innebär en klar förbättring antingen av det agrikulturella värdet eller med avseende på användbarheten hos grödan eller produkter som kan framställas därav. Man kan bortse från enstaka, mindre goda egenskaper om sorten har andra, överlägsna sådana.Artikel 6Medlemsstaterna skall se till att samma krav ställs på sorter från andra medlemsstater som på inhemska sorter, i synnerhet vad beträffar förfarandet för godkännande.Artikel 71. Medlemsstaterna skall föreskriva att godkännandet av sorter skall baseras på resultaten från officiella undersökningar, i synnerhet odlingsförsök, avseende ett tillräckligt antal egenskaper för att beskriva sorten. De metoder som används för att fastställa egenskaper skall vara exakta och tillförlitliga. För att särskiljbarhet skall kunna fastställas skall odlingsförsök omfatta minst de tillgängliga, jämförbara sorter som är kända inom gemenskapen enligt definitionen i artikel 5.1. Vid tillämpningen av artikel 9 skall andra tillgängliga, jämförbara sorter tas med.2. Följande skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2. med beaktande av den rådande tekniska och vetenskapliga utvecklingen:a) Minsta antal egenskaper som skall ingå i undersökning av de olika arterna.b) Minikrav för utförande av undersökningarna.c) De nödvändiga reglerna för de odlingsförsök som skall genomföras för att bedöma odlings- eller bruksvärdet. I dessa regler kan fastställas- de förfaranden och villkor enligt vilka samtliga eller flera medlemsstater kan enas om att låta sorter för vilka en ansökan om godkännande har lämnats in i en annan medlemsstat, ingå i dessa odlingsförsök som ett led i administrativt bistånd,- villkoren för samarbetet mellan de deltagande medlemsstaternas myndigheter,- effekten av resultaten av dessa odlingsförsök,- normerna för uppgifterna som skall lämnas om odlingsförsöken för bedömningen av odlings- eller bruksvärdet.3. I de fall då undersökning av de ingående komponenterna krävs för att studera hybrider och syntetiska sorter skall medlemsstaterna se till att resultaten från undersökningen och beskrivningen av de ingående komponenterna behandlas konfidentiellt, om förädlaren begär detta.4. a) När det gäller en genetiskt modifierad sort enligt artikel 4.4 skall en miljöriskbedömning motsvarande den som fastställs i direktiv 90/220/EEG genomföras.b) De förfaranden som skall garantera att miljöriskbedömningen och andra relevanta faktorer motsvarar de som fastställs i direktiv 90/220/EEG skall införas på förslag från kommissionen i en rådsförordning som grundar sig på lämplig rättslig grund i fördraget. Fram till dess att denna förordning träder i kraft får inte genetiskt modifierade sorter godkännas för införande i en nationell sortlista förrän de har godkänts för saluföring i enlighet med direktiv 90/220/EEG.c) Artiklarna 11-18 i direktiv 90/220/EEG skall inte längre gälla för genetiskt modifierade sorter när den förordning som avses i punkt b har trätt i kraft.d) De tekniska och vetenskapliga detaljerna i samband med genomförandet av miljöriskbedömningen skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2.5. a) Medlemsstaterna skall säkerställa att en sort som skall användas för det ändamål som fastställs i denna punkt endast godkänns om- livsmedlet eller livsmedelsingrediensen redan har tillåtits enligt förordning (EG) nr 258/97, eller- de beslut om tillstånd som avses i förordning (EG) nr 258/97 fattas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2.b) I de fall som fastställs i andra strecksatsen i punkt a skall hänsyn tas till kriterierna i artikel 4.5 och bedömingsprinciperna i förordning (EG) nr 258/97c) De närmare tekniska och vetenskapliga bestämmelserna om genomförandet av de åtgärder som fastställs i punkt b skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2.Artikel 8Medlemsstaterna skall kräva att när en ansökan om godkännande av en sort inges skall sökanden ange om sådan ansökan redan gjorts i någon annan medlemsstat och, om så är fallet, medlemsstatens namn samt om ansökan godkänts.Artikel 91. Varje medlemsstat skall ombesörja offentliggörande av listan över sorter som godkänts i det egna territoriet samt, om upprätthållande förädling krävs, namnet på den eller de personer som är ansvariga för denna inom den egna staten. Om flera personer är ansvariga för upprätthållandet av en sort, behöver namnen inte kungöras. Om så inte sker, skall i listan anges den myndighet som tillhandahåller namnen på de personer som är ansvariga för sortens upprätthållande.2. Medlemsstaterna skall i möjligaste mån se till att sorten vid godkännandet har samma namn i samtliga medlemsstater.Om det är känt att utsäde eller uppförökningsmaterial av en viss sort släpps ut på marknaden i ett annat land under annat namn skall detta namn också anges i listan.3. Vid beaktande av tillgängliga uppgifter skall medlemsstaterna också se till att en sort som inte är klart särskiljbar- från en sort som tidigare godkänts i medlemsstaten ifråga eller i en annan medlemsstat, eller- från en annan sort som bedömts med avseende på särskiljbarhet, stabilitet och enhetlighet i enlighet med regler som motsvarar reglerna i detta direktiv, men som inte är en sort som är känd inom gemenskapen enligt definitionen i artikel 5.1,har samma namn som denna sort. Denna bestämmelse skall inte gälla om namnet ifråga sannolikt kan missleda eller ge upphov till förväxling av den berörda sorten, eller om andra faktorer, enligt bestämmelserna avseende sortnamn i den berörda medlemsstaten, förhindrar att namnet används, eller om tredje mans rättigheter förhindrar att det används fritt för sorten ifråga.4. Medlemsstaterna skall sammanställa särskild dokumentation för varje godkänd sort med en beskrivning av sorten och en tydlig sammanfattning av alla de fakta som ligger till grund för godkännandet. Sortbeskrivningen skall avse plantor som producerats direkt från utsäde eller fröplantor av kategorin "certifikatutsäde och uppförökningsmaterial".5. Medlemsstaterna skall se till att godkända sorter som är genetiskt modifierade har en tydlig uppgift om detta i sortlistan. De skall vidare se till att alla som saluför en sådan sort tydligt anger i sin försäljningskatalog att sorten är genetiskt modifierad.6. Vad beträffar en sortbenämnings lämplighet skall artikel 63 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt(12) tillämpas.Tillämpningsföreskrifter för sortbenämningars lämplighet får antas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2.Artikel 101. Övriga medlemsstater och kommissionen skall omedelbart underrättas om varje ansökan eller återkallande av ansökan om sortgodkännande samt införanden och ändringar i sortlistan.2. För varje ny sort som godkänns skall medlemsstaterna skicka en kort beskrivning av sortens viktigaste kännetecken till de övriga medlemsstaterna och till kommissionen. Denna bestämmelse skall inte tillämpas på sorter (inavelslinjer, hybrider) som uteslutande är avsedda som komponenter till slutliga sorter. De skall också på begäran meddela de särskilda egenskaper och karaktärer som gör det möjligt att särskilja sorten från andra, liknande sorter.3. Varje medlemsstat skall ställa den dokumentation som avses i artikel 9.4, om godkända sorter eller återkallande av godkännande, till övriga medlemsstaters och kommissionens förfogande. Uppgifter som hämtas ur denna dokumentation skall behandlas konfidentiellt.4. Medlemsstaterna skall se till att dokumentationen avseende godkännande görs tillgänglig för personligt bruk för personer som kan styrka att de har rätt att ta del av den. Dessa bestämmelser skall inte gälla för sådana uppgifter som skall behandlas konfidentiellt enligt artikel 7.3.5. I de fall då godkännande av en sort avslås eller återkallas skall resultaten av utförda undersökningar göras tillgängliga för dem som berörs av beslutet.Artikel 111. Medlemsstaterna skall föreskriva att godkända sorter skall upprätthållas i enlighet med vedertagen praxis för upprätthållande av sorten.2. Det skall alltid vara möjligt att kontrollera upprätthållande av sorten med hjälp av de journaler som förs av den eller de personer som ansvarar för den. Dessa journaler skall också innehålla uppgifter om framställningen av alla generationer som föregår basutsäde eller uppförökningsmaterial.3. Prov kan begäras från den person som ansvarar för sorten. Om så behövs kan sådana prov tas officiellt.4. I de fall då upprätthållande av sorten utförs i en annan medlemsstat än i den där sorten godkändes skall de berörda medlemsstaterna bistå varandra i administrationen av kontrollen.Artikel 121. Ett godkännande skall gälla till utgången av det tionde kalenderåret efter det att godkännandet lämnats.Ett sortgodkännande som utfärdats av förutvarande Tyska demokratiska republiken före Tysklands åteförening skall gälla senast fram till utgången av det tionde kalenderåret efter det att sorterna upptagits på den sortlista som Förbundsrepubliken Tyskland utarbetar enligt artikel 3.1.2. Godkännande av en sort kan förnyas med bestämda intervall om sorten fortfarande odlas i en sådan skala att detta är motiverat eller bör bibehållas i syfte att bevara de växtgenetiska resurserna, samt under förutsättning av att kraven på särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet eller de kriterier som fastställs enligt artikel 20.2 och 20.3 fortfarande uppfylls. Utom när det gäller växtgenetiska resurser enligt artikel 20 skall ansökningar om förnyat godkännande lämnas in senast två år innan godkännandet löper ut.3. Godkännandets giltighetstid skall förlängas tills vidare, till dess beslut har fattats med anledning av ansökan om förnyat godkännande.Artikel 131. Medlemsstaterna skall säkerställa att eventuella tveksamheter, som uppkommer efter godkännande av en sort, med avseende på bedömningen av dess särskiljbarhet eller dess namn då godkännande gavs, klarläggs.2. Om det efter godkännande av en sort fastställs att kravet på särskiljbarhet enligt definitionen i artikel 5 inte var uppfyllt när godkännande gavs, skall godkännandet ersättas av annat beslut eller, om så är påkallat, skall godkännandet återkallas i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv.Det nya beslutet, som skall gälla från dagen för det ursprungliga godkännandet, skall innebära att sorten inte längre betraktas som en sort som är känd inom gemenskapen enligt definitionen i artikel 5.1.3. Om det efter godkännande av en sort fastställs att sortens namn enligt definitionen i artikel 9 inte kunde godkännas när sorten godkändes, skall namnet ändras på sådant sätt att det uppfyller bestämmelserna i detta direktiv. Medlemsstaterna får tillåta att det tidigare namnet tillfälligt används som tilläggsnamn. Detaljregler enligt vilka der tidigare namnet får användas som tilläggsnamn får fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2.4. Tillämpningsföreskrifter för punkterna 1 och 2 får fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2.Artikel 141. Medlemsstaterna skall se till att godkännande av en sort återkallasa) om det vid undersökning visas att sorten inte längre är klart särskiljbar, stabil eller tillräckligt enhetlig,b) om den eller de personer som ansvarar för sorten så begär, utom i de fall då upprätthållande förädling av sorten alltjämt utförs.2. Medlemsstaterna får återkalla godkännande av en sorta) om de lagar och andra författningar som antas för att följa detta direktiv inte efterlevs,b) om osanna eller bedrägliga uppgifter avseende de fakta som godkännandet grundades på lämnades i samband med ansökan om godkännande eller vid undersökningen av sorten.Artikel 151. Medlemsstaterna skall se till att en sort stryks ur deras listor, om sortgodkännandet har återkallats eller om godkännandets giltighetstid har löpt ut.2. Medlemsstaterna får för det egna territoriet tillåta en period för certifiering och saluföring av utsäde eller uppförökningsmaterial, dock längst till den 30 juni det tredje året efter det att godkännandet upphört att gälla.För sorter som tagits in i enlighet med artikel 16.1 i den gemensamma sortlista för arter av lantbruksväxter som avses i artikel 17 skall den period, som löper ut sist av de som medgivits av de olika godkännande medlemsstaterna enligt första stycket ovan, gälla för saluföring i samtliga medlemsstater, under förutsättning att utsädet eller uppförökningsmaterialet av den berörda sorten inte är föremål för några handelsbegränsningar med avseende på sort.Artikel 161. Medlemsstaterna skall se till att usäde av sorter som har godkänts i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv eller i enlighet med motsvarande principer från och med det offentliggörande som avses i artikel 17 inte underkastas några begränsningar för saluföringen med avseende på sort.2. En medlemsstat får, efter ansökan som skall behandlas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 eller 23.3 när det gäller genetiskt modifierade sorter, tillätas att förbjuda användning av sorten på hela eller en del av sitt territorium eller att fastställa lämpliga villkor för odling av sorten samt, i det fall som avses i c, villkor för användning av produkter som härrör från odlingen, i följande fall:a) Om det har fastställts att odling av sorten kan inverka skadligt på växtsundheten vid odling av andra sorter eller arter.b) Om det på grundval av officiella odlingsförsök som har utförts i den ansökande medlemsstaten, genom analogitillämpning av bestämmelserna i artikel 5.4, har konstaterats att sorten inte på någon del av dess territorium ger resultat som motsvara de som erhålls för en jämförbar sort som har godkänts på denna medlemsstats territorium, eller om det är allmänt känt att sorten på grund av sina egenskaper eller sin mognadskategori inte är lämplig för odling på någon del av dess territorium. Ansökan skall lämnas in före utgången av det tredje kalenderåret efter godkännandet.c) Om det finns giltiga skäl, förutom de som redan har angetts eller som har kunnat anges i samband med det förfarande som avses i artikel 10.2, att anse att sorten utgör en risk för människors hälsa och för miljön.Artikel 17På grundval av den information som lämnas av medlemsstaterna och allt efter det att denna inkommer skall kommissionen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, C-serien under rubriken "Gemensamma sortlistan för arter av lantbruksväxter", publicera en lista över alla sorter vars utsäde och uppförökningsmaterial inte underkastas några handelsbegränsningar med avseende på sort enligt artikel 16, samt den information som krävs enligt artikel 9.1 om den person eller de personer som ansvarar för upprätthållande av sorten. Det publicerade meddelandet skall ange vilka medlemsstater som har fått tillstånd enligt artikel 16.2 eller artikel 18.Det publicerade meddelandet skall innehålla en förteckning över de sorter för vilka en period har tillämpats i enlighet med artikel 15.2 andra stycket. Periodens längd skall anges samt, i förekommande fall, de medlemsstater för vilka perioden inte gäller.I det offentliggjorda meddelandet skall de genetiskt modifierade sorterna tydligt anges.Artikel 18Om det har konstaterats att odling av en sort som har införts i den gemensamma sortlistan i en medlemsstat kan inverka skadligt på växtsundheten vid odling av andra sorter eller arter eller utgöra en risk för människors hälsa eller för miljön får denna medlemsstat efter ansökan, i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 eller 23.3 när det gäller en genetiskt modifierad sort, tillåtas att förbjuda saluföring av utsäde eller förökningsmaterial av denna sort på hela eller en del av sitt territorium. Om det föreligger omedelbar fara för spridning av skadliga organismer eller omedelbar fara för människors hälsa eller för miljön får den berörda medlemsstaten införa förbud så snart ansökan har lämnats in och fram till dess att ett slutgiltigt beslut har fattats. Detta beslut skall fattas inom tre månader i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 eller artikel 23.3 när det gäller en genetiskt modifierad sort.Artikel 19När en sort upphör att vara godkänd i den medlemsstat som ursprungligen godkänt den får den även fortsättningsvis vara godkänd i en eller flera medlemsstater, under förutsättning att kraven för godkännande fortfarande är uppfyllda i dessa staters territorier och upprätthållande förädling garanteras.Artikel 201. Särskilda villkor skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 för att ta hänsyn till utvecklingen avseende villkoren för saluföring av kemiskt behandlat utsäde.2. Utan att det påverkar tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1467/94 av den 20 juni 1994 om bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jordbruket(13) skall särskilda villkor fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 för att ta hänsyn till utvecklingen avseende bevarande in situ och hållbar användning av växtgenetiska resurser genom odling och saluföring av utsäde av lantsorter och sorter som är naturligt anpassade till lokala och regionala förutsättningar och som hotas av utrotning.3. De särskilda villkor som avses i punkt 2 skall särskilt inbegripa följande:a) Lantsorterna och sorterna skall godkännas enligt bestämmelserna i det här direktivet. Förfarandet för officiellt godkännande skall ta hänsyn till särskilda kvalitetskännetecken och kvalitetskrav. Särskilt skall hänsyn tas till resultat av icke-officiella försök och kunskap från praktisk erfarenhet av odling, förökning och användning samt detaljerade beskrivningar av sorterna och relevanta benämningar som anmälts till den berörda medlemsstaten, och om denna information är tillräcklig skall det innebära undantag från kravet på officiell undersökning. En sådan lantsort eller en sort som godkänts skall anges som "bevarandesort" i den gemensamma sortlistan,b) Lämpliga kvantitativa begränsningar.Artikel 21Särskilda villkor får fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 23.2 för att ta hänsyn till utvecklingen när det gäller bevarandet av de genetiska resurserna.Artikel 221. Rådet skall med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen avgöra oma) de officiella sortundersökningar som utförts i tredje land ger samma garantier som de som föreskrivs i artikel 7 och som utförs i medlemsstaterna,b) de kontroller av förfaranden för upprätthållande av sorter som utförs i tredje land ger samma garantier som de som utförs i medlemsstaterna.2. Punkt 1 skall också gälla för varje ny medlemsstat, från anslutningsdatum till det datum då de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa dett direktiv skall sättas i kraft.Artikel 231. Kommissionen skall biträdas av Ständiga kommittén för utsäde och uppförökningsmaterial för jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk som inrättats genom artikel 1 i rådets beslut 66/399/EEG(14).2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall vara en månad.3. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.4. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.Artikel 24Med undantag för vad som stadgas i artiklarna 16 och 18 skall detta direktiv inte påverka tillämpningen av de bestämmelser i nationell lagstiftning som är berättigade av skäl som rör skydd av människors, djurs eller växters hälsa och liv eller skydd av industriell eller kommersiell egendom.Artikel 25Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna om detta.Artikel 261. Direktiv 70/457/EEG i dess lydelse enligt direktiven i bilaga I del A skall upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas förpliktelser vad gäller de tidsgränser som fastställs i bilaga I, del B.2. Hänvisningar till det upphävda direktivet skall tolkas som hänvisningar till detta direktiv och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II.Artikel 27Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 28Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 13 juni 2002.På rådets vägnarM. Rajoy BreyOrdförande(1) Yttrandet avgivet den 9 april 2002 (ännu ej offentliggjort i EGT).(2) EGT 225, 12.10.1970, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 98/96/EG (EGT L 25, 1.2.1999, s. 27).(3) Se bilage 1, del A.(4) Se sidan 12 i detta nummer av EGT.(5) EGT 125, 11.7.1966, s. 2298/66. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/64/EG (EGT L 234, 1.9.2001, s. 60).(6) EGT 125, 11.7.1966, s. 2309/66. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/64/EG.(7) Se sidan 60 i detta nummer av EGT.(8) Se sidan 74 i detta nummer av EGT.(9) EGT L 117, 8.5.1990, s. 15. Direktivet upphävt genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/18/EG (EGT L 106, 17.4.2001, s. 1).(10) EGT L 43, 14.2.1997, s. 1.(11) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.(12) EGT L 227, 1.9.1994, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2506/95 (EGT L 258, 28.10.1995, s. 3).(13) EGT L 159, 28.6.1994, s. 1.(14) EGT 125, 11.7.1966, s. 2289/66.BILAGA IDEL AUPPHÄVT DIREKTIV OCH SENARE ÄNDRINGAR AV DETTA(hänvisningar i artikel 26)>Plats för tabell>DEL BTIDSGRÄNSER FÖR GENOMFÖRANDE I NATIONELL RÄTT(hänvisningar i artikel 26)>Plats för tabell>BILAGA IIJÄMFÖRELSETABELL>Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31982L0434

Kommissionens andra direktiv 82/434/EEG av den 14 maj 1982 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om analysmetoder för kontroll av kosmetiska produkters sammansättning

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 185 , 30/06/1982 s. 0001 - 0028 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 12 s. 0071  Spansk specialutgåva: Område 15 Volym 3 s. 0179  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 12 s. 0071  Portugisisk specialutgåva: Område 15 Volym 3 s. 0179

KOMMISSIONENS ANDRA DIREKTIV av den 14 maj 1982 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om analysmetoder för kontroll av kosmetiska produkters sammansättning (82/434/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter(1), senast ändrat genom direktiv 79/661/EEG(2), särskilt artikel 8.1 i detta, ochmed beaktande av följande:Enligt direktiv 76/768/EEG skall kosmetiska produkter kontrolleras officiellt i syfte att säkerställa att de motsvarar kraven i gemenskapens bestämmelser om kosmetiska produkters sammansättning.Alla nödvändiga analysmetoder bör utarbetas snarast möjligt. Det första steget för att nå detta mål har redan tagits i och med kommissionens direktiv 80/1335/EEG(3) som definierar vissa metoder; i det andra steget skall metoder definieras för identifiering av vissa oxidationsmedel och bestämning av väteperoxid i kosmetiska hårvårdsprodukter, för identifiering och semikvantitativ bestämning av vissa oxiderande färgämnen i hårfärgningsmedel, identifiering och bestämning av nitrit, identifiering och bestämning av fri formaldehyd, bestämning av resorcinol i schampon och hårvatten och bestämning av metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol.De åtgärder som fastställs i detta direktiv har tillstyrkts av yttrandet från Kommittén för anpassning av direktiv 76/768/EEG med hänsyn till teknisk utveckling.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att följande analyser utförs i enlighet med de metoder som anges i bilagan, vid offentlig kontroll av kosmetiska produkter:- identifiering av oxidationsmedel och bestämning av väteperoxid i kosmetiska hårvårdsprodukter,- identifiering och semikvantitativ bestämning av vissa oxiderande färgämnen i hårfärgningsmedel,- identifiering och bestämning av nitrit,- identifiering och bestämning av fri formaldehyd,- bestämning av resorcinol i schampon och hårvatten,- bestämning av metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol.Artikel 2Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1983.De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 3Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 14 maj 1982.På kommissionens vägnarKarl-Heinz NARJESLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 262, 27.9.1976, s. 169.(2) EGT nr L 192, 31.7.1979, s. 35.(3) EGT nr L 383, 31.12.1980, s. 27.BILAGAI. IDENTIFIERING AV OXIDATIONSMEDEL OCH BESTÄMNING AV VÄTEPEROXID I KOSMETISKA HÅRVÅRDSPRODUKTERÄNDAMÅL OCH OMFATTNINGDen jodometriska bestämningen av väteperoxid i kosmetiska produkter är endast möjlig i frånvaro av andra oxidationsmedel som bildar jod av jodider. Följaktligen är det nödvändigt att upptäcka och identifiera eventuella andra närvarande oxidationsmedel före den jodometriska bestämningen av väteperoxid. Denna identifiering bryts ned till två steg; det första omfattar persulfater, bromater och väteperoxid och det andra omfattar bariumperoxid.A. IDENTIFIERING AV PERSULFATER, BROMATER OCH VÄTEPEROXID 1. PRINCIPNatriumpersulfat, kaliumpersulfat och ammoniumpersulfat; kaliumbromat, natriumbromat och väteperoxid - antingen den härrör från bariumperoxid eller inte - identifieras med fallande papperskromatografi genom att använda två framkallningslösningar.2. REAGENSERAlla reagenser bör vara av analytisk renhetsgrad.2.1 0,5 % (m/v) referensvattenlösningar av följande föreningar:2.1.1 Natriumpersulfat2.1.2 Kaliumpersulfat2.1.3 Ammoniumpersulfat2.1.4 Kaliumbromat2.1.5 Natriumbromat2.1.6 Väteperoxid2.2 Framkallningslösning A, 80 % (v/v) etanol2.3 Framkallningslösning B, bensen - metanol - 3-metylbutan-1-ol - vatten (i volymförhållande 34:38:18:10)2.4 Detektionsmedel A, 10 % (m/v) vattenlösning av kaliumjodid2.5 Detektionsmedel B, 1 % (m/v) vattenlösning av stärkelse2.6 Detektionsmedel C, 10 % (m/m) saltsyra2.7 4 N saltsyra3. APPARATUR OCH UTRUSTNING3.1 Kromatografipapper (Whatmanpapper nr. 3 och nr. 4 eller motsvarande)3.2 Mikropipett, 1 ìl3.3 Standardkolvar, 100 ml3.4 Veckfilter3.5 Apparatur för fallande papperskromatografi4. PREPARERING AV PROV4.1 Vattenlösliga produkterBered två lösningar av varje prov genom att lösa 1g och 5 g av produkten vardera i 100 ml vatten. Använd 1 ìl av var och en av dessa lösningar för att utföra papperskromatografin beskriven i sektion 5.4.2 Produkter svårlösliga i vatten4.2.1 Väg upp 1 g och 5 g av provet och slamma upp i 50 ml vatten, fyll upp till 100 ml med vatten i båda fallen och blanda. Filtrera de två uppslamningarna genom ett veckfilter (3.4) och använd 1 ìl av var och en av filtraten för att utföra papperskromatografin beskriven i Sektion 5.4.2.2 Bered än en gång två uppslamningar av varje prov genom att slamma upp 1g och 5 g i 50 ml vatten, surgör med utspädd saltsyra (2.7) fyll på med vatten till 100 ml och blanda. Filtrera uppslamningen genom genom ett veckfilter (3.4) och använd 1 ìl. av de två filtraten för att utföra papperskromatografin beskriven i sektion 5.4.3 KrämerSlamma upp 5 g och 20 g av varje produkt i 100 ml vatten och använd uppslamningen för att utföra papperskromatografin beskriven i Sektion 5.5. METOD5.1 Lägg en lämplig kvantitet av lösningsmedel A (2.2) och B (2.3) i två separata kromatografivannor för att utföra den fallande papperskromatografin. Mätta kromatografivannorna under minst 24 timmar med lösningsmedelsånga.5.2 Sätt 1 ìl av en provlösning och en refenslösning beredd enligt Sektion 4 och 2.1 till varje startpunkt på en remsa av kromatografipappret (Whatman nr. 3 eller motsvarande) som är 40 cm långt och 20 cm brett (3.1) eller av ett annat lämpligt format och avdunsta lösningen i luft.5.3 Placera kromatografiremsan (5.2) i kromatografivannan fylld med framkallningslösning A (5.1) och framkalla tills lösningens front har avancerat 35 cm (omkring 15 timmar).5.4 Upprepa förfarandet beskrivet i Sektion 5.2 och 5.3 med kromatografipapper (Whatman nr. 4 eller motsvarande) (3.1) och framkallningslösning B. Kromatografera till dess lösningens front har avancerat 35 cm (omkring fem timmar).5.5 Efter framkallning avlägsna kromatogrammen och torka dem i luft.5.6 Framkalla fläckarna i kromatogrammet genom att spraya det successivt med följande:5.6.1 Detektionsmedel A (2.4) följt kort därefter av detektionsmedel B (2.5). Fläckarna av persulfater kommer fram först i kromatogrammet och följs av väteperoxidfläckarna. Markera fläckarna med en penna.5.6.2 Detektionsmedel C (2.6) på kromatogrammet erhållet enligt Sektion 5.6.1; närvaro av bromater avslöjas härvid genom gråaktiga fläckar i kromatogrammet.5.7 Under ovan nämnda förhållanden med framkallningslösningarna A (2.2) och B (2.3) är Rf värdena hos referensämnena (2.1) ungefär följande:>Plats för tabell>B. IDENTIFIERING AV BARIUMPEROXID 1. PRINCIPBariumperoxid identifieras genom bildning av väteperoxid efter surgörande av provet (A.4.2) och genom närvaro av bariumjoner.- Vid frånvaro av persulfater (A) bildas vid tillsats av svavelsyra till en del av den surgjorda provlösningen (B.4.1) som resultat en vit fällning av bariumsulfat. Närvaron av bariumjoner i provet (B.4.1) fastställs åter med papperskromatografi på sätt som beskrivs nedan i punkt 5.- Då bariumperoxid och persulfat finns samtidigt närvarande (B.4.2) genom att smälta återstoden från lösningen (B.4.2) i en bas; efter upplösning i saltsyra fastställs närvaron av bariumjoner i lösningen av smältan (B.4.2.3) med papperskromatografi och/eller genom fällning av bariumsulfat.2. REAGENS2.1 Metanol2.2 36 % (m/m) koncentrerad saltsyra2.3 6 N saltsyra2.4 4 N svavelsyra2.5 Dinatriumsalt av rodizonsyra2.6 Bariumklorid (BaCl2 2 H2O)2.7 Vattenfritt natriumkarbonat2.8 1 % (m/v) vattenlösning av bariumklorid2.9 Framkallningslösning bestående av metanol, koncentrerad saltsyra (koncentration 36 %) och vatten (80:10:10 i volymförhållande)2.10 Detektionsmedel, 0,1 % (m/v) vattenlösning av rodizonsyrans dinatriumsalt, gjord omedelbart före användning.3. APPARATUR OCH UTRUSTNING3.1 Mikropipett, 5 ìl3.2 Platinadeglar3.3 Standardkolvar, 100 ml3.4 Kromatografipapper Schleicher och Schull 2043 b eller motsvarande. Rensa pappret genom framkallning under natten i en vanna för fallande kromatografi (A.3.5) innehållande framkallningslösning (B.2.9) och torka sedan.3.5 Veckfilter3.6 Normal apparatur för utförande av stigande papperskromatografi4. PREPARERING AV PROV4.1 Produkter i vilka persulfater är frånvarande4.1.1 Slamma upp 2 g av produkten i 50 ml vatten och justera uppslamningens pH till omkring 1 med saltsyra (B.2.3).4.1.2 Överför uppslamningen med vatten i en 100-ml standardkolv, fyll upp till märket med vatten och blanda. Använd denna uppslamning för papperskromatografianalysen beskriven i Sektion 5 för identifiering av barium genom fällning av sulfatet.4.2 Produkter i vilka persulfater är närvarande4.2.1 Slamma upp 2 g av produkten i 100 ml vatten och filtrera.4.2.2 Tillsätt till den torkade återstoden 7 till 10 gånger dess vikt natriumkarbonat (B.2.7), blanda och smält blandningen i en platinadegel (B.3.2) under en halvtimme.4.2.3 Kyl till rumstemperatur, lös upp smältan i 50 ml vatten och filtrera (B.3.5).4.2.4 Lös upp återstoden från smältan i saltsyra (B.2.3) och fyll upp till 100 ml vatten. Använd denna lösning för papperskromatografianalysen beskriven i sektion 5 och för identifiering av barium genom fällning av sulfatet.5. METOD5.1 Placera en lämplig kvantitet framkallningslösning (B.2.9) i vannan för stigande papperskromatografi och mätta vannan under åtminstone 15 timmar.5.2 På ett stycke kromatografipapper - förbehandlad som beskrivet i Sektion B.3.4 -sätt 5 ìl av var och en av lösningarna beredda enligt Sektion B.4.1.2 och B.4.2.4 och referenslösning B.2.8 vid tre startpunkter.5.3 Torka provet och refenspunkterna i luft. Framkalla kromatogrammet tills lösningens front har stigit 30 cm.5.4 Avlägsna kromatogrammet från vannan och lufttorka.5.5 Framkalla fläckarna på kromatogrammet genom att spraya pappret med detektionmedel B.2.10. Vid närvaro av barium, syns röda fläckar med ett RF värde på omkring 0,10 på kromatogrammet.C. BESTÄMNING AV VÄTEPEROXID 1. PRINCIPJodometrisk bestämningen av väteperoxid bygger på följande reaktion:H2O2 + 2H+ + 21-  I2 + 2 H2OOmvandlingen sker långsamt men kan påskyndas genom tillsats av ammoniakmolybdat. Bildad jod bestäms genom titrering mot natriumtiosulfat och är ett mått på väteperoxidinnehåll.2. DEFINITIONInnehållet av väteperoxid uppmätt på det sätt som beskrivs nedan uttrycks i viktprocent (% m/m) av produkten.3. REAGENSAlla reagens bör vara av analytiskt renhetsgrad.3.1 2 N svavelsyra3.2 Kaliumjodid3.3 Ammoniummolybdat3.4 0,1 N natriumtiosulfat3.5 10 % (m/v) kaliumjodidlösning, skall vara beredd omedelbart före användning3.6 20 % (m/v) ammoniummolybdatlösning3.7 1 % (m/v) stärkelselösning4. APPARATUR OCH UTRUSTNING4.1 Bägare, 100 ml4.2 Byrett, 50 ml4.3 Standardkolvar, 250 ml4.4 Mätcylindrar, 25 och 100 ml4.5 Pipetter med markering, 10 ml4.6 Koniska kolvar, 250 ml5. METOD5.1 Väg upp 10 g (m gram) av produkten, innehållande omkring 0,6 g väteperoxid, i en 100-ml bägare. Överför innehållet med vatten till en 250-ml standardkolv, fyll upp till märket med vatten och blanda.5.2 Pipettera 10 ml av provlösningen (5.1) i en 250 ml konisk kolv (4.6) och tillsätt successivt 100 ml 2 N svavelsyra (3.1), 20 ml kaliumjodidlösning (3.5) och tre droppar ammoniummolybdatlösning (3.6).5.3 Titrera bildad jod omedelbart mot 0,1 N natriumtiosulfatlösning (3.4) och precis innan ändpunkten uppnås tillsätts några få milliliter stärkelselösning som indikator (3.7). Registrera åtgången 0,1 N natriumtiosulfat (3.4) i milliliter (V).5.4 Utför en blank bestämning på det sätt som beskrivs i Sektion 5.2 och 5.3, varvid 10 ml provlösning ersätts med 10 ml vatten. Registrera åtgången 0,1 N natriumtiosulfat i blankbestämningen (Vo ml).6. BERÄKNINGBeräkna produktens väteperoxidinnehåll som viktprocent (% m/m) med hjälp av följande formel:% väteperoxid = >NUM>(V - Vo) × 1,7008 × 250 × 100>DEN>m × 10 × 1 000= >NUM>(V - Vo) × 4,252>DEN>mi vilken:m = kvantiteten i gram av den analyserade produkten (5.1),Vo = åtgången i milliliter av 0,1 N tiosulfatlösning i det bestämda blankprovet (5.4),V = åtgången i milliliter av 0,1 N tiosulfatlösning vid titreringen av provlösningen (5.3).7. REPRODUCERBARHET(1)För en produkt som innehåller omkring 6 % väteperoxid bör skillnaden mellan resultaten av två bestämningar utförda parallellt på samma prov inte överstiga ett absolut värde på på 0,2 %.II. IDENTIFIERING OCH SEMIKVANTITATIV BESTÄMNING AV VISSA OXIDERANDE FÄRGÄMNEN I HÅRFÄRGNINGSMEDEL1. SYFTE OCH OMFATTNINGDenna metod lämpar sig för identifiering och semikvantitativ bestämning av följande ämnen i hårfärgningsmedel i kräm eller flytande form:>Plats för tabell>2. PRINCIPOxiderande färgämnen extraheras vid pH 10 med 96 % etanol från färgpreparat i form av kräm eller i flytande form.Vid semikvantitativ bestämning av dessa ämnen jämförs provens och referensämnenas kromatogram i fyra framkallningssystem samtidigt och under så lika villkor som möjligt.3. REAGENSAlla reagens bör vara av analytisk renhetsgrad.3.1 Etanol, vattenfri3.2 Aceton3.3 Etanol, 96 % v/v3.4 Ammoniaklösning, 25% (d420= 0,91)3.5 L (+)-askorbinsyra3.6 Kloroform3.7 Cyklohexan3.8 Kväve, teknisk kvalitet3.9 Toluen3.10 Bensen3.11 n-Butanol3.12 Butan-2-ol3.13 Hypofosforsyra, 50 % v/v lösning3.14 Diazoreagens. Antingen:- 3-Nitro-1-bensendiazoniumklorbensensulfonat (i form av stabiliserat salt) som i Red 2 JN - Francolor,- 2-Kloro-4-nitro-1-bensendiazonnaftalenbensoat (i form av stabiliserat salt) som i NNCD Reagens - referens nr 74150 FLUKA,eller motsvarande.3.15 Silvernitrat3.16 p-Dimetylaminobensaldehyd3.17 2,5-Dimetylfenol3.18 Ferrikloridhexahydrat3.19 Saltsyra, 10 % m/v lösning3.20 ReferensämnenReferensämnena är de som upptas i punkt 1 "Syfte och omfattning". Vad beträffar aminföreningar måste referensämnet vara antingen hydrokloriden (mono eller di) eller den fria basen.3.21 Referenslösningar 0,5 % (m/v)A 0,5 % (m/v) lösning bereds av var och en av referensämnena i punkt 3.20.Väg upp 50 mg ± 1 mg av referensämnet i en standard 10 ml kolv.Tillsätt 5 ml 96 % etanol (3.3) och 250 mg askorbinsyra (3.5).Gör lösningen alkalisk genom att tillsätta ammoniaklösningen (3.4) för att ge ett pH på 10 (prova med indikatorpapper).Fyll upp till 10 ml med 96 % etanol (3.3) och blanda. Lösningarna kan förvaras under en vecka på sval plats skyddade från ljus.I vissa fall kan en fällning uppkomma efter tillsats av askorbinsyran och ammoniaken. Den bör då få sätta sig före utförandet.3.22 Framkallningslösningar3.22.1 Aceton - kloroform - toluen (35:25:40 i volymförhållande)3.22.2 Kloroform - cyklohexan - absolut etanol - 25 % ammoniak (80:10:10:1 i volymförhållande)3.22.3 Bensen - butan-2-ol - vatten (50:25:25 i volymför-hållande). Skaka väl och använd den övre fasen efter separering vid rumstemperatur (20 till 25 °C).3.22.4 n-Butanol - kloroform - reagens M (7:70:23 i volymförhållande). Separera noggrant vid rumstemperatur (20 till 25 °C) och använd den undre fasen.Preparering av reagens M>Plats för tabell>ObserveraFramkallningslösningar innehållande ammoniak måste skakas väl omedelbart före användning.3.23 Indikatorsprayer3.23.1 DiazoreagensBered en 5 % (m/v) vattenlösning av den valda reagensen (3.14). Denna lösning måste vara gjord just före användning.3.23.2 Ehrlichs reagensLös upp 2 g p-dimetylaminobensaldehyd (3.16) i 100 ml saltsyra 10 % (m/v) vattenlösning (3.19).3.23.3 2,5-dimetylfenol - ferrikloridhexahydratLösning 1: Lös upp 1 g dimetylfenol (3.17) i 100 ml 96 % etanol (3.3).Lösning 2: Lös upp 4 g ferriklorid hexahydrat (3.18) i 100 ml 96 % etanol (3.3).Vid framkallning sprayas dessa lösningar separat, först lösning 1 sedan lösning 2.3.23.4 Ammoniakalisk silvernitrat25 %-ig ammoniak (3.4) tillsätts 5 %-ig (m/v) vattenlösning av silvernitrat (3.15) tills fällningen precis är upplöst. Detta reagens måste beredas omedelbart före användning. Spara inte.4. APPARATUR4.1 Normal laboratorieutrustning för tunnskiktskromatografi.4.1.1 Plast eller glasskydd så konstruerat att kromatografiplattan kan omges med kvävgas vid applicering av fläckarna och under torkning. Denna försiktighetsåtgärd är nödvändig på grund av oxidationskänsligheten hos vissa färger.4.1.2 Mikrospruta, 10 ìl, graderad i 0,2 ìl med en tvärskuren nål, eller hellre en 50-mikroliterdispenser uppsatt på en klämställning på sådant sätt att plattan kan hållas under kväve.4.1.3 Tunnskiktsplattor av kiselgel, färdiga att använda, 0,25 mm tjocka av formatet 20 × 20 cm (Macherey och Nagel, Silica G-HR, som är plaststödda, eller motsvarande).4.2 Centrifug, 4 000 varv/min.4.3 Centrifugrör, 10 ml med PTFE-fodrade skruvkorkar eller motsvarande.5. UTFÖRANDE5.1 Behandling av provernaKassera de första 2 eller 3 cm kräm som trycks ut från tuben.Sätt följande i ett centrifugrör (4.3) som sköljs ur innan med kväve: 300 mg askorbinsyra med 3 g kräm eller homogeniserad vätska.Tillsätt 25 %-ig ammoniak droppvis (3.4) tills pH är 10. Fyll upp till 10 ml med 96 %-ig etanol (3.3).Homogenisera under kväve (3.8), sätt på kork och centrifugera vid 4 000 varv/minut under 10 minuter.Använd supernatanten.5.2 Kromatografi5.2.1 Applicering av fläckar på plattornaI en atmosfär av kväve (3.8) appliceras på en kromatografiplatta (4.1.3) 1 ìl av vardera ovan beskrivna referenslösningar vid nio punkter belägna ungefär 1,5 cm från varandra på en linje omkring 1,5 cm från plattans kant.Dessa referenslösningspunkter arrangeras enligt följande:>Plats för tabell>Tillsätt ytterligare 2 ìl av provlösningen erhållen enligt Sektion 5.1 vid punkt 10 och 11.Förvara plattan under kväve (3.8) till dess den skall kromatograferas.5.2.2 FramkallningPlacera plattan i en vanna ursköljd med kväve (3.8), mättad med en av de fyra lösningarna (3.22) och låt framkalla i rumstemperatur (20 till 25 grader C) i mörker tills lösningens front har rört sig omkring 15 cm från baslinjen.Avlägsna plattan och torka under kväve (3.8) vid rumstemperatur.5.2.3 SprutningSpruta plattan omedelbart med en av de fyra lösningarna specificerade i 3.23.5.2.4 IdentifieringJämför Rf värdet och färgen erhållen från provet med de kromatograferade referensämnenas.Tabell I ger som exempel Rf värdena och färgerna för varje ämne beroende av använd lösning och indikator.Vid tveksam identifiering kan ibland bekräftelse erhållas med en dubbningsmetod då referensämne tillsätts provextraktet.5.2.5 Semikvantitativ skattningJämför visuellt intensiteten av fläckarna för varje ämne identifierat enligt 5.2.4 med varierande koncentrationer av referensämnena.Om koncentrationen för en eller flera av ämnena som finns i provet är allt för hög, späd provextraktet och upprepa mätningen.>Plats för tabell>6. UNDERSÖKNING GENOM TVÅDIMENSIONELL TUNNSKIKTSKROMATOGRAFIDetta utförande med tvådimensionell kromatografi kräver användning av ytterligare standarder och reagens.6.1 Ytterligare referenslösningar och ämnen6.1.1 â-naftol (â-N)6.1.2 2-aminofenol (OAP)6.1.3 3-aminofenol (MAP)6.1.4 4-aminofenol (PAP)6.1.5 2-nitro-1,4-fenylendiamin (2-NPPD)6.1.6 4-nitro-1,2-fenylendiamin (4-NOPD)Bered en 0,5 %-ig m/v lösning av vardera av de ytterligare referensämnena enligt beskrivning i 3.21.6.2 Ytterligare framkallningslösning6.2.1 Etylacetat-cyklohexan-ammoniaklösning, 25 % (65:30:0,5 i volymförhållande)6.3 Ytterligare indikatorsystemPlacera ett glaskärl i en framkallningsvanna för tunnskiktskromatografi, tillsätt omkring 2 g kristallinisk jod och slut behållaren med ett passande lock.6.4 Kromatografi6.4.1 Drag två linjer, som visas i Figur 1, på den absorberande ytan av en tunnskiktsplatta (4.1.3).6.4.2 Sätt i kväveatmosfär (4.1.1) 1 till 4 ìl extrakt (5.1) vid baspunkt 1 (Bild 1) som ligger 2 cm från de två sidorna. Kvantiteten extrakt beror på intensiteten hos fläckarna på kromatogrammen (5.2).6.4.3 Dela mellan punkterna 2 och 3 (Figur 1) de identifierade eller troligen identifierade oxiderande färgämnena enligt 5.2 (avstånd mellan punkter 1,5 cm). Sätt 2 ìl av vardera referenslösningen - utom av DAP av vilken 6 ìl måste appliceras. Utför proceduren under kväve (6.4.2).6.4.4 Upprepa proceduren i 6.4.3 vid baspunkterna 4 och 5 (Bild 1) och förvara plattan under kväve till dess den skall kromatograferas (avstånd mellan punkterna 1,5 cm).6.4.5 Spola ur kromatografivannan med kväve (3.8) och häll i en lämplig kvantitet framkallningslösning 3.22.2. Placera plattan (6.4.4) i vannan och framkalla den i mörker i den första elueringsriktningen (Bild 1). Fortsätt tills lösningens front når linjen markerad på plattan (omkring 13 cm).6.4.6 Tag ut plattan ur vannan och placera den i en ny kromatografivanna som sköljts ur med kväve och låt elueringsvätskan avdunsta i minst 60 minuter.6.4.7 Placera en lämplig kvantitet av elueringslösningen (6.2) med ett graderat provrör i en vanna urblåst med kväve (3.8), placera plattan vriden 90 grader i vannan (6.4.6) och kromatografera i den andra riktningen (också i mörker) tills lösningens front når linjen dragen på absorptionsytan. Avlägsna plattan från vannan och avdunsta elueringslösningen i luft.6.4.8 Placera plattan under 10 minuter i kromatografivannan med jodånga (6.3) och tolka två-vägskromatogrammet genom användning av Rf-och färgvärdena hos referensämnena som kromatograferats samtidigt (Tabell II ger ledning till Rf-värdena och färger).ObserveraFör att erhålla maximal färgning av fläckarna lämna kromatogrammet exponerat för luft under en halv timme efter framkallning.6.4.9 Närvaron av oxiderande färgämnen som finns i 6.4.8 kan med säkerhet fastställas genom upprepning av proceduren beskriven i 6.4.1 till 6.4.8 och tillsättning vid baspunkt 1 ovanpå extraktet specificerat i 6.4.2 av 1 ìl av referensämnet enligt 6.4.8. Om ingen annan fläck hittas vid jämförelse med kromatogrammet erhållet i 6.4.8 är tolkningen av kromatogram 6.4.8 riktigt.>Plats för tabell>Figur 1>Hänvisning till >III. IDENTIFIERING OCH BESTÄMNING AV NITRITA. IDENTIFIERING 1. SYFTE OCH OMFATTNINGDenna metod är lämplig för identifiering av nitrit i kosmetiska produkter, speciellt i krämer och pastor.2. PRINCIPNärvaro av nitrit indikeras av bildning av färgade derivat med 2-aminobensaldehydfenylhydrazon (Nitrin®).3. REAGENSAlla reagens bör vara av analytisk renhetsgrad.3.1 Utspädd svavelsyra: späd 2 ml koncentrerad svavelsyra (d420 = 1,84) med 11 ml destillerat vatten.3.2 Utspädd saltsyra: späd 1 ml koncentrerad saltsyra (d420 = 1,19) med 11 ml destillerat vatten.3.3 Metanol3.4 En lösning av 2-aminobensaldehydfenylhydrazon (Nitrin® reagens) i metanol.Väg upp 2,0 g Nitrin® och överför detta kvantitativt till en 100-ml standardkolv. Tillsätt droppvis 4 ml utspädd saltsyra (3.2) och skaka. Fyll upp till märket med metanol och blanda tills lösningen är fullständigt klar. Förvara lösningen i en brun glasflaska (4.3).4. APPARATUR4.1 Bägare, 50 ml4.2 Standardkolv, 100 ml4.3 Brun glasflaska, 125 ml4.4 Glasplatta, 10 × 10 cm4.5 Plastspatel4.6 Filtrerpapper, 10 × 10 cm5. UTFÖRANDE5.1 Bred en del av provet som skall undersökas jämnt över glasplattan (4.4) så att den täcker ytan med en tjocklek maximalt 1 cm.5.2 Vät ett filtrerpapper (4.6) med destillerat vatten. Lägg det på provet och pressa ned filtrerpappret med plastspateln (4.5).5.3 Vänta omkring en minut och sätt på mitten av filtrerpappret:- två droppar utspädd svavelsyra (3.1),- följt av två droppar Nitrin®-lösning (3.4).5.4 Efter 5 till 10 sekunder avlägsna filtrerpappret och betrakta det mot dagsljus. Närvaro av nitrit visas som en purpurröd färgning.Om nitritinnehållet är lågt ändras den purpurröda färgen till gul efter fem till 15 sekunder. Denna färgändring sker efter en till två minuter om stora kvantiteter nitrit finns närvarande.6. KOMMENTARDen purpurröda färgens intensitet och den tid som åtgår före ändringen till gult kan ge en indikation på nitritinnehållet i provet.B. BESTÄMNING 1. SYFTEMetoden beskriver bestämning av nitrit i kosmetiska produkter.2. DEFINITIONNitritinnehållet i provet, som bestäms enligt denna metod, utrycks i viktprocent natriumnitrit.3. PRINCIPEfter utspädning av provet med vatten och klarning fås det närvarande nitritet att reagera med sulfanilamid och N-1-naftyletylendiamin och den erhållna optiska tätheten av färgen mäts vid 538 nm.4. REAGENSAlla reagens bör vara av analytisk renhetsgrad.4.1 Klarningsreagens: dessa reagens får inte användas mer än en vecka efter beredning.4.1.1 Carrez I reagens:Lös upp 106 g kaliumferrocyanat (II) K4Fe(CN)6  7 3H2O, i destillerat vatten och späd med vatten till 1 000 ml.4.1.2 Carrez II reagens:Lös upp 219,5 g zinkacetat, Zn(CH3COO)2  7 2H2O och 30 ml isättika i destillerat vatten och späd med vatten till 1 000 ml.4.2 Natriumnitritlösning:Lös upp 0,500 g natriumnitrit i destillerat vatten i en 1 000-ml volumetrisk kolv och späd med vatten till märket. Späd 10,0 ml av denna standard stamlösning till 500 ml; 1 ml av den senare lösningen = 10 ìg NaNO2.4.3 1 N natriumhydroxidlösning4.4 0,2 % sulfanilamidhydrokloridlösning:Lös upp 2,0 g sulfanilamid i 800 ml vatten genom värmning. Kyl och tillsätt 100 ml koncentrerad saltsyra under omröring. Späd med vatten till 1 000 ml.4.5 5 N saltsyra4.6 N-1-naftylreagens:Denna lösning måste beredas samma dag. Lös upp 0,1 g N-1-naftyletylendiamindihydroklorid i vatten och späd med vatten till 100 ml.5. APPARATUR5.1 Analysvåg5.2 Volumetriska kolvar på 100 ml, 250 ml, 500 ml och 1 000 ml5.3 Volympipetter eller graderade pipetter5.4 Mätcylindrar på 100 ml5.5 Veckfilter, nitritfritt, diameter 15 cm5.6 Vattenbad5.7 Spektrofotometer med optiska celler med 1 cm ljuspassagelängd5.8 pH mätare5.9 Mikrobyrett på 10 ml5.10 Bägare på 250 ml6. UTFÖRANDE6.1 Väg omkring 0,5 g (m gram) med en nogrannhet av 0,1 mg av det homogeniserade provet, överför med hett destillerat vatten kvantitativt till en 250-ml bägare (5.10) och justera volymen till omkring 150 ml med hett destillerat vatten. Placera bägaren (5.10) i vattenbad (5.6) vid 80 grader C i en halvtimme. Skaka innehållet då och då under denna tid.6.2 Kyl till rumstemperatur och tillsätt successivt under omröring 2 ml Carrez I-reagens (4.1.1) och 2 ml Carrez II-reagens (4.1.2).6.3 Tillsätt 1 N natriumhydroxidlösning (4.3) till pH 8,3. [Använd pH-mätaren (5.8)]. Överför innehållet kvantitativt till en 250-ml kolv (5.2) och fyll upp till märket med destillerat vatten.6.4 Blanda innehållet och filtrera genom ett veckfilter (5.5).6.5 Pipettera (5.3) en lämplig del (V ml) av det klara filtratet, men inte mer än 25 ml i en 100-ml volumetrisk kolv (5.2) och tillsätt destillerat vatten till en volym på 60 ml.6.6 Blanda och tillsätt 10,0 ml av sulfanilamidhydrokloridlösningen (4.4) och sedan 6,0 ml 5 N saltsyra (4.5). Blanda och låt stå i fem minuter. Tillsätt 2,0 ml N-1-naftylreagens (4.6), blanda och låt stå i tre minuter. Späd med vatten till märket och blanda.6.7 Bered ett blankt prov genom att upprepa förfarandena 6.5 och 6.6 utan tillsats av N-1-naftylreagens (4.6).6.8 Mät (5.7) den optiska tätheten vid 538 nm av lösningen erhållen enligt 6.6 genom att använda blanklösningen (6.7) som referens.6.9 Avläs från standardkurvan (6.10) natriumnitritinnehållet i ìg per 100 ml lösning (m1 mikrogram) som motsvarar den optiska tätheten uppmätt i 6.8.6.10 Genom användning av 10 ìg per ml natriumnitritlösning (4.2) bered en standardkurva för koncentrationerna 0, 20, 40, 60, 80, 100 ìg natriumnitrit per 100 ml.7. BERÄKNINGBeräkna natriumnitritinnehållet av provet i viktprocent med hjälp av följande formel:% NaNo2 = 20 >NUM>250>DEN>V × m1 × 10-6 × >NUM>100>DEN>m = >NUM>m1>DEN>V × m × 40i vilken:m = vikten av provet i gram taget för analys (6.1),m1 = natriumnitritinnehållet i mikrogram som finns i 6.9,V = antalet milliliter av filtratet som används för mätningen (6.5).8. REPRODUCERBARHET(2)Vid ett innehåll av omkring 0,2 % m/m natriumnitrit bör skillnaden mellan resultaten från två bestämningar utförda parallellt på samma prov inte överstiga ett absolut värde på 0,005 %.IV. IDENTIFIERING OCH BESTÄMNING AV FRI FORMALDEHYD1. SYFTE OCH OMFATTNINGDenna metod beskriver identifiering och bestämning av fri formaldehyd. Den är tillämplig på alla kosmetiska produkter och omfattar tre delar:1.1 Identifiering1.2 Bestämning med pentan-2,4-dionkolorimetriDenna metod är otillräcklig när formaldehyden är kombinerad eller polymeriserad som fallet är med formaldehydavgivare. Om resultatet överskrider den maximalt tillåtna koncentrationen måste följande metod användas.1.3 Bestämning med bisulfitMed denna metod tas inte formaldehyd i de flesta kombinerade eller polymera föreningar med i beräkningen. Emellertid bestäms vissa instabila kombinationer (hexametylentetramin t.ex.). Dessutom är alkalinitetsmätningen svår vid närvaro av en buffertlösning.2. DEFINITIONDet fria formaldehydinnehållet i provet som bestäms enligt denna metod uttrycks i viktprocent.3. PRINCIP3.1 Del I - IdentifieringFormaldehyd i ett svavelsyrehaltigt medium gör Schiff's reagens rosa eller malvafärgad.3.2 Del II - Bestämning av pentan-2,4-dionFormaldehyd reagerar med pentan-2,4-dion i närvaro av ammoniumacetat och bildar 3,5-diacetyl-1,4-dihydrolutidin. Denna extraheras med butan-1-ol och extraktets absorption mäts vid 410 nm.3.3 Del III - Bestämning med bisulfitFormaldehyd reagerar med sulfit i surt medium vid 0 °C och bildar en additionsförening. Överskottsprotonerna titreras med natriumhydroxid. De förbrukade protonerna utgör basen för beräkningen vid bestämningen av formaldehydkvantiteten. Ett blankt prov utan sulfit möjliggör mätning av mediets alkalinitet eller surhetsgrad.4. REAGENSAlla reagens bör vara av analytisk renhetsgrad.4.1 Isättika4.2 Vattenfri ammoniumacetat4.3 Butan-1-ol4.4 Svavelsyra, omkring 2 N4.5 Nyberedd 0,1 M natriumsulfitlösning4.6 Schiff's reagens 100 mg fuchsin vägs i en bägare och löses upp i 75 ml vatten vid 80 °C.(Detta reagens är olämpligt att använda efter två veckor.)4.7 Pentan-2,4-dionreagensI en 1 000-ml volumetrisk kolv upplöses:150 g ammoniumacetat (4.2),2 ml pentan-2,4-dion (nydestillerat vid reducerat tryck - det bör inte uppvisa någon absorption vid 410 nm),3 ml isättika (4.1).Fyll upp till 1 000 ml med vatten (pH på lösningen omkring 6,4)Detta reagens måste vara nyberett.4.8 Standard svavelsyrelösning, 0,1 N4.9 Standard natriumhydroxidlösning, 0,1 N4.10 Jodlösning, 0,1 N4.11 Natriumtiosulfat, 0,1 N4.12 FormaldehydstamlösningHäll 5 g 37 till 40 %-ig formaldehydlösning i en 1 000-ml volumetrisk kolv och fyll upp till 1 000 ml.Bestäm styrkan på denna lösning enligt följande: Avlägsna 10,00 ml; tillsätt 25,00 ml av en standard 0,1 N jodlösning (4.10) och 10 ml av en 1 N natriumhydroxidlösning.Låt stå i fem minuter.Tillsätt 11 ml 1 N HCl och titrera överskottet av standard 0,1 N jodlösningen (4.10) med standard 0,1 N natrium tiosulfatlösning (4.11) genom att använda stärkelselösning som indikator.1 ml 0,1 N jodlösning (4.10) motsvarar 1,5 mg formaldehyd.4.13 FormaldehydrefenslösningPipettera 5,00 ml av stamlösningen (4.12) i en 100-ml graderad kolv och fyll upp till 100 ml med demineraliserat vatten.Pipettera 5,00 ml av lösningen ovan i en 500-ml kolv och fyll upp till 500 ml med demineraliserat vatten.1 ml av denna lösning innehåller omkring 1 ìg formaldehyd.Beräkna exakta innehållet.4.14. Tymolftaleinlösning, 0,1 g/100ml 50 %-ig etanol4.15. Referensreagenslösning: som reagens 4.7 men utan pentan-2,4-dion5. APPARATUR5.1 Standardlaboratorieapparatur5.2 Fasseparationsfilter, Whatman 1 PS (eller motsvarande)5.3 Centrifug5.4 Spektrofotometer5.5 Glasceller med en optisk gång på 1 cm5.6 Potentiometer med skrivare5.7 Glas/kalomelelektroder (det rekommenderas att speciella lågtemperaturelektroder används).6. UTFÖRANDE6.1 Identifiering6.1.1 Väg 2 g av provet i en 10-ml bägare.6.1.2 Tillsätt två droppar 2 N svavelsyra (4.4) och 2 ml Schiff's reagens (4.6) (detta reagens måste vara helt färglöst vid användningen).Skaka och låt stå i fem minuter.6.1.3 Om en rosa eller malvafärgad färgning syns inom fem minuter är formaldehyd överstigande 0.01 % närvarande och skall bestämmas enligt utförande 6.2 och om nödvändigt enligt utförande 6.3.6.2. Bestämning med pentan-2,4-dionkolorimetri6.2.1 Provlösning6.2.1.1 Väg på 0,001 g när i en 100-ml volumetrisk kolv en kvantitet (m i gram) av provet motsvarande en förmodad kvantitet formaldehyd på omkring 150 ìg.6.2.1.2 Fyll upp till 100 ml med demineraliserat vatten och blanda.6.2.1.3 Blanda i en 50-ml Erlenmeyerkolv:10,00 ml lösning från 6.2.1.2.,5,00 ml pentan-2,4-dion reagens (4.7),demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.6.2.2 ReferenslösningEventuell störning på grund av bakgrundsfärg hos provet elimineras genom användning av denna referenslösning.Blanda i en 50-ml Erlenmeyerkolv:10,00 ml lösning från 6.2.1.2,5,00 ml referensreagenslösning (4.15),demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.6.2.3 Blank lösningBlanda i en 50-ml Erlenmeyerkolv:5,00 ml pentan-2,4-dionreagens (4.7),demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.6.2.4 Bestämning6.2.4.1 Skaka kolvarna från 6.2.1.3, 6.2.2 och 6.2.3 och sänk ned i vattenbad vid 60 °C under exakt 10 minuter. Tillåt svalna under två minuter i isvattenbad.6.2.4.2 Överför i 50-ml separertrattar innehållande 10,00 ml butan-1-ol (4.3). Skölj varje kolv med 3 till 5 ml vatten och tillsätt sköljvätskan till trattarna. Skaka blandningen kraftigt under exakt 30 sekunder. Låt den separera.6.2.4.3 Filtrera i mätceller genom ett fasseparationsfilter. Centrifugering (5 000 varv/min. under fem minuter) är mindre praktiskt och tar längre tid.6.2.4.4 Mät den optiska tätheten A1 vid 410 nm på extraktet av provlösningen från 6.2.1.3 mot extraktet av referenslösningen 6.2.2.6.2.4.5 Mät på samma sätt extraktet av blanklösningen från 6.2.3 mot butan-1-ol (A2).ObserveraAlla dessa operationer måste utföras inom 25 minuter från det ögonblick när Erlenmeyerkolvarna placerades i vattenbadet på 60 °C.6.2.5 Standardkurva6.2.5.1 Blanda i en 50-ml Erlenmeyerkolv:5,00 ml standardlösning (4.13),5,00 ml pentan-2,4-dionreagens (4.7),demineraliserat vatten till en slutvolym på 30 ml.6.2.5.2 Fortsätt som beskrivet i Sektion 6.2.4.5, mät den optiska tätheten mot butan-1-ol (4.3).6.2.5.3 Upprepa utförandet med 10, 15, 20, och 25 ml standardlösning.6.2.5.4 För att erhålla 0-värdet fortsätt som i 6.2.4.5.6.2.5.5 Konstruera standardkurvan efter subtraktion av 0-värdet (6.2.4.5) från var och en av de optiska tätheterna erhållna i 6.2.5.2 och 6.2.5.3. Beers lag gäller upp till 30 ìg formaldehyd.6.3 Bestämning med bisulfit6.3.1 Preparering av provet6.3.1.1 För provVäg i en tarerad bägare till närmaste 0,001 g en kvantitet av provet (m gram) motsvarande den förmodade kvantiteten mellan 3 och 20 mg formaldehyd.6.3.1.2 ReferensprovVäg på liknande sätt upp ett referensprov (m gram).6.3.2 Bestämning6.3.2.1 Överför 50,00 ml 0,1 M natriumsulfit (4.5) i en 100-ml bägare och tillsätt 10,00 ml 0,1 N svavelsyra (4.8). Skaka.6.3.2.2 Sänk ned bägaren i en blandning av is och salt för att hålla temperaturen av det hela vid +2 °C. Häll i prov 6.3.1.1.6.3.2.3 Titrera snabbt med potentiometri med 0,1 N natriumhydroxid (4.9), skaka kontinuerligt och håll temperaturen mellan +2 och +4 °C (den neutrala punkten ligger mellan pH 9 och 11).Låt V1 vara volymen av använd 0,1 N (4.9) natriumhydroxid.6.3.3 BlankprovNitrera en ytterligare lösning beredd som i 6.3.2.1 enligt förutsättningarna beskrivna i 6.3.2.Låt V2 vara volymen av 0,1 N natriumhydroxid (4.9) som tagits.6.3.4 ReferensprovBestäm provets surhetsgrad eller alkalinitet genom potentiometrisk titrering med 0,1 N natriumhydroxid (4.9) eller 0,1 N svavelsyra (4.8) i provet m'. Låt v' vara volymen av 0,1 N natriumhydroxid eller svavelsyra 0,1 N som använts.6.3.5 ObserveraStrikt iakttagande av villkoren för provningen är viktigt.Det är möjligt att utföra bestämningen i närvaro av tymoftalein (4.14) som indikator.7. PRESENTATION AV RESULTATEN7.1 Beräkning för den kolorimetriska metoden7.1.1 Subtrahera A2 från A1 och avläs från standardkurvan (6.2.5.5) mängden C i mikrogram formaldehyd i provlösningen (6.2.1.3).7.1.2 Beräkna formaldehydinnehållet i provet som viktprocent (% m/m) med hjälp av följande formel:formaldehydinnehåll i % = >NUM>C>DEN>103× m7.2 Beräkning för bisulfittitrermetodenRelatera volymen 0,1 N natriumhydroxid (4.9) eller 0,1 N svavelsyra (4.8) som tagits i referensprovet till vikten m:v = >NUM>v'  7 m>DEN>m'För en neutral produkt är v naturligtvis noll.7.2.1 I händelse av en sur produkt:formaldehydinnehåll i % = >NUM>0,30 (V2 - V1 - v)>DEN>m7.2.2 I händelse av en alkalisk produkt:formaldehydinnehåll i % = >NUM>0,30 (V2 - V1 - v)>DEN>m7.3 AnmärkningOm resultaten från de två metoderna skiljer sig, skall endast den lägre siffran tas.8. REPRODUCERBARHET(3)Vid ett formaldehydinnehåll på 0,2 % bör skillnaden mellan resultaten av två bestämningar utförda parallellt på samma prov inte överskrida 0,005 % för den kolorimetriska metoden och 0,05 % för bisulfitmetoden.V. BESTÄMNING AV RESORCINOL I SCHAMPON OCH HÅRVATTEN1. SYFTE OCH OMFATTNINGDenna metod specificerar den gaskromatografiska bestämningen av resorcinol i schampon och hårvatten. Metoden lämpar sig för koncentrationer på 0,1 upp till 2,0 viktprocent i provet.2. DEFINITIONResorcinolinnehållet i provet, bestämt enligt denna metod, utrycks i viktprocent.3. PRINCIPResorcinol och 3,5-dihydroxitoluen, (5-metylresorcinol) tillsatt som intern standard, separeras från provet med tunnskiktskromatografi. Båda föreningarna isoleras genom att skrapa fläckarna från tunnskiktsplattan och genom att extrahera med metanol. Slutligen torkas de extraherade föreningarna, silyleras och bestäms med gaskromatografi.4. REAGENSAlla reagens måste vara av analytisk renhetsgrad.4.1 Saltsyra 25 % (m/m)4.2 Metanol4.3 Etanol 96 % (v/v)4.4 Färdiga kiselgel TLC plattor (plast eller aluminium) med fluorescerande indikator. Avaktivera enligt följande: spruta vanliga förut täckta kiselgelplattor med vatten tills de glaseras. Låt de besprutade plattorna torka i rumstemperatur i en till tre timmar.ObserveraOm plattorna inte avaktiveras kan förluster av resorcinol förekomma genom irreversibel adsorption på kisel.4.5 Framkallningslösning: aceton - kloroform - ättiksyra (20:75:5 i volymförhållande).4.6 Resorcinol standardlösning; lös upp 400 mg resorcinol i 100 ml 96 %-ig etanol (4.3) (1 ml motsvarar 4 000 ìg resorcinol).4.7 Intern standardlösning; lös upp 400 mg 3,5-dihydroxitoluen (DHT) i 100 ml 96 %-ig etanol (4.3) (1ml motsvarar 4 000 ìg DHT).4.8 Standardlösning; blanda 10 ml av lösning 4.6 och 10 ml av lösning 4.7 i en 100-ml volumetrisk kolv, fyll upp till märket med 96 %-ig etanol (4.3) och blanda (1 ml motsvarar 400 ìg resorcinol och 400 ìg DHT).4.9 Silyleringsmedel4.9.1 N, O-bis-(trimetylsilyl)trifluoracetamid (BSTFA)4.9.2 Hexametyldisilazan (HMDS)4.9.3 Trimetylklorsilan (TMCS)5. APPARATUR5.1 Vanlig tunnskikts- och gaskromatografiutrustning5.2 Glaskärl6. UTFÖRANDE6.1 Preparering av provet6.1.1 Väg noggrant i en 150-ml bägare en provdel (m gram) av produkten som innehåller omkring 20 till 50 mg resorcinol.6.1.2 Surgör med saltsyra (4.1) tills blandningen är sur (omkring 2 till 4 ml behövs), tillsätt 10 ml (40 mg DHT) av den interna standardlösningen (4.7) och blanda. Överför i en 100-ml volumetrisk kolv med etanol (4.3) fyll upp till märket med etanol och blanda.6.1.3 Sätt 250 ìl av lösningen (6.1.2) på en avaktiverad kiselplatta (4.4) som en kontinuerlig linje omkring 8 cm lång. Försök få linjen så smal som möjligt.6.1.4 Sätt 250 ìl av standardlösningen (4.8) till samma platta på samma sätt (6.1.3).6.1.5 Sätt fläckar på två punkter av startlinjen med 5 ìl av vardera lösningen 4.6 och 4.7 för att hjälpa till med lokaliseringen efter framkallning av plattan.6.1.6 Framkalla plattan i en ofodrad (omättad) vanna fylld med framkallningslösning 4.5 till dess lösningens front har nått en linje 12 cm från startlinjen; vanligen tar detta omkring 45 minuter. Lufttorka plattan och lokalisera resorcinol/DHT-zonen under kortvåg UV-ljus (254 nm). De två föreningarna har ungefär samma Rf-värden. Markera banden med en penna på 2 mm avstånd från den utsides mörka gränslinjen på banden. Avlägsna dessa zoner och samla upp det adsorberade av vardera bandet i en 10-ml flaska.6.1.7 Extrahera det adsorberade innehållande provet och det adsorberade innehållande standardlösningen på följande sätt:Tillsätt 2 ml metanol (4.2) och extrahera under en timme under kontinuerlig omrörning. Filtrera blandningen och upprepa extrationen under ytterligare 15 minuter med 2 ml metanol.6.1.8 Kombinera extrakten och avdunsta lösningen genom att torka över natten i en vakuumexsickator med lämpligt torkmedel. Använd inte värme.6.1.9 Silylera återstoden (6.1.8) som angivet i antingen 6.1.9.1. eller 6.1.9.2.6.1.9.1 Tillsätt 200 ìl BSTFA (4.9.1) med en mikrospruta och lämna blandningen i ett slutet kärl i 12 timmar vid rumstemperatur.6.1.9.2 Tillsätt successivt 200 ìl HMDS (4.9.2) och 100 ìl TMCS (4.9.3) med en mikrospruta och upphetta blandningen under 30 minuter vid 60 grader C i ett slutet kärl. Kyl blandningen.6.2 Gaskromatografi6.2.1 Kromatografiska förhållandenKolonnen måste ge en upplösning, R, motsvarande eller bättre än 1,5, där:R = 2 >NUM>d' R2 - d' R1>DEN>W1 + W2i vilken:R1 och R2 = retentionstider i minuter för två toppar,W1 och W2 = samma toppars bredd vid halv höjd i mm,d' = skrivarhastigheten i mm per minut.Följande kolonn- och och gaskromatografiska förhållanden har befunnits lämpliga:>Plats för tabell>För inställning av väte och luftflöde följ tillverkarens anvisningar.6.2.2 Injicera 1 till 3 ìl av lösningen erhållen enligt 6.1.9 i gaskromatografen. Utför fem injektioner för varje lösning (6.1.9), mät toppytorna, tag medeltalet av dessa och beräkna förhållandet av toppytorna: S = toppyta resorcinol/toppyta DHT.7. BERÄKNINGKoncentrationen av resorcinol i provet utryckt i vikt-procent (% m/m) fås genom:% resorcinol = >NUM>4>DEN>M × >NUM>Sprov>DEN>Sstandardlösningi vilken:M = provdel i gram (6.1.1),S prov = medeltalet toppyteförhållande enligt 6.2.2 för provlösningen,S standardlösning = medeltalet toppyteförhållande enligt 6.2.2 för standardlösningen.8. REPRODUCERBARHET(4)Vid ett resorcinolinnehåll på omkring 0,5 % bör skillnaden mellan resultaten av två bestämningar parallellt utförda på samma prov inte överstiga ett absolut värde på 0,025 %.VI. BESTÄMNING AV METANOL I RELATION TILL ETANOL ELLER 2-PROPANOL1. SYFTE OCH OMFATTNINGDenna metod beskriver den gaskromatografiska analysen av metanol i alla typer av kosmetiska produkter (inklusive aerosoler).Relativa halter på 0 till 10 % kan bestämmas.2. DEFINITIONMetanolinnehållet som bestäms enligt denna metod uttrycks i viktprocent metanol i relation till etanol eller 2-propanol.3. PRINCIPBestämningen utförs med gaskromatografi.4. REAGENSAnvänd reagens av analytisk renhetsgrad.4.1 Metanol4.2 Absolut etanol4.3 2-propanol4.4 Kloroform, befriat från alkoholer genom tvättning med vatten5. APPARATUR5.1 Gaskromatograf:med Katarometerdetektor för aerosolprover.med flamjoniseringsdetektor för icke-aerosolprover.5.2 Volumetriska kolvar, 100 ml5.3 Pipetter, 2 ml, 20 ml, 0 till 1 ml5.4 Mikrosprutor 0 till 100 ìl och 0 till 5 ìl och (endast för aerosolprover) speciella gastäta sprutor med skjutventil (se provutförande Bild 5)(5).6. UTFÖRANDE6.1 Preparering av prov6.1.1 Provtagning av aerosolprodukter sker enligt kapitel II i bilagan till kommissionens direktiv 80/1335/EEG av den 22 december 1980(6) och analyseras gaskromatografiskt enligt villkoren i 6.2.1.6.1.2 Prover av icke-aerosolprodukter tagna enligt ovannämnda kapitel II späds med vatten till en halt av 1 till 2 % etanol eller 2-propanol och analyseras sedan gaskromatografiskt enligt villkoren i 6.2.2.6.2 Gaskromatografi6.2.1 För aerosolprover används katarometerdetektor.6.2.1.1 Kolonnen fylls med 10 % Hallcomid M 18 på Chromsorb WAW 100 till 200 mesh.6.2.1.2 Kolonnen måste ge en upplösning, R, motsvarande eller bättre än 1,5, därR = 2 >NUM>d' R2 - d' R1>DEN>W1 + W2i vilken:R1 och R2 = retentionstider i minuter hos två toppar,W1 och W2 = samma toppars bredd vid halv höjd i mm,d' = skrivarens hastighet i mm per minut.6.2.1.3 Följande förhållanden tillåter att denna upplösning uppnås:>Plats för tabell>6.2.2 För icke-aerosol prover:6.2.2.1 Kolonnen fylls med Chromosorb 105 eller Porapak QS och flamjoniseringsdetektorn används.6.2.2.2 Kolonnen måste ge en upplösning, R, motsvarande eller bättre än 1,5, där:R = 2 >NUM>d' R2 - d' R1>DEN>W1 + W2i vilken:R1 och R2 = retentionstiderna i minuter av två toppar,W1 och W2 = samma toppars bredd vid halv höjd i mm,d'= skrivarens hastighet i mm per minut.6.2.2.3 Denna upplösning har erhållits vid användning av följande förhållanden:>Plats för tabell>7. STANDARDDIAGRAM7.1 För gaskromatografiutförande 6.2.1 (Hallcomid M 18 kolonn) används följande standardblandning. Bered dessa blandningar med mätpipetter, men ta reda på den exakta mängden genom att väga pippetten eller kolven omedelbart efter varje tillsats.>Plats för tabell>Injicera 2 till 3 ìl i kromatografen enligt villkoren i 6.2.1.Beräkna toppytornas förhållande (metanol/etanol) eller (metanol/2-propanol) av varje blandning.Rita upp standarddiagram genom att användaX-axel: % metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol,Y-axel: toppyteförhållande (metanol/etanol) eller (metanol/2-propanol).7.2 För gaskromatografiutförandet 6.2.2 (Poropak QS eller Chromosorb 105) används följande standardblandningar. Bered dessa blandningar genom att mäta med mikrospruta och pipett, men ta reda på den exakta mängden genom att väga pipetten eller kolven omedelbart efter varje tillsats.>Plats för tabell>Injicera 2 till 3 ìl i kromatografen genom användning av förhållandena i 6.2.2.Beräkna toppyteförhållandet (metanol/etanol) eller (metanol/2-propanol) av varje blandning.Rita upp standarddiagram genom att användaX-axel: % metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol,Y-axel: toppyteförhållande (metanol/etanol) eller (metanol/2-propanol)7.3 Standarddiagrammet måste vara en rät linje.8. REPRODUCERBARHET(7)Vid metanolinnehåll på 5 % i förhållande till etanol eller 2-propanol bör skillnaden mellan två bestämningar som utförs parallellt på samma prov inte överstiga 0,25 %.>Hänvisning till >(1) Se ISO Norm 5725.(2) EGT nr L 383, 31.12.1980, s. 27.


Avis juridique important

|

32002L0017

Kommissionens direktiv 2002/17/EG av den 21 februari 2002 om ändring av direktiv 90/128/EEG om material och produkter av plast som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 058 , 28/02/2002 s. 0019 - 0024

Kommissionens direktiv 2002/17/EGav den 21 februari 2002om ändring av direktiv 90/128/EEG om material och produkter av plast som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 89/109/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om material och produkter avsedda att komma i kontakt med livsmedel(1), särskilt artikel 3 i detta,efter samråd med Vetenskapliga livsmedelskommittén, ochav följande skäl:(1) På grundval av nya uppgifter som Vetenskapliga livsmedelskommittén har tillgång till kan det i gemenskapsförteckningen över godkända ämnen i bilaga II till kommissionens direktiv 90/128/EEG av den 23 februari 1990 om material och produkter av plast som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel(2), senast ändrat genom direktiv 2001/62/EG(3), införas vissa monomerer som tillfälligt godkänts på nationell nivå och vissa andra monomerer för vilka tillstånd sökts efter antagandet av direktiv 90/128/EEG.(2) Bilaga III till direktiv 90/128/EEG innehåller en ofullständig förteckning över tillsatser som får användas vid framställning av material och produkter av plast. Denna förteckning bör ändras så att den omfattar andra tillsatser som utvärderats av Vetenskapliga livsmedelskommittén.(3) För vissa ämnen bör gällande begränsningar som fastställts på gemenskapsnivå ändras på grundval av tillgänglig information.(4) Den aktuella förteckningen över tillsatser är ofullständig i den meningen att den inte omfattar samtliga ämnen som för närvarande tillåts i en eller flera medlemsstater. Därmed omfattas sådana ämnen fortfarande av nationell lagstiftning, i avvaktan på ett beslut på gemenskapsnivå.(5) I detta direktiv fastställs specifikationer endast för ett fåtal ämnen. De övriga ämnen för vilka specifikationer kan komma att behövas fortsätter därför att i detta avseende omfattas av nationell lagstiftning, i avvaktan på ett beslut på gemenskapsnivå.(6) Direktiv 90/128/EEG bör därför ändras i enlighet med detta.(7) De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Ständiga livsmedelskommittén.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Bilagorna II, III, V och VI till direktiv 90/128/EEG skall ändras på det sätt som anges i bilagan till detta direktiv.Artikel 2Medlemsstaterna skall senast den 28 februari 2003 anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.De skall tillämpa dessa bestämmelser på ett sådant sätt atta) handel med och användning av material och produkter av plast som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel och som uppfyller kraven i detta direktiv skall tillåtas från och med den 1 mars 2003,b) tillverkning och import till gemenskapen av material och produkter av plast som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel och som inte uppfyller kraven i detta direktiv skall förbjudas från och med den 1 mars 2004. För material och produkter som innehåller divinylbensen och inte följer den begränsning som fastställs i detta direktiv skall medlemsstaterna emellertid förbjuda tillverkning och import till gemenskapen från och med den 1 mars 2003.När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall medlemsstaterna själva utfärda.Artikel 3Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 4Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 februari 2002.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 40, 11.2.1989, s. 38.(2) EGT L 75, 21.3.1990, s. 19.(3) EGT L 221, 17.8.2001, s. 18.BILAGABilagorna till direktiv 90/128/EEG ändras enligt följande:1. Bilaga II skall ändras på följande sätt:a) I punkt 8:i) Definitionen av QM(T) skall ersättas med följande: "QM(T) = Högsta tillåtna mängd restsubstans i materialet eller produkten uttryckt som totalsumman av de andelar eller ämne/n som anges. I detta direktiv skall kvantiteten av substansen i materialet eller produkten bestämmas med en validerad analysmetod. Om en sådan metod inte finns får en analysmetod med lämpliga kvalitetskriterier vid det angivna gränsvärdet användas i avvaktan på att en validerad metod blir tillgänglig.".ii) Följande skall införas efter QM(T): "QMA = Högsta tillåtna mängd av restsubstansen i det färdiga materialet eller produkten uttryckt i mg per 6 dm2 av ytan som kommer i kontakt med livsmedlet. I detta direktiv skall kvantiteten av substansen i relation till ytan av materialet eller produkten bestämmas med en godkänd analysmetod. Om en sådan metod inte finns får en analysmetod med lämpliga kvalitetskriterier vid det angivna gränsvärdet användas i avvaktan på att en validerad metod blir tillgänglig.QMA(T) = Högsta tillåtna mängd restsubstans i materialet eller produkten uttryckt i mg av totalsumman av de andelar eller ämne/n som anges i Mg per 6 dm2 av ytan som kommer i kontakt med livsmedlet. I detta direktiv skall kvantiteten av substansen i relation till ytan av materialet eller produkten bestämmas med en validerad analysmetod. Om en sådan metod inte finns får en analysmetod med lämpliga kvalitetskriterier vid det angivna gränsvärdet användas i avvaktan på att en validerad metod blir tillgänglig.".iii) Definitionerna av SML och SML(T) skall ersättas av följande: "SML = Specifik migrationsgräns för ett ämne i livsmedel eller livsmedelssimulator, om inte annat anges. I detta direktiv skall den specifika migrationen av ett ämne bestämmas med en validerad analysmetod. Om en sådan metod inte finns får en analysmetod med lämpliga kvalitetskriterier vid det angivna gränsvärdet användas i avvaktan på att en validerad metod blir tillgänglig.SML(T) = Specifik migrationsgräns för ett ämne i livsmedel eller livsmedelssimulator uttryckt som totalsumman av de andelar eller ämne/n som anges. I detta direktiv skall den specifika migrationen av ämnena bestämmas med en validerad analysmetod. Om en sådan metod inte finns får en analysmetod med lämpliga kvalitetskriterier vid det angivna gränsvärdet användas i avvaktan på att en validerad metod blir tillgänglig.".b) Avsnitt A skall ändras på följande sätt:i) Följande monomerer och andra utgångsämnen skall införas: >Plats för tabell>ii) För följande monomerer och andra utgångsämnen skall innehållet i kolumnen "Begränsningar och/eller specifikationer" ersättas med följande: >Plats för tabell>iii) Följande monomerer och andra utgångsämnen skall överföras från avsnitt B till avsnitt A: >Plats för tabell>2. Bilaga III ändras på följande sätt:a) Avsnitt A skall ändras på följande sätt:i) Följande tillsatser skall införas: >Plats för tabell>ii) För följande tillsatser skall innehållet i kolumnen "Begränsningar och/eller specifikationer" ersättas med följande: >Plats för tabell>iii) Följande tillsats skall strykas: >Plats för tabell>b) Tabellen i avsnitt B skall ändras på följande sätt:i) Följande tillsatser skall införas: >Plats för tabell>ii) För följande tillsatser skall innehållet i kolumnen "Begränsningar och/eller specifikationer" ersättas med följande: >Plats för tabell>3. Bilaga V ändras på följande sätt: Följande specifikationer skall införas i tabellen i del B: >Plats för tabell>4. Bilaga VI ändras på följande sätt:a) Anmärkningarna 12 och 13 skall ersättas av följande: "(12) I detta specifika fall innebär SML(T) att gränsen inte skall överskridas av den sammanlagda migrationen av följande ämnen (deras PM/REF-nummer anges): 36720, 36800, 36840 och 92000.(13) I detta specifika fall innebär SML(T) att gränsen inte skall överskridas av den sammanlagda migrationen av följande ämnen (deras PM/REF-nummer anges): 39090 och 39120.".b) Följande anmärkningar skall läggas till: "(23) I detta specifika fall innebär SML(T) att gränsen inte skall överskridas av den sammanlagda migrationen av följande ämnen (deras PM/REF-nummer anges): 13620, 36840, 40320 och 87040.(24) I detta specifika fall innebär SML(T) att gränsen inte skall överskridas av den sammanlagda migrationen av följande ämnen (deras PM/REF-nummer anges): 13720 och 40580.(25) I detta specifika fall innebär SML(T) att gränsen inte skall överskridas av den sammanlagda migrationen av följande ämnen (deras PM/REF-nummer anges): 16650 och 51570.(26) I detta specifika fall innebär QM(T) att gränsen inte skall överskridas av den sammanlagda migrationen av följande ämnen (deras PM/REF-nummer anges): 14950, 15700, 16240, 16570, 16600, 16630, 18640, 19110, 22332, 22420, 22570, 25210, 25240, 25270.".