Avis juridique important

|

31978L0319

Rådets direktiv 78/319/EEG av den 20 mars 1978 om giftigt och annat farligt avfall

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 084 , 31/03/1978 s. 0043 - 0048 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 2 s. 0085  "Grekisk specialutgåva" Område 15 Volym 1 s. 0161  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 2 s. 0085  Spansk specialutgåva: Område 15 Volym 2 s. 0098  Portugisisk specialutgåva: Område 15 Volym 2 s. 0098

RÅDETS DIREKTIV av den 20 mars 1978 om giftigt och annat farligt avfall (78/319/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 och 235 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:Olikheter i de bestämmelser om bortskaffande av giftigt och annat farligt avfall som redan tillämpas eller som utarbetas i de olika medlemsstaterna kan ge upphov till ojämlika konkurrensvillkor och därmed direkt påverka den gemensamma marknadens funktion. En tillnärmning av lagstiftningen på detta område enligt artikel 100 i fördraget är därför nödvändig.Det framstår som nödvändigt att denna tillnärmning av lagstiftningen åtföljs av gemenskapsåtgärder, för att genom mer långtgående regler uppnå en av gemenskapens målsättningar i fråga om skyddet för miljön och en förbättrad livskvalitet. Särskilda bestämmelser bör därför fastställas i detta syfte. Artikel 235 i fördraget bör tillämpas, eftersom särskilda befogenheter för detta ändamål inte tillhandahålls i fördraget.I Europeiska gemenskapernas åtgärdsprogram för miljön från år 1973(3) och 1977(4) betonas behovet av gemenskapsåtgärder för kontroll av bortskaffandet av giftigt och annat farligt avfall.Det viktigaste syftet med alla föreskrifter om bortskaffande av giftigt eller annat farligt avfall måste vara att skydda människors hälsa och miljön mot skadliga effekter orsakade av insamling, transport, behandling, lagring och deponering av giftigt och annat farligt avfall.I syfte att bevara naturtillgångarna bör förebyggande åtgärder för att motverka uppkomsten av giftigt och annat farligt avfall främjas, liksom återvinning av produkter och material samt användning av återvunnet material.För att säkerställa ett effektivt miljöskydd bör ett enhetligt system tillämpas för beviljande av tillstånd till företag som lagrar, behandlar eller deponerar giftigt och annat farligt avfall. Innehavare av giftigt och annat farligt avfall som inte har tillstånd bör tillse att endast företag med tillstånd förvarar och behandlar avfallet.Den del av kostnaderna för bortskaffande av giftigt och annat farligt avfall som inte täcks av intäkter från behandlingen av avfallet måste tas ut i enlighet med principen "förorenaren betalar".Ett system bör tillämpas för kontroll och övervakning av samtliga anläggningar, verksamheter eller företag som producerar, innehar eller bortskaffar giftigt och annat farligt avfall. Löpande anteckningar om bortskaffandet bör föras, så att giftigt och annat farligt avfall vid transporter alltid kan åtföljas av en identifikationshandling. Avfallsplaner bör upprättas med beaktande av de olika förfaranden som tillämpas för bortskaffande av avfall.För att åtgärderna på detta område skall kunna samordnas, bör medlemsstaterna utarbeta en lägesrapport om bortskaffandet av giftigt och annat farligt avfall.Tekniska framsteg gör det nödvändigt att snabbt anpassa förteckningen över sådant giftigt och annat farligt avfall som omfattas av detta direktiv. För att lättare kunna fatta beslut om de åtgärder som behövs i detta syfte bör ett förfarande tillämpas som innebär ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen inom Kommittén för anpassning till tekniska framsteg, som inrättas genom detta direktiv.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 I detta direktiv avses meda) "avfall": varje ämne, föremål eller substans som innehavaren gör sig av med eller är skyldig att göra sig av med i enlighet med bestämmelser i gällande nationell lagstiftning,b) "giftigt och annat farligt avfall": avfall som innehåller eller är förorenat av de ämnen eller material som är upptagna i förteckningen i bilagan till detta direktiv, av sådan beskaffenhet eller i sådana mängder eller koncentrationer att risker uppkommer för människors hälsa eller för miljön,c) "bortskaffande":- insamling, sortering, transport och behandling av giftigt och annat farligt avfall liksom förvaring och deponering på eller under markytan,- de bearbetningsprocesser som krävs för materialutvinning, återanvändning eller annan form av återvinning.Artikel 2 Om medlemsstater som är parter i en eller flera internationella konventioner om transport av farligt gods tillämpar dessa konventioner, skall kraven i detta direktiv såvitt avser transporter anses vara uppfyllda, om de åtgärder som har vidtagits för genomförandet av konventionerna är minst lika stränga som de åtgärder som krävs för genomförandet av detta direktiv.Artikel 3 Detta direktiv omfattar intea) radioaktivt avfall,b) djurkadaver och jordbruksavfall i form av stallgödsel,c) sprängämnen,d) sjukhusavfall,e) utsläpp till avloppsledningar och vattendrag,f) utsläpp till luften,g) hushållsavfall,h) gruvavfall,i) annat giftigt och farligt avfall som omfattas av särskilda gemenskapsregler. Artikel 4 Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att främja, som en prioriterad angelägenhet, att giftigt och annat farligt avfall inte uppkommer eller begränsas, att det bearbetas och återvinns, att råvaror och om möjligt energi utvinns ur avfallet samt att andra förfaranden för återanvändning tillämpas.Artikel 5 1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att giftigt och annat farligt avfall bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att skada miljön, och särskilt- utan risker för vatten, luft, jord, växter och djur,- utan att medföra olägenheter genom buller eller lukt,- utan att negativt påverka landskapet eller områden av särskilt intresse.2. I synnerhet skall medlemsstaterna säkerställa att förbud gäller mot att överge giftigt och annat farligt avfall samt mot att släppa ut, deponera eller transportera det utan kontroll eller att skicka det till andra anläggningar, verksamheter eller företag än sådana som avses i artikel 9.1.Artikel 6 Medlemsstaterna skall utse eller inrätta den eller de behöriga myndigheter som inom ett bestämt område skall ansvara för planering, organisation, tillståndsgivning och övervakning av sådan verksamhet som avser bortskaffande av giftigt och annat farligt avfall.Artikel 7 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att- giftigt och annat farligt avfall vid behov hålls avskilt från andra material och restprodukter i samband med insamling, transport, lagring eller deponering,- förpackningar med giftigt och annat farligt avfall är försedda med lämplig märkning, av vilken särskilt framgår avfallets typ, sammansättning och mängd,- sådant giftigt och annat farligt avfall löpande förtecknas och identifieras med avseende på varje plats där avfallet deponeras eller har deponerats. Artikel 8 Medlemsstaterna får när som helst vidta strängare åtgärder i fråga om giftigt och annat farligt avfall än de som föreskrivs genom detta direktiv.Artikel 9 1. Anläggningar, verksamheter eller företag som lagrar, behandlar eller deponerar giftigt och annat farligt avfall måste erhålla tillstånd från behöriga myndigheter. Sådant avfall får lagras, behandlas eller deponeras endast genom anläggningar, verksamheter eller företag som innehar sådana tillstånd. Företag som transporterar giftigt och annat farligt avfall skall kontrolleras av medlemsstaternas behöriga myndigheter.2. I ett sådant tillstånd som avses i 1 skall särskilt anges- avfallets typ och mängd,- tekniska krav,- de försiktighetsmått som skall vidtas,- platsen eller platserna för bortskaffande,- metoderna för bortskaffande.I tillståndet får även föreskrivas vilka särskilda uppgifter som skall lämnas på begäran av de behöriga myndigheterna.3. Tillstånden får innehålla villkor och skyldigheter. De får beviljas för en bestämd tid och får förnyas.Artikel 10 Den som producerar eller innehar giftigt och annat farligt avfall utan sådant tillstånd som avses i artikel 9.1 skall snarast möjligt låta avfallet lagras, behandlas eller deponeras genom en anläggning, en verksamhet eller ett företag med tillstånd till detta i enlighet med den nämnda artikeln.Artikel 11 1. I enlighet med principen "förorenaren betalar" skall kostnaden för bortskaffande av giftigt och annat farligt avfall, efter avdrag för eventuella intäkter från avfallsbehandling, belasta- den innehavare som låter en insamlare eller en anläggning, en verksamhet eller ett företag som avses i artikel 9.1 hantera avfallet, och/eller- de tidigare innehavarna eller tillverkaren av den produkt som avfallet härrör från.2. Om medlemsstaterna beskattar de medel som används för att täcka de kostnader som avses i punkt 1, får intäkterna från detta också användas för följande ändamål:- Finansiering av kontrollåtgärder avseende giftigt och annat farligt avfall.- Finansiering av forskning beträffande eliminering av giftigt och annat farligt avfall.Artikel 12 1. De behöriga myndigheterna skall upprätta planer för bortskaffande av giftigt och annat farligt avfall och hålla dem aktuella. Planerna skall särskilt omfatta- typ och mängd av avfall som skall bortskaffas,- metoderna för bortskaffande,- vid behov specialiserade behandlingsanläggningar,- lämpliga platser för bortskaffande.Medlemsstaternas behöriga myndigheter får ta med andra punkter, särskilt den beräknade kostnaden för bortskaffandet.2. De behöriga myndigheterna skall offentliggöra de avfallsplaner som avses i 1. Medlemsstaterna skall sända planerna till kommissionen.3. Kommissionen skall tillsammans med medlemsstaterna göra systematiska jämförelser av planerna, för att säkerställa att genomförandet av detta direktiv blir tillräckligt samordnat.Artikel 13 I nödsituationer eller vid allvarlig fara skall medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder, som kan innefatta tillfälliga undantag från detta direktiv om så krävs, för att säkerställa att giftigt och annat farligt avfall hanteras på ett sådant sätt att det inte utgör ett hot mot befolkningen eller miljön. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om sådana undantag.Artikel 14 1. Varje installation, anläggning eller företag som producerar, innehar eller bortskaffar giftigt och annat farligt avfall skall- föra anteckningar om avfallets mängd, typ, fysikaliska och kemiska egenskaper samt ursprung, liksom om de metoder och platser som använts vid bortskaffande av avfallet, inklusive tidpunkter för mottagande och öbortskaffande, och- efter anmodan lämna dessa uppgifter till de behöriga myndigheterna.2. När giftigt och annat farligt avfall transporteras i samband med bortskaffandet, skall det åtföljas av en identifikationshandling som åtminstone innehåller uppgifter om- typ,- sammansättning,- avfallets volym eller mängd,- producentens eller föregående innehavares namn och adress,- namn och adress för nästa innehavare eller för den som bortskaffar avfallet,- platsen för bortskaffande, om den är känd.3. Dokumentation som visar att bortskaffande har skett skall bevaras så länge medlemsstaterna anser det nödvändigt.Dokumentationen skall vid behov sändas till behöriga myndigheter i de berörda medlemsstaterna.Artikel 15 1. Varje anläggning, verksamhet eller företag som producerar, innehar eller bortskaffar giftigt och annat farligt avfall skall vara föremål för inspektion och tillsyn från behöriga myndigheter, så att dessa kan säkerställa att de bestämmelser som antagits för genomförandet av detta direktiv och villkoren för varje tillstånd efterlevs.2. I detta syfte skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att berörda anläggningar, verksamheter eller företag till de behöriga myndigheternas företrädare lämnar det bistånd som behövs för att dessa skall kunna genomföra kontroller, inspektioner eller undersökningar av avfallet, samt kunna ta prov och samla in sådana uppgifter som krävs för att de skall kunna fullgöra sina tjänsteåligganden.Artikel 16 1. Vart tredje år med början tre år efter det att detta direktiv har anmälts skall medlemsstaterna upprätta en lägesrapport om bortskaffandet av giftigt och farligt avfall i respektive land och sända rapporten till kommissionen. Kommissionen skall vidarebefordra rapporten till de övriga medlemsstaterna.2. Kommissionen skall vart tredje år lämna en rapport till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av detta direktiv.Artikel 17 1. Nödvändiga ändringar för att anpassa detta direktiv till vetenskapliga och tekniska framsteg skall anses vara- att ange namn på och sammansättning för de giftiga och andra farliga ämnen och material som anges i bilagan,- att komplettera bilagan med giftiga och andra farliga ämnen och material som var okända när detta direktiv anmäldes.Beslut skall fattas enligt förfarandet i artikel 19.2. När bilagan anpassas till vetenskapliga och tekniska framsteg skall hänsyn tas till de faror för människan och miljön som uppkommer på kort eller lång sikt på grund av avfallets toxicitet, beständighet, bioackumulerbarhet, fysikaliska och kemiska struktur samt kvantitet.Artikel 18 1. En kommitté för anpassning av detta direktiv till tekniska framsteg, nedan kallad "kommittén", inrättas härmed. Den skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha en företrädare för kommissionen som ordförande.2. Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning.Artikel 19 1. När det förfarande som fastställs i denna artikel skall tillämpas, skall ordföranden hänskjuta ärendet till kommittén, antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Kommittén skall fatta sitt beslut med en majoritet av 41 röster, varvid medlemsstaternas röster skall vägas enligt fördragets artikel 148.2. Ordföranden får inte rösta.3. a) Kommissionen skall själv anta förslaget om det har tillstyrkts av kommittén.b) Om förslaget inte har tillstyrkts av kommittén eller om inget yttrande avges, skall kommissionen genast föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.c) Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas.Artikel 20 Medlemsstaterna skall förbjuda alla handlingar genom vilka bestämmelserna i detta direktiv avsiktligt eller oavsiktligt kringgås. Artikel 21 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom 24 månader efter dagen för anmälan. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 22 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den 20 mars 1978.På rådets vägnarK. HEINESENOrdförande(1) EGT nr C 30, 17.2.1977, s. 27.(2) EGT nr C 77, 30.3.1977, s. 5.(3) EGT nr C 112, 20.12.1973, s. 3.(4) EGT nr C 139, 13.6.1977, s. 3.BILAGA Förteckning över giftiga eller andra farliga ämnen och material Nedanstående förteckning innehåller vissa giftiga eller andra farliga ämnen och material som i första hand behöver beaktas>Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31989L0048

Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 019 , 24/01/1989 s. 0016 - 0023 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 2 s. 0192  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 2 s. 0192

RÅDETS DIREKTIV av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (89/48/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 49, 57.1 och 66 i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),i samarbete med Europaparlamentet (2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3),och med beaktande av följande:I enlighet med artikel 3 c i fördraget utgör avskaffandet medlemsstaterna emellan av hinder för fri rörlighet för personer och tjänster ett av gemenskapens mål; för medborgare i medlemsstaterna betyder detta i synnerhet möjligheten att utöva ett yrke, antingen som egen företagare eller anställd, i en annan medlemsstat än den där de förvärvat sina yrkesmässiga kvalifikationer.De bestämmelser som hittills antagits av rådet, i enlighet med vilka medlemsstaterna ömsesidigt erkänner de examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som utfärdats inom deras territorier, avser endast ett fåtal yrken; på liknande sätt har i alla medlemsstaterna den utbildningsnivå och utbildningstid som var villkoret för tillträde till dessa yrken reglerats eller undergått den ytterst ringa harmonisering som krävs för att examensbevisen skall kunna ömsesidigt erkännas.För att snabbt kunna infria förväntningarna hos de medborgare i gemenskapsländerna som har examensbevis utfärdade efter avslutad högre utbildning och utfärdade i en annan medlemsstat än den där de vill utöva sitt yrke, bör också en annan metod att erkänna sådana examensbevis tillämpas, så att berörda personer skall kunna utföra all den yrkesverksamhet som i en värdmedlemsstat är beroende av att en postgymnasial utbildning avslutats, förutsatt att de har ett sådant examensbevis som förberett dem för denna verksamhet och som tilldelats efter minst tre års avslutade studier och som utfärdats i en annan medlemsstat.Detta mål kan nås genom införande av en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning, vilka utfärdats efter avslutande av minst tre års utbildning.Vad gäller de yrken för vilkas utövande gemenskapen inte har fastställt någon lägsta kvalifikationsnivå, förbehåller sig medlemsstaterna rätten att fastställa en sådan nivå i syfte att garantera kvaliteten på de tjänster som produceras inom deras territorier; de får emellertid inte utan att åsidosätta sina skyldigheter enligt artikel 5 i fördraget kräva att en medborgare i en medlemsstat skall skaffa sig dessa kvalifikationer, vilka de vanligtvis avgör enbart under hänvisning till examensbevis som utfärdats enligt deras eget lands utbildningssystem, när personen i fråga redan förvärvat alla eller en del av dessa kvalifikationer i en annan medlemsstat; som en följd därav krävs att alla värdmedlemsstater i vilka ett yrke är reglerat tar hänsyn till kvalifikationer som förvärvats i en annan medlemsstat och avgör om dessa kvalifikationer motsvarar de kvalifikationer som denna stat kräver.Det är lämpligt att medlemsstaterna samarbetar för att underlätta att dessa skyldigheter uppfylls; därför bör närmare bestämmelser fastställas för ett sådant samarbete.Begreppet reglerad yrkesmässig verksamhet bör definieras så, att hänsyn tas till skiljaktiga nationella sociologiska förhållanden; begreppet bör omfatta inte endast yrkesmässig verksamhet som i en medlemsstat kräver innehav av ett examensbevis utan även yrkesmässig verksamhet som det är fritt tillträde till, då den utövas med användande av en yrkestitel som är förbehållen personer med vissa kvalifikationer; de yrkessammanslutningar och -organisationer som tilldelar sina medlemmar dessa titlar och är erkända av de offentliga myndigheterna kan inte åberopa sin privata karaktär för att undvika att den ordning som fastställts av detta direktiv tillämpas.Det är även nödvändigt att bestämma vilka krav på yrkeserfarenhet eller anpassningstid som värdmedlemsstaten får kräva av personen i fråga förutom examensbeviset över behörighetsgivande högre utbildning, när personens kvalifikationer inte motsvarar dem som gäller enligt landets bestämmelser.Ett lämplighetsprov kan även införas i stället för anpassningstiden; bägge kommer att föra med sig att den rådande situationen förbättras i fråga om det ömsesidiga erkännandet av examensbevis mellan medlemsstaterna, och att därför personernas fria rörlighet inom gemenskapen underlättas; deras uppgift är att bedöma förmågan hos en invandrare som är en person som redan fått sin utbildning i en annan stat, att anpassa sig till den nya arbetsmiljön; ur invandrarens synpunkt har ett lämplighetsprov den fördelen att det förkortar praktikperioden; i princip bör invandraren få välja själv mellan anpassningstid och lämplighetsprov; emellertid är vissa yrken av sådan natur att medlemsstaterna måste få lov att under vissa villkor kräva antingen anpassningstiden eller provet; speciellt gör skillnaderna mellan medlemsstaternas rättssystem, även om de varierar från en medlemsstat till en annan, särskilda bestämmelser berättigade, eftersom vanligtvis den utbildning som intygas i ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis på juridikens område i hemstaten inte omfattar den juridiska kunskap som krävs i värdmedlemsstaten på motsvarande juridiska område.Dessutom är avsikten med den generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning varken att ändra bestämmelserna, bl.a. dem som hänför sig till yrkesetik och som gäller för envar som utövar ett yrke i en medlemsstat, eller att undanta invandrare från tillämpningen av dessa bestämmelser; denna ordning skall endast fastställa lämpliga åtgärder för att se till att invandrarna följer värdmedlemslandets bestämmelser för yrket i fråga.Artiklarna 49, 57.1 och 66 i fördraget bemyndigar gemenskapen att anta bestämmelser som behövs för att införa och tillämpa en sådan ordning.Den generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning inverkar på intet sätt på tillämpningen av artikel 48.4 och artikel 55 i fördraget.Genom att befästa en gemenskapsmedborgares rätt att använda sina yrkeskunskaper i vilken medlemsstat som helst kompletterar och förstärker en sådan ordning hans rätt att förvärva dessa färdigheter varhelst han önskar.Denna ordning bör utvärderas, sedan den varit i bruk under en viss tid, för att avgöra, hur effektivt den fungerar, och i synnerhet hur den kan förbättras eller dess användningsområde utvidgas.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:a) Examensbevis: varje utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis, eller varje samling av sådana bevis eller annat bevismaterial- som har utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat och som utformats i enlighet med statens lagar och andra författningar,- som utvisar att innehavaren med godkänt resultat avslutat en postgymnasial utbildning om minst tre år eller på deltid under motsvarande längre tid vid ett universitet eller en högre läroanstalt eller annan institution på motsvarande nivå, och där så är lämpligt, att han med godkänt resultat avslutat den utbildning som krävs utöver den postgymnasiala utbildningen,- som utvisar att innehavaren har de yrkesmässiga kvalifikationer som krävs för att utöva ett reglerat yrke i denna medlemsstat,förutsatt att den utbildning som intygas i utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis huvudsakligen ägt rum i gemenskapen, eller att innehavaren har tre års yrkeserfarenhet enligt intyg från den medlemsstat som erkände ett tredje lands utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis.Det följande skall betraktas på samma sätt som ett examensbevis i enlighet med det första styckets innebörd: varje bevis eller annat bevismaterial som utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat, om det utfärdats efter en med godkänt resultat genomförd utbildning i gemenskapen och är erkänt av en behörig myndighet i denna medlemsstat såsom likvärdigt, och om det ger samma rättigheter när det gäller att utöva ett reglerat yrke i denna medlemsstat.b) Värdmedlemsstaten: varje medlemsstat, där en medborgare i en medlemsstat ansöker om att få utöva ett yrke som är reglerat i den staten, och denna inte är den stat där han erhöll sitt examensbevis eller först utövade yrket i fråga.c) Ett reglerat yrke: Den reglerade yrkesverksamhet eller den samlade verksamhet som representerar detta yrke i en medlemsstat.d) Reglerad yrkesverksamhet: en yrkesverksamhet i den mån innehav av ett examensbevis direkt eller indirekt, på grund av lagar och andra författningar, är ett villkor för att utöva denna verksamhet eller en form därav i en medlemsstat. Särskilt det följande utgör exempel på utövande av en reglerad yrkesverksamhet:- Utövande av en verksamhet med användande av en yrkestitel, i den mån som användandet av en sådan titel är förbehållet innehavarna av ett examensbevis som krävs enligt lagar och andra författningar.- Utövande av en yrkesverksamhet inom hälsovården, i den mån som innehav av ett examensbevis är ett krav för att enligt landets sociala trygghetsbestämmelser ersättning och/eller lön för verksamheten skall utgå.När det första stycket inte är tillämpligt, skall en yrkesverksamhet betraktas som en reglerad yrkesverksamhet, om den utövas av medlemmarna av en sammanslutning eller organisation, vars syfte speciellt är att främja och upprätthålla en hög standard på det berörda yrkesområdet, och som för att uppnå detta mål är erkänd av en medlemsstat i en speciell form och- tilldelar sina medlemmar ett diplom,- ser till att dess medlemmar iakttar de regler för yrkesmässigt uppförande som den föreskriver,- ger dem rätten att använda en titel eller en bokstavsförkortning eller att få en status som motsvarar detta examensbevis.En icke uttömmande lista över sammanslutningar eller organisationer som, när detta direktiv antas, uppfyller villkoren i andra stycket ingår i bilagan till detta direktiv. När en medlemsstat ger en sammanslutning eller organisation det erkännande som åsyftas i andra stycket skall den underrätta kommissionen om detta och denna skall offentliggöra denna information i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.e) Yrkeserfarenhet: det faktiska och lagliga utövandet av ifrågavarande yrke i en medlemsstat.f) Anpassningstid: utövande av ett reglerat yrke i värdmedlemsstaten under en kvalificerad fackmans ansvar, eventuellt åtföljt av ytterligare utbildning. Denna period av övervakat arbetsutövande skall sedan bedömas. De detaljerade bestämmelserna för anpassningstiden och dess bedömning liksom vilken status en invandrande praktikant under övervakning skall ha skall fastställas av den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten.g) Lämplighetsprov: ett prov som endast gäller den sökandes yrkeskunnighet och som utförs av de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten i syfte att bedöma den sökandes förmåga att utöva ett reglerat yrke i denna medlemsstat.För genomförande av detta prov skall de behöriga myndigheterna utarbeta en förteckning på ämnen som på grundval av en jämförelse mellan den utbildning och praktik som krävs i medlemsstaten och den som den sökande genomgått inte omfattas av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis som den sökande har.Lämplighetsprovet måste ta hänsyn till att den sökande är en kvalificerad yrkesman i sitt ursprungsland eller det land han kommer ifrån. Det skall omfatta ämnen valda ur förteckningen och i vilka kunskap är av största vikt för att kunna utöva yrket i värdmedlemsstaten. Provet får också omfatta kännedom om de professionella bestämmelser som gäller för ifrågavarande verksamhet i värdmedlemsstaten. De närmare bestämmelserna för utförande av lämplighetsprovet skall fastställas av de behöriga myndigheterna med vederbörlig hänsyn till gemenskapsrättens bestämmelser.Den status som den som vill förbereda sig för lämplighetsprovet i värdmedlemsstaten skall ha, skall avgöras av de behöriga myndigheterna i denna stat.Artikel 2 Detta direktiv skall gälla för varje medborgare i en medlemsstat som vill utöva ett reglerat yrke i en värdmedlemsstat, i självständig verksamhet eller som anställd.Detta direktiv skall inte gälla för yrken som omfattas av ett separat direktiv om fastställande av avtal om medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av examensbevis.Artikel 3 När det i en värdmedlemsstat krävs ett examensbevis för att utöva ett reglerat yrke, får den behöriga myndigheten inte under hänvisning till otillräckliga kvalifikationer vägra att ge en medborgare i en medlemsstat tillstånd att utöva detta yrke på samma villkor som gäller för dess egna medborgarea) om den sökande innehar det examensbevis som krävs i en annan medlemsstat för att påbörja eller utöva yrket i fråga i landet, och detta examensbevis erhållits i en medlemsstat, ellerb) om den sökande har utövat yrket i fråga på heltid under två år under de närmast föregående tio åren i en medlemsstat som inte reglerar detta yrke enligt innebörden i artikel 1 c och det första stycket i artikel 1 d och har intyg om en eller flera kvalifikationer- som har utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat och som är utformat i enlighet med denna stats lagar och andra författningar,- som visar att innehavaren med godkänt resultat slutfört en postgymnasial utbildning av minst tre års omfattning eller på deltid under motsvarande längre tid vid ett universitet eller en högskola eller annan institution på liknande nivå i en medlemsstat, och i tillämpliga fall, att han med godkänt resultat avslutat den utbildning som krävs utöver den postgymnasiala utbildningen, och- som har förberett innehavaren för utövandet av hans yrke.Det följande skall behandlas på samma sätt som det bevis på formella kvalifikationsbevis som åsyftas i det första stycket: alla formella kvalifikationsbevis eller samtliga sådana kvalifikationsbevis som utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat, om de utfärdats efter en med godkänt resultat avslutad utbildning inom gemenskapen och erkänns som likvärdig av denna medlemsstat, förutsatt att de andra medlemsstaterna och kommissionen har underrättats om detta.Artikel 4 1. Trots bestämmelserna i artikel 3 får värdmedlemsstaten också kräva följande av den sökande:a) Han skall lägga fram bevis på yrkeserfarenhet, när omfattningen av den utbildning som åberopas som stöd för hans ansökan i enlighet med artikel 3 a och b är minst ett år kortare än den som krävs i värdmedlemsstaten. I detta fall får den yrkeserfarenhet som krävs- inte vara mer än dubbelt så lång som den utbildning som fattas, när denna gäller postgymnasiala studier och/eller en tid av praktisk utbildning som utförts under övervakning av en yrkeskunnig person och som slutat med en examen,- inte vara längre än den utbildningstid som fattas, när denna brist gäller yrkespraktik som utförts med hjälp av en kvalificerad yrkesman.I fråga om examensbevis enligt innebörden i sista stycket i artikel 1 a skall omfattningen av den utbildning som erkänns vara likvärdig avgöras på samma sätt som för den utbildning som definieras i första stycket i artikel 1 a.Vid tillämpningen av dessa bestämmelser måste hänsyn tas till den yrkeserfarenhet som nämns i artikel 3 b.I alla händelser får den yrkeserfarenhet som krävs inte överstiga fyra år.b) Han skall slutföra en anpassningstid som inte överstiger tre år eller genomgå ett lämplighetsprov- när de ämnen som omfattas av den utbildning han fått enligt bestämmelserna i artikel 3 a väsentligt skiljer sig från dem som omfattas av de examensbevis som krävs i värdmedlemsstaten,- när i det fall som nämns i artikel 3 a det i värdmedlemsstaten reglerade yrket inbegriper en eller flera reglerade yrkesaktiviteter som inte ingår i det reglerade yrket i den sökandes ursprungsland eller det land han kommer från, och denna skillnad motsvarar en särskild utbildning som krävs i värdmedlemsstaten och omfattar ämnen som väsentligt skiljer sig från dem som upptas i det examensbevis som den sökande stöder sig på, eller- när i det fall som nämns i artikel 3 b det i värdmedlemsstaten reglerade yrket inbegriper en eller flera yrkesaktiviteter som inte ingår i det yrke som den sökande utövar i sitt ursprungsland eller det land han kommer från, och denna skillnad motsvarar en särskild utbildning som krävs i värdmedlemsstaten och omfattar ämnen som väsentligt skiljer sig från dem som upptas i de bevis på formella kvalifikationer som den sökande stöder sig på.Om värdmedlemsstaten skulle använda sig av denna möjlighet, måste den ge den sökande rätt att välja mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov. För yrken som kräver en exakt kunskap om landets lagstiftning och i vilka ständigt och i stor omfattning rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar ingår, får värdmedlemsstaten avvika från denna princip och föreskriva antingen en anpassningstid eller ett lämplighetsprov. När värdmedlemsstaten avser att införa avvikelser för andra yrken i den sökandes rätt att välja, skall det tillvägagångssätt som bestämdes i artikel 10 gälla.2. Värdmedlemsstaten får emellertid inte tillämpa bestämmelserna i punkterna 1 a och b kumulativt.Artikel 5 Med förbehåll för artiklarna 3 och 4 får en värdmedlemsstat, i syfte att förbättra den sökandes möjligheter att anpassa sig till arbetsmiljön i den staten, tillåta att han med hjälp av en kvalificerad yrkesman genomgår den del av sin utbildning som utgörs av praktik i yrket och som han inte genomgått i sitt ursprungsland eller det land han kommer från.Artikel 6 1. När den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat kräver av personer som vill påbörja ett reglerat yrke bevis för att de har gott namn och rykte, eller att de inte försatts i konkurs eller temporärt upphäver eller förbjuder utövandet av detta yrke i fall av grav yrkesmässig försummelse eller brottslig handling, skall denna stat som tillfredsställande bevismaterial för medborgare i medlemsstater som vill utöva detta yrke inom landet godta uppvisande av handlingar som utfärdats av behöriga myndigheter i den den sökandes ursprungsland eller det land han kommer från, och som utvisar att dessa krav uppfylls.När de behöriga myndigheterna i den sökandes ursprungsland eller det land han kommer från inte utfärdar de handlingar som åsyftas i första stycket, skall dessa handlingar ersättas av en försäkran under ed - eller i stater där någon bestämmelse om försäkran under ed inte finns, av en högtidlig försäkran - som lämnas av den berörda personen inför en behörig rättslig eller administrativ myndighet, eller där det är lämpligt, av en notarie eller behörigt fackligt organ i personens ursprungsland eller det land han kommer från; denna myndighet eller notarie skall utfärda ett intyg som styrker äktheten av den lämnade försäkran under ed eller den högtidliga försäkran.2. När den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat kräver ett intyg om fysisk och psykisk hälsa av medborgare i denna stat som vill utöva ett reglerat yrke, skall myndigheten godta som tillfredsställande bevis på detta att det dokument uppvisas,som krävs i den utländske medborgarens ursprungsland eller det land han kommer från.När den den utländske medborgarens ursprungsland eller det land han kommer från inte ställer några krav av denna art på dem som vill utöva yrket i fråga, skall värdmedlemsstaten godta ett intyg utfärdat av en behörig myndighet i denna stat, som motsvarar det intyg som utfärdas i värdmedlemsstaten.3. De behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten får kräva att de dokument och intyg som nämns i punkterna 1 och 2 uppvisas senast tre månader efter utfärdandet.4. När den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat kräver att medborgare i staten som vill utöva ett reglerat yrke avlägger en ed eller lämnar en högtidlig försäkran, och när formen för en sådan ed eller försäkran inte kan användas av medborgare i andra medlemsstater, skall denna myndighet se till att en lämplig, motsvarande form av ed eller försäkran erbjuds den berörda personen.Artikel 7 1. De behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaterna skall erkänna att medborgare i medlemsstater som uppfyller villkoren för utövande av ett reglerat yrke i respektive stat har rätt att använda den yrkesbenämning som gäller i värdmedlemsstaten.2. Värdmedlemsstaternas behöriga myndigheter skall erkänna att medborgare i medlemsstater som uppfyller villkoren för utövande av ett reglerat yrke har rätt att använda sin lagenliga akademiska titel och i tillämpliga fall den förkortning av den som används i deras ursprungsland eller det land de kommer på denna stats språk. Värdmedlemsstaterna får kräva att denna titel följs av namn och plats för den institution eller examensnämnd som utfärdat den.3. När ett yrke regleras i värdmedlemsstaten av en sammanslutning eller organisation som åsyftas i artikel 1 d, skall medborgare i medlemsstaterna endast ha rätt att använda den yrkestitel eller bokstavsförkortning som de fått av denna organisation eller sammanslutning, sedan de framlagt bevis på medlemskap.När sammanslutningen eller organisationen ställer krav på vissa kvalifikationer för medlemskap, får den ställa dessa krav på medborgare i andra medlemsstater som är i besittning av ett examensbevis enligt innebörden i artikel 1 a eller ett intyg om en formell kvalifikation enligt innebörden i artikel 3 b, endast i enlighet med detta direktiv och då särskilt artiklarna 3 och 4.Artikel 8 1. Som bevis på att de i artiklarna 3 och 4 nämnda villkoren uppfylls skall värdmedlemsstaten godta de examensbevis och dokument som utfärdats av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och som den berörda personen skall framlägga som stöd för sin ansökan om att få utöva yrket i fråga.2. Behandlingen av en ansökan om att få utöva ett reglerat yrke skall avslutas så snabbt som möjligt, och resultatet meddelas med ett motiverat beslut av den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten senast fyra månader efter det att alla handlingar som gäller den berörda personen framlagts. Denne har rätt att få beslutet eller, om beslut inte fattats i tid, saken prövad av en domstol eller nämnd i enlighet med vad landets lagar föreskriver.Artikel 9 1. Medlemsstaterna skall inom den tid som föreskrivs i artikel 12 ange de berörda myndigheter som är bemyndigade att motta ansökningarna och fatta de beslut som åsyftas i detta direktiv.De skall lämna denna information till de andra medlemsstaterna och till kommissionen.2. Varje medlemsstat skall ange en person som ansvarig för samordningen av de i stycke 1 behandlade myndigheternas verksamhet och skall underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om detta. Dennes uppgift skall vara att verka för en enhetlig tillämpning av detta direktiv för alla ifrågavarande yrken. En samordningsgrupp skall bildas, knuten till kommissionen, och bestå av de samordnare som utsetts av varje medlemsstat eller deras ersättare och ha en representant för kommissionen som ordförande.Denna grupps uppgift skall vara- att underlätta genomförandet av detta direktiv,- att samla all information som är relevant vid direktivets tillämpning i medlemsstaterna.Gruppen får rådfrågas av kommissionen om alla förändringar i den befintliga ordningen, som kan komma i fråga.3. Medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att få fram nödvändig information om erkännandet av examensbevis inom ramen för detta direktiv. I denna uppgift får de begära hjälp av informationscentret för det akademiska erkännandet av examensbevis och studieperioder som bildats av medlemsstaterna inom ramen för resolutionen vid rådets och utbildningsministrarnas möte hos rådet den 9 februari 1976 (4), och när så är lämpligt av sammanslutningarna eller organisationerna på området. Kommissionen skall ta de initiativ som behövs för att se till att förmedlingen av den nödvändiga informationen utvecklas och samordnas.Artikel 10 1. Om i enlighet med tredje meningen i andra stycket i artikel 4.1 b en medlemsstat har för avsikt att inte bevilja de sökande rätten att välja mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov i ett yrke enligt detta direktivs innebörd, skall den genast översända till kommissionen utkastet till den motsvarande bestämmelsen. Den skall samtidigt underrätta kommissionen om bakgrunden till att denna bestämmelse är nödvändig.Kommissionen skall genast underrätta de andra medlemsstaterna om de utkast den mottagit; den får också rådfråga den samordningsgrupp som anges i artikel 9.2 om utkastet.2. Medlemsstaten får inom tre månader anta bestämmelsen, endast om kommissionen inte har fattat ett beslut om motsatsen; detta inskränker inte kommissionens och de andra medlemsstaternas möjlighet att lämna kommentarer till utkastet.3. På begäran av en medlemsstat eller kommissionen skall medlemsstaterna utan dröjsmål meddela dem den slutgiltiga texten i en bestämmelse som uppstår genom tillämpningen av denna artikel.Artikel 11 Efter utgången av den period som föreskrivs i artikel 12 skall medlemsstaterna vartannat år till kommissionen inge en rapport om tillämpningen av den ordning som införts.Utöver allmänna anmärkningar skall denna rapport innehålla en statistisk sammanfattning av de beslut som fattats och en beskrivning av de största problemen som uppkommer genom tillämpningen av direktivet.Artikel 12 Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan (5). De skall genast underrätta kommissionen om detta.Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 13 Senast fem år efter det datum som fastställts i artikel 12 skall kommissionen rapportera till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av den generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier.När kommissionen är klar med den rådplägning som varit nödvändig,skall den framlägga sina slutsatser beträffande de förändringar som behöver göras i den ordning som införts. Samtidigt skall kommissionen, när så är lämpligt, framlägga förslag till förbättringar i den nuvarande ordningen i syfte att för de personer som omfattas av detta direktiv än mer underlätta den fria rörligheten, etableringsrätten och friheten att producera tjänster.Artikel 14 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 december 1988.På rådets vägnarV. PAPANDREOUOrdförande(1) EGT nr C 217, 28.8.1985, s. 3 ochEGT nr C 143, 10.6.1986, s. 7.(2) EGT nr C 345, 31.12.1985, s. 80 ochEGT nr C 309, 5.12.1988.(3) EGT nr C 75, 3.4.1986, s. 5.(4) EGT nr C 38, 19.2.1976, s. 1.(5) Detta direktiv anmäldes till medlemsstaterna den 4 januari 1989.BILAGA Lista över yrkessammanslutningar eller organisationer som uppfyller villkoren i det andra stycket i artikel 1 d IRLAND (1)1. The Institute of Chartered Accountants in Ireland (2)2. The Institute of Certified Public Accountants in Ireland (3)3. The association of Certified Accountants (4)4. Institution of Engineers of Ireland5. Irish Planning InstituteSTORBRITANNIEN1. Institute of Chartered Accountants in England and Wales2. Institute of Chartered Accountants of Scotland3. Institute of Chartered Accountants in Ireland4. Chartered Association of Certified Accountants5. Chartered Institute of Loss Adjusters6. Chartered Institute of Management Accountants7. Institute of Chartered Secretaries and Administrators8. Chartered Insurance Institute9. Institute of Actuaries10. Faculty of Actuaries11. Chartered Institute of Bankers12. Institute of Bankers in Scotland13. Royal Institution of Chartered Surveyors14. Roayl Town Planning Institute15. Chartered Society of Physiotherapy16. Royal Society of Chemistry17. British Psychological Society18. Library Association19. Institute of Chartered Foresters20. Chartered Institute of Building21. Engineering Council22. Institute of Energy23. Institution of Structural Engineers24. Institution of Civil Engineers25. Institution of Mining Engineers26. Institution of Mining and Metallurgy27. Institution of Electrical Engineers28. Institution of Gas Engineers29. Institution of Mechanical Engineers30. Institution of Chemical Engineers31. Institution of Production Engineers32. Institution of Marine Engineers33. Royal Institution of Naval Architects34. Royal Aeronautical Society35. Institute of Metals36. Chartered Institution of Building Services Engineers37. Institute of Measurement and Control38. British Computer SocietyRÅDETS OCH KOMMISSIONENS YTTRANDE Ang. artikel 9.1"Rådet och kommissionen är ense om att yrkessammanslutningar och högre utbildningsanstalter bör rådfrågas eller på lämpligt sätt vara delaktiga i beslutsprocessen."(1) Irländska medborgare är även medlemmar i följande organ i Storbritannien : Institute of Chartered Accountants in England and Wales Institute of Chartered Accountants of Scotland Institute of Actuaries Faculty of Actuaries The Chartered Institute of Management Accountants Institute of Chartered Secretaries and Administrators Royal Town Planning Institute Royal Institution of Chartered Surveyors Chartered Institute of Building(2) Endast för revisionsverksamhet.