title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/60/EG av den 23 oktober 2007 om bedömning och hantering av översvämningsrisker (Text av betydelse för EES)

text:
               6.11.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 288/27

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2007/60/EG
   av den 23 oktober 2007
   om bedömning och hantering av översvämningsrisker
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Översvämningar kan orsaka dödsfall, folkomflyttningar och skador på miljön, allvarligt äventyra ekonomisk utveckling samt undergräva gemenskapens ekonomiska verksamhet.

               (2)

               Översvämningar är naturfenomen som inte kan förhindras. Vissa mänskliga verksamheter (exempelvis ökningen av bebyggelsen och de ekonomiska tillgångarna i översvämningsplan samt minskningen av den naturliga vattenhållningsförmågan vid markanvändning) och klimatförändringarna bidrar dock till att sannolikheten för och de ogynnsamma effekterna av översvämningar ökar.

               (3)

               Det är möjligt och önskvärt att minska risken för ogynnsamma följder, särskilt för människors liv och hälsa, miljön, kulturarvet, ekonomisk verksamhet och infrastruktur i samband med översvämningar. För att åtgärderna för att minska dessa risker ska vara effektiva bör de emellertid så långt som är möjligt samordnas i hela avrinningsområdet.

               (4)

               Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (3) ska förvaltningsplaner tas fram för varje avrinningsdistrikt för att uppnå god ekologisk och kemisk status och det kommer att bidra till att mildra effekterna av översvämningar. Huvudsyftet med det direktivet är emellertid inte att minska översvämningsrisker eller att ta hänsyn till framtida förändringar av riskerna för översvämningar till följd av klimatförändringarna.

               (5)

               Kommissionens meddelande av den 12 juli 2004 till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – ”Hantering av översvämningsrisker – Förebyggande åtgärder, skyddsåtgärder och skadebegränsande åtgärder” – innehåller en analys av och en strategi för hur gemenskapen bör gå till väga för att hantera översvämningsrisker och förklarar att en gemensam och samordnad verksamhet på gemenskapsnivå skulle ge avsevärt mycket bättre resultat och överlag förbättra översvämningsskyddet.

               (6)

               Utöver samordning mellan medlemsstater kräver ett effektivt förebyggande och mildring av översvämningar samarbete med tredjeländer. Detta är i linje med direktiv 2000/60/EG och internationella principer för hantering av översvämningsrisker som utvecklats framför allt genom Förenta nationernas konvention om skydd och användning av gränsöverskridande vattendrag och internationella sjöar, godkänd genom rådets beslut 95/308/EG (4), och alla därpå följande avtal om dess tilllämpning.

               (7)

               Vid större olyckor, inbegripet översvämningar, mobiliseras medlemsstaternas stöd och bistånd genom rådets beslut 2001/792/EG, Euratom av den 23 oktober 2001 om inrättande av en gemenskapsmekanism för att underlätta ett förstärkt samarbete vid biståndsinsatser inom räddningstjänsten (5). Räddningstjänsten kan ge lämplig hjälp till den drabbade befolkningen och förbättra beredskapen och återhämtningsförmågan.

               (8)

               Enligt rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond (6) är det möjligt att vid större katastrofer snabbt ge ekonomiskt bistånd för att hjälpa drabbade människor, naturområden, regioner och länder att återgå till så normala förhållanden som möjligt. Fonden kan emellertid endast ingripa i samband med krisinsatser och inte under de faser som föregår ett nödläge.

               (9)

               Vid utarbetandet av politik som berör vatten- och markanvändning bör medlemsstaterna och gemenskapen ta hänsyn till vilka eventuella följder en sådan politik kan ha på översvämningsrisker och hanteringen av översvämningsrisker.

               (10)

               Runtom i gemenskapen uppstår olika typer av översvämningar, till exempel floder som svämmar över, störtfloder, översvämningar i tätbebyggelse och översvämningar från havet i kustområden. De skador som översvämningarna orsakar kan också variera i gemenskapens olika länder och regioner. Målen för hantering av översvämningsrisker bör därför beslutas av medlemsstaterna själva och baseras på de lokala och regionala förhållandena.

               (11)

               Översvämningsriskerna i vissa delar av gemenskapen kan betraktas som ringa, till exempel i glest befolkade eller helt obefolkade områden eller i områden med begränsade ekonomiska tillgångar eller av begränsat ekologiskt värde. I varje avrinningsdistrikt eller förvaltningsenhet bör en bedömning av översvämningsriskerna och behovet av ytterligare åtgärder – exempelvis en utvärdering av möjligheten att begränsa översvämningar – genomföras.

               (12)

               För att ha tillgång till ett effektivt informationsverktyg och en värdefull utgångspunkt för prioriteringar och för vidare tekniska, finansiella och politiska beslut om hantering av översvämningsrisker är det nödvändigt att sörja för att det utarbetas kartor över översvämningshotade områden samt kartor över översvämningsrisker som visar möjliga ogynnsamma följder, inbegripet information om potentiella källor till miljöföroreningar som en konsekvens av översvämningar. I detta sammanhang bör medlemsstaterna göra en bedömning av verksamheter som ökar riskerna för översvämning.

               (13)

               I syfte att undvika och minska den ogynnsamma påverkan av översvämningar på det berörda området är det lämpligt att upprätta planer för hantering av översvämningsrisker. Orsakerna till och följderna av översvämningar varierar i gemenskapens olika länder och regioner. Planerna för hantering av översvämningsrisker bör därför ta hänsyn till de speciella särdragen i de områden de täcker och ge skräddarsydda lösningar alltefter behoven och prioriteringarna i dessa områden och samtidigt säkerställa relevant samordning inom avrinningsdistriktet samt främja uppfyllandet av de miljömål som fastställs i gemenskapslagstiftningen. Medlemsstaterna bör särskilt avstå från att vidta åtgärder eller genomföra insatser som väsentligt ökar risken för översvämning i andra medlemsstater, om inte dessa åtgärder har samordnats och de berörda medlemsstaterna tillsammans har kommit fram till en lösning.

               (14)

               Planerna för hantering av översvämningsrisker bör inriktas på förebyggande, skydd och beredskap. I syfte att ge floderna mer utrymme bör i dessa, om möjligt, hänsyn tas till underhåll och/eller återställande av översvämningsplan och åtgärder för att förhindra och minska skador på människors hälsa, miljön, kulturarvet och ekonomisk verksamhet. De olika delarna av planerna för hantering av översvämningsrisker bör ses över med jämna mellanrum och, om så är nödvändigt uppdateras, med beaktande av klimatförändringarnas sannolika påverkan på förekomsten av översvämningar.

               (15)

               Solidaritetsprincipen är mycket viktig i hanteringen av översvämningsrisker. Mot bakgrund av detta bör medlemsstaterna uppmuntras att ta på sig en rimlig del av ansvaret när det gemensamt beslutas om åtgärder för allas bästa vad avser hanteringen av översvämningsrisker längs vattendrag.

               (16)

               För att undvika dubbelarbete bör medlemsstaterna ha rätt att använda befintliga preliminära bedömningar av översvämningsrisker, kartor över översvämningshotade områden och över översvämningsrisker samt planer för hantering av översvämningsrisker för att uppnå målen och uppfylla kraven i detta direktiv.

               (17)

               Framtagningen av förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt enligt direktiv 2000/60/EG och av planer för hantering av översvämningsrisker enligt detta direktiv ingår i en enhetlig förvaltning av avrinningsområden. De två processerna bör därför utnyttja de ömsesidiga möjligheterna till gemensamma synergieffekter och fördelar, med beaktande av miljömålen i direktiv 2000/60/EG, säkerställa effektivitet och förnuftig användning av resurserna, samtidigt som det erkänns att de behöriga myndigheterna och förvaltningsenheterna i det här direktivet och i direktiv 2000/60/EG kan vara olika.

               (18)

               Medlemsstaterna bör grunda sina bedömningar, kartor och planer på lämpliga ”bästa metoder” och ”bästa tillgängliga tekniker”, som inte innebär orimliga kostnader, inom området för hantering av översvämningsrisker.

               (19)

               Om vattenförekomster används för flera olika ändamål och avser olika former av hållbar mänsklig verksamhet (till exempel hantering av översvämningsrisker, ekologi, inlandssjöfart eller vattenkraft) och om denna användning påverkar vattenförekomsterna, innehåller artikel 4 i direktiv 2000/60/EG ett klart och tydligt förfarande för hur sådan användning och sådana konsekvenser ska hanteras och även möjliga undantag från målen ”god status” eller ”ingen försämring”. Kostnadstäckning föreskrivs i artikel 9 i direktiv 2000/60/EG.

               (20)

               De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (7).

               (21)

               Kommissionen bör särskilt ges behörighet att anpassa bilagan till vetenskapliga och tekniska framsteg. Eftersom dessa åtgärder har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsentliga delar av detta direktiv, måste de antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll i artikel 5a i beslut 1999/468/EG.

               (22)

               Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns framför allt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Syftet med detta direktiv är framför allt att främja att en hög miljöskyddsnivå integreras i gemenskapens politik i enlighet med principen om hållbar utveckling i artikel 37 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

               (23)

               Eftersom målet för detta direktiv, nämligen upprättandet av en ram för åtgärder för att minska riskerna för översvämningsskador, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför, på grund av åtgärdens omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (24)

               I enlighet med proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna och det till fördraget fogade protokollet om tilllämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt mot bakgrund av medlemsstaternas befintliga resurser, bör ansenligt handlingsutrymme ges till de lokala och regionala nivåerna, särskilt vad gäller myndigheters organisation och ansvar.

               (25)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (8) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL I
   ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
   Artikel 1
   Syftet med detta direktiv är att upprätta en ram för bedömning och hantering av översvämningsrisker i syfte att minska de ogynnsamma följderna för människors hälsa, miljön, kulturarvet och ekonomisk verksamhet i samband med översvämningar i gemenskapen.
   Artikel 2
   I detta direktiv gäller, utöver definitionerna av flod, avrinningsområde, delavrinningsområde och avrinningsdistrikt i artikel 2 i direktiv 2000/60/EG, följande definitioner:
   1.   översvämning: när mark som normalt inte står under vatten tillfälligt täcks med vatten; detta ska inbegripa översvämningar som härrör från floder, bergsforsar, tillfälliga vattendrag i Medelhavsområdet och översvämningar från havet i kustområden; översvämningar från avloppsvattensystem kan uteslutas,
   2.   översvämningsrisk: en kombination av sannolikheten för översvämning och möjliga ogynnsamma följder för människors hälsa, miljön, kulturarvet och ekonomisk verksamhet i samband med en översvämning.
   Artikel 3
   1.   Vid tillämpningen av detta direktiv ska medlemsstaterna använda sig av arrangemangen i artikel 3.1, 3.2, 3.3, 3.5 och 3.6 i direktiv 2000/60/EG.
   2.   För genomförandet av detta direktiv får medlemsstaterna dock

               a)

               utse andra behöriga myndigheter än dem som angetts i enlighet med artikel 3.2 i direktiv 2000/60/EG,

               b)

               ange vissa kustområden eller enskilda avrinningsområden och hänföra dem till en annan förvaltningsenhet än den som fastställts i enlighet med artikel 3.1 i direktiv 2000/60/EG.

         I dessa fall ska medlemsstaterna senast den 26 maj 2010 meddela kommissionen den information som avses i bilaga I till direktiv 2000/60/EG. Härvidlag ska varje hänvisning till behöriga myndigheter och avrinningsdistrikt tolkas som hänvisningar till behöriga myndigheter och förvaltningsenheter enligt denna artikel. Medlemsstaterna ska informera kommissionen om alla förändringar av den information som har överlämnats enligt denna punkt inom tre månader efter det att ändringen har fått verkan.
   KAPITEL II
   PRELIMINÄR BEDÖMNING AV ÖVERSVÄMNINGSRISKER
   Artikel 4
   1.   Medlemsstaterna ska, för varje avrinningsdistrikt eller förvaltningsenhet enligt artikel 3.2 b eller del av internationellt avrinningsdistrikt på deras territorium, göra en preliminär bedömning av översvämningsrisker i enlighet med punkt 2 i den här artikeln.
   2.   På grundval av tillgänglig information eller information som lätt kan fås fram, exempelvis arkivuppgifter och undersökningar om utvecklingen på lång sikt, särskilt om hur klimatförändringarna påverkar förekomsten av översvämningar, ska en preliminär bedömning av översvämningsrisker göras för att tillhandahålla en bedömning av möjliga risker. Bedömningen ska åtminstone inbegripa följande:

               a)

               Kartor över avrinningsdistriktet i lämplig skala med gränserna för avrinningsområden, delavrinningsområden och, om det finns, kustområden, med topografi och markanvändning.

               b)

               En redogörelse för tidigare inträffade översvämningar som har haft allvarlig ogynnsam påverkan på människors hälsa, miljön, kulturarvet och ekonomisk verksamhet, och där sannolikheten för liknande framtida översvämningar fortfarande är betydande, inbegripet översvämningarnas omfattning och avledningsvägar och en bedömning av den ogynnsamma påverkan som de hade.

               c)

               En redogörelse för tidigare inträffade betydelsefulla översvämningar som varit sådana att det kan förutses att liknande framtida händelser får betydelsefulla ogynnsamma följder.
               Beroende på medlemsstaternas särskilda behov ska den också inbegripa följande:

               d)

               En bedömning av framtida översvämningars möjliga ogynnsamma följder för människors hälsa, miljön, kulturarvet och ekonomisk verksamhet, så långt möjligt med beaktande av möjliga aspekter såsom topografin, vattendragens lägen och deras allmänna hydrologiska och geomorfologiska särdrag, inbegripet översvämningsplan som naturliga fördröjningsytor, effektiviteten hos befintliga infrastrukturer konstruerade av människan för att förhindra översvämningar, befolkningsområdenas lägen, områden med ekonomisk verksamhet samt utvecklingen på lång sikt, inklusive klimatförändringarnas påverkan på förekomsten av översvämningar.

         3.   När det gäller internationella avrinningsdistrikt, eller förvaltningsenheter enligt artikel 3.2 b som delas med andra medlemsstater, ska medlemsstaterna se till att de berörda behöriga myndigheterna utbyter relevant information.
   4.   Medlemsstaterna ska slutföra den preliminära bedömningen av översvämningsriskerna senast den 22 december 2011.
   Artikel 5
   1.   På grundval av en preliminär bedömning av översvämningsriskerna enligt artikel 4 ska medlemsstaterna för varje avrinningsdistrikt eller förvaltningsenhet enligt artikel 3.2 b, eller den del av ett internationellt avrinningsdistrikt som ligger inom deras territorium, ange i vilka områden de finner att möjliga betydande översvämningsrisker föreligger eller kan förväntas uppstå.
   2.   Angivandet enligt punkt 1 av områden som tillhör ett internationellt avrinningsdistrikt, eller en förvaltningsenhet enligt artikel 3.2 b som delas med en annan medlemsstat, ska samordnas mellan de berörda medlemsstaterna.
   KAPITEL III
   KARTOR ÖVER ÖVERSVÄMNINGSHOTADE OMRÅDEN OCH KARTOR ÖVER ÖVERSVÄMNINGSRISKER
   Artikel 6
   1.   Medlemsstaterna ska på avrinningsdistriktsnivå eller förvaltningsenhetsnivå enligt artikel 3.2 b utarbeta kartor över översvämningshotade områden och kartor över översvämningsrisker, i den skala som är lämpligast för de områden som anges enligt artikel 5.1.
   2.   Inför utarbetandet av kartor över översvämningshotade områden och kartor över översvämningsrisker för de områden som anges enligt artikel 5 och som delas med andra medlemsstater, ska de berörda medlemsstaterna utbyta information.
   3.   Kartorna över översvämningshotade områden ska omfatta de geografiska områden som kan komma att översvämmas vid följande scenarier:

               a)

               Översvämningar med låg sannolikhet eller extrema scenarier.

               b)

               Översvämningar med medelhög sannolikhet (översvämningar som sannolikt återkommer ≥ 100 år).

               c)

               Översvämningar med hög sannolikhet, om lämpligt.

         4.   För varje scenario enligt punkt 3 ska följande redovisas:

               a)

               Översvämningens omfattning.

               b)

               Vattendjup eller vattennivå, allt efter vad som är lämpligt.

               c)

               Om lämpligt, flödeshastighet eller relevant vattenflöde.

         5.   Kartorna över översvämningsrisker ska visa de möjliga ogynnsamma följderna i samband med översvämningar enligt scenarierna i punkt 3 uttryckta i följande termer:

               a)

               Storleksordningen för antalet invånare som kan drabbas.

               b)

               Typ av ekonomisk verksamhet i det område som kan drabbas.

               c)

               Installationer enligt bilaga I till rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (9) vilka kan förorsaka oavsiktlig förorening vid översvämning och de skyddade områden enligt punkt 1 i, iii och v i bilaga IV till direktiv 2000/60/EG som kan drabbas.

               d)

               Annan information som medlemsstaten anser användbar, såsom angivande av de områden där översvämningar med stort innehåll av transporterat sediment och bråte kan inträffa samt information om andra avsevärda föroreningskällor.

         6.   Medlemsstaterna får besluta att, i fråga om kustområden med tillräcklig skyddsnivå, ska utarbetandet av kartor över översvämningshotade områden begränsas till det scenario som avses i punkt 3 a.
   7.   Medlemsstaterna får besluta att, i fråga om de områden där översvämningen kommer från grundvattenkällor, ska utarbetandet av kartor över översvämningshotade områden begränsas till det scenario som avses i punkt 3 a.
   8.   Medlemsstaterna ska se till att kartorna över översvämningshotade områden och kartorna över översvämningsrisker är färdigställda senast den 22 december 2013.
   KAPITEL IV
   PLANER FÖR HANTERING AV ÖVERSVÄMNINGSRISKER
   Artikel 7
   1.   På grundval av de kartor som avses i artikel 6 ska medlemsstaterna, i enlighet med punkterna 2 och 3 i den här artikeln, fastställa planer för hantering av översvämningsrisker (nedan även kallade riskhanteringsplaner), som ska samordnas på avrinningsdistriktsnivå eller förvaltningsenhetsnivå enligt artikel 3.2 b, för de områden som anges i artikel 5.1 och de områden som omfattas av artikel 13.1 b.
   2.   Medlemsstaterna ska fastställa lämpliga mål för riskhantering av översvämningsrisker för de områden som anges i artikel 5.1 och de områden som omfattas av artikel 13.1 b, och då inrikta sig på att minska de möjliga ogynnsamma följderna av översvämning för människors hälsa, miljön, kulturarvet och ekonomisk verksamhet och, om så anses lämpligt, på icke-strukturella initiativ och/eller på att minska sannolikheten för översvämningar.
   3.   Riskhanteringsplanerna ska innehålla åtgärder som syftar till att uppnå de mål som fastställs i enlighet med punkt 2 och innehålla de element som anges i del A i bilagan.
   Riskhanteringsplanerna ska beakta relevanta aspekter, t.ex. kostnad och nytta, översvämningens omfattning och avledningsvägar och områden med möjlighet att hejda vatten från översvämningar, såsom naturliga översvämningsplan, miljömålen i artikel 4 i direktiv 2000/60/EG, mark- och vattenförvaltning, fysisk planering, markanvändning, naturvård, sjöfart och hamninfrastruktur.
   Riskhanteringsplanerna ska behandla alla aspekter av hanteringen av översvämningsrisker, med inriktning på förebyggande, skydd och beredskap, inbegripet översvämningsprognoser och system för tidig varning, med beaktande av de olika avrinningsområdenas eller delavrinningsområdenas särdrag. Riskhanteringsplanerna får även innefatta främjande av hållbara metoder för markanvändning, förbättrad vattenhållningsförmåga samt kontrollerad översvämning av vissa områden vid en översvämning.
   4.   Av solidaritetsskäl ska riskhanteringsplaner som fastställs i en medlemsstat inte inbegripa åtgärder som genom sin omfattning eller sina konsekvenser avsevärt ökar översvämningsrisker uppströms eller nedströms i andra länder i samma avrinningsområde eller delavrinningsområde, såvida de berörda medlemsstaterna inte har samordnat dessa åtgärder och enats om en lösning inom ramen för artikel 8.
   5.   Medlemsstaterna ska se till att riskhanteringsplanerna är färdigställda och offentliggjorda senast den 22 december 2015.
   Artikel 8
   1.   För avrinningsdistrikt eller förvaltningsenheter enligt artikel 3.2 b vilka i sin helhet ligger på en medlemsstats territorium, ska denna medlemsstat se till att det utarbetas en enda riskhanteringsplan alternativt flera riskhanteringsplaner som samordnas på avrinningsdistriktsnivå.
   2.   Om ett internationellt avrinningsdistrikt eller en förvaltningsenhet enligt artikel 3.2 b i sin helhet ligger inom gemenskapen, ska medlemsstaterna säkerställa samordning i syfte att utarbeta en enda internationell riskhanteringsplan alternativt flera riskhanteringsplaner som samordnas på nivån för det internationella avrinningsdistriktet. När sådana planer inte utarbetas, ska medlemsstaterna utarbeta riskhanteringsplaner som åtminstone omfattar de delar av det internationella avrinningsdistriktet som ligger på deras territorium, i möjligaste mån med samordning på nivån för det internationella avrinningsdistriktet.
   3.   Om ett internationellt avrinningsdistrikt eller en förvaltningsenhet som avses i artikel 3.2 b även ligger utanför gemenskapens gränser, ska medlemsstaterna sträva efter att utarbeta en enda internationell riskhanteringsplan alternativt flera riskhanteringsplaner som samordnas på internationell avrinningsdistriktsnivå; om detta inte är möjligt, ska punkt 2 gälla för de delar av det internationella avrinningsområdet som ligger inom deras territorium.
   4.   De riskhanteringsplaner som avses i punkterna 2 och 3 ska, när de länder som delar delavrinningsområde anser det lämpligt, kompletteras med mer detaljerade riskhanteringsplaner, som samordnas på nivån för det internationella delavrinningsområdet.
   5.   Om en medlemsstat identifierar en fråga som har konsekvenser för hanteringen av risken för översvämning av dess vatten och som inte kan lösas av medlemsstaten själv, kan den rapportera frågan till kommissionen och varje annan berörd medlemsstat och lämna rekommendationer om hur den bör lösas.
   Kommissionen ska svara på varje rapport eller rekommendation från medlemsstaterna inom sex månader.
   KAPITEL V
   SAMORDNING MED DIREKTIV 2000/60/EG OCH INFORMATION TILL OCH SAMRÅD MED ALLMÄNHETEN
   Artikel 9
   Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att samordna tillämpningen av detta direktiv med tillämpningen av direktiv 2000/60/EG och då inrikta sig på möjligheterna att förbättra effektiviteten och informationsutbytet samt att uppnå gemensamma synergieffekter och fördelar med beaktande av miljömålen i artikel 4 i direktiv 2000/60/EG. Särskilt gäller följande:

               1.

               De första kartorna över översvämningshotade områden och översvämningsrisker och efterföljande översyner, i enlighet med artiklarna 6 och 14 i det här direktivet, ska utarbetas så att den information de innehåller stämmer överens med relevant information som lämnas enligt direktiv 2000/60/EG. De ska samordnas med och får integreras i de översyner som föreskrivs i artikel 5.2 i direktiv 2000/60/EG.

               2.

               De första riskhanteringsplanerna och efterföljande översyner i enlighet med artiklarna 7 och 14 i det här direktivet ska utarbetas i samordning med de översyner av förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt som föreskrivs i artikel 13.7 i direktiv 2000/60/EG och de får integreras i dessa.

               3.

               Alla berörda parters aktiva medverkan enligt artikel 10 i detta direktiv ska, om det är lämpligt, samordnas med berörda parters aktiva medverkan enligt artikel 14 i direktiv 2000/60/EG.

         Artikel 10
   1.   Medlemsstaterna ska i enlighet med tillämplig gemenskapslagstiftning göra den preliminära bedömningen av översvämningsriskerna, kartorna över översvämningshotade områden, kartorna över översvämningsrisker och riskhanteringsplanerna tillgängliga för allmänheten.
   2.   Medlemsstaterna ska uppmuntra berörda parter att medverka aktivt i utarbetandet, översynen och uppdateringen av de riskhanteringsplaner som avses i kapitel IV.
   KAPITEL VI
   GENOMFÖRANDEBESTÄMMELSER OCH ÄNDRINGAR
   Artikel 11
   1.   Kommissionen får, i enlighet med det föreskrivande förfarandet i artikel 12.2, anta tekniska format för behandling och överföring av data, inklusive statistiska och kartografiska data, till kommissionen. Beslut om de tekniska formaten ska antas senast två år före de tidpunkter som anges i artiklarna 4.4, 6.8 respektive 7.5, med beaktande av såväl befintliga standarder som format som utarbetats enligt tillämpliga gemenskapsrättsakter.
   2.   Kommissionen får, med beaktande av perioderna för översyn och uppdatering, anpassa bilagan till nya vetenskapliga och tekniska rön.
   Dessa åtgärder, som avser att ändra icke väsentliga delar i detta direktiv, ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 12.3.
   Artikel 12
   1.   Kommissionen ska biträdas av den kommitté som inrättats enligt artikel 21 i direktiv 2000/60/EG.
   2.   När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
   Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.
   3.   När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5a.1–5a.4 och artikel 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.
   KAPITEL VII
   ÖVERGÅNGSÅTGÄRDER
   Artikel 13
   1.   Medlemsstaterna får besluta att inte göra en preliminär bedömning av översvämningsriskerna enligt artikel 4 för sådana avrinningsområden, delavrinningsområden eller kustområden där man antingen

               a)

               redan har genomfört en riskbedömning och före den 22 december 2010 bedömt att möjliga allvarliga översvämningsrisker föreligger eller kan förväntas uppstå, vilket gjort att dessa områden fastställts tillhöra dem som avses i artikel 5.1, eller

               b)

               före den 22 december 2010 har beslutat att utarbeta kartor över översvämningshotade områden och kartor över översvämningsrisker och fastställa riskhanteringsplaner i enlighet med tillämpliga bestämmelser i detta direktiv.

         2.   Medlemsstaterna får besluta att använda sig av sådana kartor över översvämningshotade områden och kartor över översvämningsrisker som färdigställts före den 22 december 2010, om dessa kartor har en informationsnivå som motsvarar kraven i artikel 6.
   3.   Medlemsstaterna får besluta att använda sig av riskhanteringsplaner som färdigställts före den 22 december 2010, under förutsättning att dessa planer till sitt innehåll motsvarar kraven i artikel 7.
   4.   Punkterna 1, 2 och 3 ska gälla utan att det påverkar tilllämpningen av artikel 14.
   KAPITEL VIII
   ÖVERSYNER, RAPPORTER OCH SLUTBESTÄMMELSER
   Artikel 14
   1.   Den preliminära bedömningen av översvämningsrisker, eller den bedömning och de beslut som avses i artikel 13.1, ska ses över och vid behov uppdateras senast den 22 december 2018 och därefter vart sjätte år.
   2.   Kartorna över översvämningshotade områden och kartorna över översvämningsrisker ska ses över och vid behov uppdateras senast den 22 december 2019 och därefter vart sjätte år.
   3.   Riskhanteringsplanen/-planerna ska ses över och vid behov uppdateras, inbegripet de element som anges i del B i bilagan, senast den 22 december 2021 och därefter vart sjätte år.
   4.   Klimatförändringarnas sannolika påverkan på förekomsten av översvämningar ska beaktas i de översyner som avses i punkterna 1 och 3.
   Artikel 15
   1.   Medlemsstaterna ska göra sina preliminära bedömningar av översvämningsriskerna, kartor över översvämningshotade områden, kartor över översvämningsrisker och riskhanteringsplaner som avses i artiklarna 4, 6 och 7 samt översynen och i förekommande fall uppdateringarna av dessa tillgängliga för kommissionen senast tre månader efter de tidpunkter som anges i artiklarna 4.4, 6.8, 7.5 och artikel 14.
   2.   Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de beslut som fattats i enlighet med artikel 13.1, 13.2 och 13.3 och göra den relevanta informationen däri tillgänglig senast vid de tidpunkter som anges i artiklarna 4.4, 6.8 och 7.5.
   Artikel 16
   Kommissionen ska lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv senast den 22 december 2018 och därefter vart sjätte år. Vid utarbetandet av rapporten ska konsekvenserna av klimatförändringarna beaktas.
   Artikel 17
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 26 november 2009. De ska genast informera kommissionen om detta.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 18
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 19
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 23 oktober 2007.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         M. LOBO ANTUNES

            Ordförande

      (1)  EUT C 195, 18.8.2006, s. 37.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 13 juni 2006 (EUT C 300 E, 9.12.2006, s. 123), rådets gemensamma ståndpunkt av den 23 november 2006 (EUT C 311 E, 19.12.2006, s. 10) och Europaparlamentets ståndpunkt av den 25 april 2007. Rådets beslut av den 18 september 2007.

      (3)  EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet ändrat genom beslut nr 2455/2001/EG (EGT L 331, 15.12.2001, s. 1).

      (4)  EGT L 186, 5.8.1995, s. 42.

      (5)  EGT L 297, 15.11.2001, s. 7.

      (6)  EGT L 311, 14.11.2002, s. 3.

      (7)  EGT L 184, 17.7.1999, s. 23. Beslutet ändrat genom beslut 2006/512/EG (EUT L 200, 22.7.2006, s. 11).

      (8)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (9)  EGT L 257, 10.10.1996, s. 26. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 166/2006 (EUT L 33, 4.2.2006, s. 1).

      BILAGA
      A.   Planer för hantering av översvämningsrisker

                  I.

                  De första riskhanteringsplanerna ska innehålla följande element:

                              1.

                              Slutsatser från den preliminära bedömningen av översvämningsriskerna enligt kapitel II i form av en översiktlig karta över ett avrinningsdistrikt eller en förvaltningsenhet enligt artikel 3.2 b, vilken avgränsar de enligt artikel 5.1 angivna områden som är föremål för denna riskhanteringsplan.

                              2.

                              Kartor över översvämningshotade områden och kartor över översvämningsrisker, vilka har utarbetats enligt kapitel III eller redan föreligger i enlighet med artikel 13, och de slutsatser som kan dras av kartorna.

                              3.

                              En beskrivning av de lämpliga mål för hantering av översvämningsrisker som fastställts i enlighet med artikel 7.2.

                              4.

                              En sammanfattning av de åtgärder och deras prioriteringar som syftar till att uppnå de lämpliga målen för hantering av översvämningsrisker, inklusive de åtgärder som har vidtagits i enlighet med artikel 7, och de åtgärder med anknytning till översvämningar som har vidtagits inom ramen för andra gemenskapsrättsakter, inklusive rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (1), rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (2), Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (3) och direktiv 2000/60/EG.

                              5.

                              För gemensamma avrinningsområden och delavrinningsområden, en beskrivning, om en sådan finns tillgänglig, av den metod som de berörda medlemsstaterna har fastställt för den kostnadsnyttoanalys som används för att bedöma åtgärder med transnationella konsekvenser.

                  II.

                  En beskrivning av planens genomförande:

                              1.

                              En beskrivning av prioriteringar och hur framstegen i genomförandet av planen kommer att övervakas.

                              2.

                              En sammanfattning av de åtgärder/insatser som har vidtagits för information till och samråd med allmänheten.

                              3.

                              En förteckning över behöriga myndigheter och i lämpliga fall en beskrivning av samordningen inom internationella avrinningsdistrikt och av samordningen med direktiv 2000/60/EG.

            B.   De efterföljande uppdateringarna av riskhanteringsplanerna ska innehålla följande element:

                  1.

                  Eventuella förändringar eller uppdateringar sedan offentliggörandet av den förra versionen av riskhanteringsplanen, inklusive en sammanfattning av de översyner som utförts i överensstämmelse med artikel 14.

                  2.

                  En utvärdering av vilka framsteg som har gjorts för att nå de mål som avses i artikel 7.2.

                  3.

                  En beskrivning av och en förklaring till varje åtgärd i den tidigare versionen av riskhanteringsplanen som var planerad att utföras men inte har vidtagits.

                  4.

                  En beskrivning av alla ytterligare åtgärder sedan den förra versionen av riskhanteringsplanen offentliggjordes.

         (1)  EGT L 175, 5.7.1985, s. 40. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/35/EG (EUT L 156, 25.6.2003, s. 17).

         (2)  EGT L 10, 14.1.1997, s. 13. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/105/EG (EUT L 345, 31.12.2003, s. 97).

         (3)  EGT L 197, 21.7.2001, s. 30.


Avis juridique important

|

31992L0109

Rådets direktiv 92/109/EEG av den 14 december 1992 om tillverkning och utsläppande på marknaden av vissa ämnen som används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat och psykotropa ämnen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 370 , 19/12/1992 s. 0076 - 0082 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 12 s. 0007  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 12 s. 0007

RÅDETS DIREKTIV 92/109/EEG av den 14 december 1992 om tillverkning och utsläppande på marknaden av vissa ämnen som används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat och psykotropa ämnenEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag (1),i samarbete med Europaparlamentet (2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), ochmed beaktande av följande:Vissa medlemsstater har vidtagit åtgärder för att övervaka tillverkningen och utsläppandet på marknaden av vissa ämnen som ofta används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat och psykotropa ämnen. Andra medlemsstater står i begrepp att vidta sådana åtgärder. Det är därför nödvändigt att fastställa gemensamma regler på gemenskapsnivå som en förberedande åtgärd inför fullbordandet av den inre marknaden för att undvika en snedvridning av konkurrensen inom den lagliga handeln och för att säkerställa att de regler som antas tillämpas på ett enhetligt sätt.Den 19 december 1988 antogs i Wien en konvention mot illegal handel med narkotiska preparat och psykotropa ämnen, nedan kallad "FN-konventionen". FN-konventionen är en del av den världsomspännande kampen mot narkotiska preparat. Gemenskapen medverkade i förhandlingarna om denna konvention och visade därigenom sin politiska vilja att handla inom ramen för sina befogenheter.Vad som krävs beträffande handeln med prekursorer (dvs. ämnen som ofta används vid den illegala tillverkningen av narkotiska preparat och psykotropa ämnen) i artikel 12 i FN-konventionen har genomförts vad gäller handeln mellan gemenskapen och tredje land genom rådets förordning (EEG) nr 3677/90 av den 13 december 1990 om fastställande av åtgärder som skall vidtas för att undvika att vissa ämnen sprids till den illegala tillverkningen av narkotiska preparat och psykotropa ämnen (4).I artikel 12 i FN-konventionen förutses att lämpliga åtgärder kommer att vidtas för att övervaka tillverkningen och distributionen av prekursorer. FN:s narkotikakommission införde genom beslut vid sin 35:e session ytterligare ämnen i listorna i bilagan till konventionen. Motsvarande beslut bör fastställas i detta direktiv för att göra det möjligt att upptäcka fall då droger kan ha spridits på ett olagligt sätt inom gemenskapen och för att motverka illegal import till gemenskapen samt i syfte att säkerställa att gemensamma övervakningsbestämmelser tillämpas inom gemenskapsmarknaden.Bestämmelserna i artikel 12 i FN-konventionen bygger på ett kontrollsystem för handeln med ämnena i fråga. Denna handel sker till övervägande del på ett helt lagligt sätt. Dokumentationen till och märkningen av försändelser av dessa ämnen måste vara tillräckligt tydliga. Det är vidare av betydelse att, vid sidan av att de behöriga myndigheterna ges nödvändiga möjligheter att ingripa, i FN-konventionens anda utveckla mekanismer som bygger på ett nära samarbete mellan de berörda operatörerna samt metoder för insamling, utbyte och utnyttjande av information.Eftersom handlingsmönstren då ämnena överförs i orätta händer ständigt förändras anses det på internationell nivå att de metoder som föreskrivs i artikel 12 i FN-konventionen bör skärpas så att det blir möjligt att effektivt bekämpa spridningen av ämnena i fråga.Kommissionen och sju medlemsstater har medverkat i arbetet inom den kemiska aktionsgrupp som upprättades vid G 7-gruppens ekonomiska toppmöte i Houston den 10 juli 1990 för att utveckla effektiva metoder för att förhindra att prekursorer och essentiella kemikalier sprids till den illegala tillverkningen av narkotiska preparat. Detta arbete har hela tiden skett under samordning på gemenskapsnivå och i nära samråd med representanter för handel och industri.Den kemiska aktionsgruppens slutrapport godkändes vid G 7-gruppens ekonomiska toppmöte i London den 15 juli 1991.I denna slutrapport erkänns FN-konventionen som det huvudsakliga instrumentet för internationellt samarbete i fråga om spridning av kemikalier och den innehåller ett antal rekommendationer som syftar till att förstärka de nationella och internationella åtgärderna på grundval av denna konvention.Det måste säkerställas att var och en som framställer eller använder de listade ämnena av kategori 1 i bilaga 1 till detta direktiv måste ha särskilt tillstånd. Dessutom får leverans av sådana ämnen endast tillåtas om mottagarna av leveransen har särskild behöriget, allmän eller enskild, att motta leveranser av, inneha eller hantera sådana ämnen.Åtgärder bör vidtas för att upprätta ett nära samarbete med de berörda operatörerna så att dessa meddelar misstänkta transaktioner till de behöriga myndigheterna.Det är av vikt att upprätta rutiner för administrativt samarbete. I detta sammanhang är det önskvärt att de behöriga myndigheterna inom gemenskapen grundar sitt agerande på rådets förordning (EEG) nr 1468/81 av den 19 maj 1981 om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas administrativa myndigheter samt om samarbete mellan dessa myndigheter och kommissionen i syfte att säkerställa en korrekt lagtillämpning i tull- och jordbruksfrågor (5). Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt att den information som erhålls och utväxlas behandlas konfidentiellt.Varje medlemsstat bör införa skadeståndsbelopp med tillräcklig avskräckande effekt för att förebygga överträdelser av de bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.AVDELNING I ALLMÄNT Artikel 1 1. Syftet med detta direktiv är att upprätta ett övervakningssystem inom gemenskapen för vissa ämnen som ofta används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat och psykotropa ämnen i avsikt att förhindra att sådana ämnen sprids.2. I detta direktiv avses meda) listat ämne: varje ämne som upptas i bilaga 1, även blandningar som innehåller sådana ämnen. Härigenom undantas läkemedel eller andra preparat som innehåller listade ämnen och som är beredda på ett sådant sätt att dessa ämnen inte lätt kan användas eller utvinnas med metoder som kan tillämpas utan svårighet,b) utsläppande på marknaden: varje leverans, mot betalning eller utan avgift, till tredje part av registrerade ämnen som framställts inom gemenskapen eller som börjat omsättas fritt inom gemenskapen,c) operatör: varje fysisk eller juridisk person som är verksam med tillverkning, bearbetning, handel eller distribution av registrerade ämnen inom gemenskapen eller som sysslar med andra, angränsande verksamheter som t.ex. mäklarverksamhet eller lagerhållning av listade ämnen,d) Internationella kontrollstyrelsen för narkotika: den styrelse som upprättats genom narkotikakonventionen 1961, efter ändring genom 1972 års protokoll.AVDELNING II KONTROLL AV UTSLÄPPANDET PÅ MARKNADEN Artikel 2 Dokumentation och märkning Varje medlemsstat skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att listade ämnen endast kan släppas ut på marknaden om följande krav är uppfyllda:1. Alla transaktioner som leder fram till att listade ämnen av kategori 1 och 2 i bilaga 1 släpps ut på marknaden skall vara dokumenterade på ett tillfredsställande sätt.a) Särskilt skall affärsdokument som t.ex. fakturor, fraktsedlar, administrativa dokument, transport- och andra fraktdokument innehålla tillräcklig information för att följande klart skall framgå:- det listade ämnets namn i den form som används i kategorierna 1 och 2 i bilaga 1,- mängd och vikt av det listade ämnet och, då det gäller blandningar, blandningens mängd och vikt samt antingen mängd och vikt eller procentuell andel av det eller de ämnen som upptas i kategorierna 1 och 2 i bilaga 1 och som ingår i blandningen,- leverantörens, distributörens och mottagarens namn och adress.b) I dokumentationen skall dessutom ingå en försäkran från kunden som preciserar hur ämnena skall användas. Tillämpningsregler för denna bestämmelse kommer att fastställas enligt förfarandet i artikel 10.2. Vid behandlingen av dessa tillämpningsföreskrifter skall vederbörlig uppmärksamhet ägnas möjligheten att låta en fast kund, som från en leverantör erhåller ett listat ämne av kategori 2 i bilaga 1, lämna en engångsförsäkran som täcker alla transaktioner under en ettårsperiod i vilka detta ämne ingår.2. Kraven i punkt 1 skall dock inte gälla transaktioner som gäller listade ämnen av kategori 2 i bilaga 1 om de mängder det rör sig om inte överstiger de mängder som anges i bilaga 2.3. Operatörerna skall se till att etiketter fästs på listade ämnen av kategorierna 1 och 2 i bilaga 1 innan ämnena släpps ut på marknaden. På dessa etiketter skall ämnenas namn anges i den form som används i bilaga 1. Operatörerna får dessutom sätta på sina sedvanliga etiketter.4. Operatörerna skall bokföra sina transaktioner på ett så utförligt sätt som krävs för att de skall kunna fullgöra sina skyldigheter enligt punkt 1.5. Den dokumentation som avses i punkt 1 och 4 skall bevaras i minst tre år, räknat från utgången av det kalenderår under vilket en sådan transaktion som avses i punkt 1 ägde rum, och hållas omedelbart tillgänglig för att på begäran kunna inspekteras av de behöriga myndigheterna.Artikel 3 Varje medlemsstat skall utse en eller flera behöriga myndigheter som ansvarar för tillämpningen av detta direktiv.Medlemsstaten skall till kommissionen meddela vilken eller vilka myndigheter som har utsetts för detta ändamål.Artikel 4 Listade ämnen av kategorierna 1 och 2 i bilaga 1 1. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att listade ämnen av kategori 1 i bilaga 1 endast kan framställas eller släppas ut på marknaden inom gemenskapen av den som har ett särskilt tillstånd som utfärdats av de behöriga myndigheterna.2. Vid bedömningen av om tillstånd skall beviljas skall de behöriga myndigheterna särskilt beakta den sökandes kompetens och integritet.Tillståndet får innehållas eller återkallas av de behöriga myndigheterna om det finns rimliga skäl att anta att innehavaren inte längre är lämpad att inneha tillstånd eller om de villkor på vilka tillståndet utfärdades inte längre uppfylls.3. Medlemsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att varje operatör som innehar ett sådant tillstånd som avses i punkt 1 uteslutande levererar listade ämnen av kategori 1 i bilaga 1 till personer med särskild behörighet, allmän eller enskild, att motta leveranser av, inneha eller hantera sådana ämnen.4. Operatörer som är verksamma med att framställa, eller släppa ut på marknaden, listade ämnen av kategori 2 i bilaga 1 skall åläggas att till de behöriga myndigheterna lämna adressuppgifter för de lokaler som de använder för produktion av eller handel med dessa ämnen samt att hålla dessa uppgifter aktuella.Artikel 5 Samarbete Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att upprätta ett nära samarbete mellan de behöriga myndigheterna och operatörerna så att operatörerna- omedelbart underrättar de behöriga myndigheterna om sådana förhållanden, t.ex. ovanliga order eller transaktioner som rör listade ämnen, och som kan leda till farhågor om att ämnen som skall släppas ut på marknaden alternativt framställas kan komma att användas till illegal tillverkning av narkotiska preparat eller psykotropa ämnen,- i kortfattad form förser de behöriga myndigheterna med sådan information om sina transaktioner med listade ämnen som dessa myndigheter kan komma att kräva.AVDELNING III ÖVERVAKNINGSÅTGÄRDER Artikel 6 De behöriga myndigheternas befogenheter För att säkerställa en korrekt tillämpning av artikel 2 och 4 skall varje medlemsstat, inom ramen för sin nationella lagstiftning, vidta nödvändiga åtgärder för att ge de behöriga myndigheterna befogenhet atta) inhämta information om samtliga order som gäller listade ämnen eller operationer i vilka listade ämnen ingår,b) besöka operatörernas affärslokaler i syfte att säkra bevisning för oegentligheter.AVDELNING IV ADMINISTRATIVT SAMARBETE Artikel 7 Vid tillämpningen av detta direktiv skall, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10, bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1468/81, särskilt de som gäller konfidentialitet, gälla i tillämpliga delar. Varje medlemsstat skall till övriga medlemsstater och till kommissionen meddela namnen på de behöriga myndigheter som utsetts att vara förbindelselänk enligt artikel 2.2 i förordningen.AVDELNING V SLUTBESTÄMMELSER Artikel 8 Varje medlemsstat skall fastställa de påföljder som skall gälla vid brott mot de bestämmelser som antagits vid genomförandet av detta direktiv. Påföljderna skall vara tillräckligt avskräckande för att främja att dessa bestämmelser efterlevs.Artikel 9 1. För att möjliggöra eventuella nödvändiga förändringar av kontrollåtgärderna beträffande listade ämnen skall de behöriga myndigheterna i varje medlemsstat varje år till kommissionen lämna all relevant information om genomförandet av de övervakningsåtgärder som fastställs i detta direktiv, särskilt i fråga om ämnen som används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat eller psykotropa ämnen samt metoder för spridning och illegal tillverkning.2. På grundval av de meddelanden som lämnas enligt punkt 1 skall kommissionen, enligt artikel 12.12 i FN-konventionen och i samråd med medlemsstaterna, utarbeta en årlig rapport som skall lämnas till Internationella kontrollstyrelsen för narkotika.Artikel 10 1. Kommissionen skall biträdas av den kommitté som inrättats enligt artikel 10 i förordning (EEG) nr 3677/90. Kommittén skall behandla varje ärende i fråga om tillämpningen av detta direktiv som ordföranden väckt, antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Yttrandet skall antas med den majoritet som enligt artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta på förslag av kommissionen. Medlemsstaternas röster inom kommittén skall vägas på det sätt som anges i denna artikel. Ordföranden får inte rösta.Kommissionen skall besluta med omedelbar verkan. Om beslutet strider mot kommitténs yttrande skall emellertid kommissionen genast underrätta rådet. I sådana fall skall kommissionen uppskjuta verkställandet av de beslutade åtgärderna i tre månader räknat från den dag då rådet underrättades.Rådet får fatta ett annat beslut med kvalificerad majoritet inom den tid som anges i föregående stycke.3. Det förfarande som fastställs i punkt 2 skall särskilt följas vida) fastställande, i tillämpliga fall, av villkor som gäller dokumentationen och märkningen av blandningar och beredningar av ämnen av kategori 2 i bilaga 1 enligt bestämmelserna i artikel 2,b) ändring av bilagorna till detta direktiv i de fall då listorna i bilagan till FN-konventionen ändras,c) ändring av de gränsvärden som anges i bilaga 2.Artikel 11 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artiklarna 7 och 10 före den 1 januari 1993 och övriga artiklar före den 1 juli 1993. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När medlemsstaterna antar sådana bestämmelser skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall underrätta övriga medlemsstater om detta.Artikel 12 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 14 december 1992.På rådets vägnarN. LAMONTOrdförande(1) EGT nr C 21, 29.1.1991, s. 17.(2) EGT nr C 125, 13.5.1992, s. 195 och beslut av den 18 november 1992.(3) EGT nr C 159, 17.6.1991, s. 58.(4) EGT nr L 357, 20.12.1990, s. 1. Denna förordning är senast ändrad genom förordning (EEG) nr 900/92 (EGT nr L 96, 10.4.1992, s. 1).(5) EGT nr L 144, 2.6.1981, s. 1, i dess lydelse efter ändring genom förordning (EEG) nr 945/87 (EGT nr L 90, 2.4.1987, s. 3).BILAGA 1 KATEGORI 1 >Plats för tabell>KATEGORI 2 >Plats för tabell>KATEGORI 3 >Plats för tabell>BILAGA 2 >Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31976L0765

Rådets direktiv 76/765/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om alkoholmätare och alkoholaerometrar

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 262 , 27/09/1976 s. 0143 - 0148 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 5 s. 0172  "Grekisk specialutgåva" Område 13 Volym 4 s. 0117  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 5 s. 0172  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 5 s. 0182  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 5 s. 0182

RÅDETS DIREKTIV av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om alkoholmätare och alkoholaerometrar (76/765/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:Definition, konstruktion och metoder för godkännande och provning av alkoholmätare och alkoholaerometrar är i medlemsstaterna underkastade tvingande bestämmelser som skiljer sig mellan medlemsstaterna och därmed utgör hinder för rörligheten av och handeln med dessa mätdon inom gemenskapen. Dessa bestämmelser måste därför närmas till varandra.Harmonisering av lagar och andra författningar som avser dessa mätdon är också väsentlig som ett komplement till gällande bestämmelser om metoder att bestämma alkoholhalt utgående från mätresultat, så att alla risker avlägsnas för flertydighet i eller ifrågasättande av resultaten av sådana mätningar.Rådets direktiv 71/316/EEG av den 26 juli 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gemensamma föreskrifter för både mätdon och metrologiska kontrollmetoder(3) har fastställt förfaranden för EEG-typgodkännande och första EEG-verifikation. Enligt det direktivet är det nödvändigt att fastställa de tekniska krav som skall gälla för konstruktion och funktion av alkoholmätare och alkoholaerometrar för att de efter föreskriven kontroll och märkning fritt skall få importeras, marknadsföras och användas.I sin resolution av den 17 december 1973(4) om industripolitik uppmanade rådet kommissionen att före den 1 december 1974 till rådet lämna ett förslag till ett direktiv om alkoholmätning och alkoholmätare.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Detta direktiv fastställer egenskaper hos alkoholmätare och alkoholaerometrar som används för att bestämma alkoholhalten i blandningar av vatten och etanol.Artikel 2I bilagan beskrivs de alkoholmätare och alkoholaerometrar som får förses med EEG-märkning.Sådana mätdon skall vara föremål för EEG-typgodkännande och underkastas första EEG-verifikation.Artikel 3Ingen medlemsstat får begränsa, vägra eller förbjuda att någon alkoholmätare eller alkoholaerometer släpps ut på marknaden eller tas i drift, under åberopande av dess metrologiska egenskaper, om den försetts med märkning för EEG-typgodkännande eller första EEG-verifikation.Artikel 41. Medlemsstaterna skall inom 24 månader efter dagen för anmälan av detta direktiv anta och offentliggöra de bestämmelser som krävs för att följa det. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Bestämmelserna skall börja tillämpas senast den 1 januari 1980.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 5Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 27 juli 1976.På rådets vägnarM. van der STOELOrdförande(1) EGT nr C 76, 7.4.1975, s. 39.(2) EGT nr C 248, 29.10.1975, s. 22.(3) EGT nr L 202, 6.9.1971, s. 1.(4) EGT nr C 117, 31.12.1973, s. 1.BILAGAALKOHOLMÄTARE OCH ALKOHOLAEROMETRAR1. DEFINITION AV MÄTDONEN 1.1 Alkoholmätare är mätdon av glas som för en blandning av vatten och etanol visar- alkoholhalten per massenhet, eller- alkoholhalten per volymenhet.De betecknas massalkoholmätare eller volymalkoholmätare, beroende på vad de mäter.Alkoholaerometrar är mätdon av glas som konstruerats för att mäta densiteten av en blandning av vatten och etanol.1.2 De mätdon som definieras i detta direktiv är graderade för en referenstemperatur på 20°C, i överensstämmelse med de värden som upptas i de internationella alkoholtabeller som utges av Internationella organisationen för legal metrologi OIML.1.3 De är graderade för att avläsas mot vätskeytans fria horisontella del.2. BESKRIVNING AV MÄTDONEN 2.1 Alkoholmätare och alkoholaerometrar är mätdon av glas, bestående av- en cylindrisk kropp med konisk eller halvsfärisk botten där inga luftbubblor blir stående,- ett ihåligt cylindriskt skaft som smälts fast vid kroppens överdel; dess övre ände är stängd.2.2 Varje mätdons hela utsida skall vara symmetrisk omkring dess huvudaxel.Inga skarpa övergångar får finnas i mätdonets tvärsnitt.2.3 Kroppens nedre ände skall innehålla ballast, som används för att ställa in mätdonets massa.2.4 I skaftet skall på en cylindrisk bärare finnas en skala. Den cylindriska bäraren skall vara stadigt fästad vid skaftets insida.3. UTFÖRANDEPRINCIPER 3.1 Det glas som används vid tillverkning av mätdonen skall vara genomsynligt och utan defekter som kan störa avläsningen av skalan.Glasets utvidgningskoefficient skall vara (25 ± 2) 710-6C-1.3.2 Ballasten skall fixeras i bottnen av mätdonet. När det färdiga mätdonet fått ligga horisontellt under 1 timme vid 80°C och sedan fått svalna i samma läge, skall det flyta så att vinkeln mellan huvudaxeln och lodlinjen är högst 1,30°.4. SKALAN 4.1 Inget mätdon får vara försett med mer än en skala av det slag som beskrivs i punkterna 4.5 och 4.6.4.2 Skalan och skalmärkningen skall anbringas på en bärare med slät matt yta.Denna bärare skall fixeras lodrätt i skaftet och referensmärken skall anbringas så att varje förskjutning av skalan och bäraren i förhållande till skaftet är uppenbar.Bäraren, skalan och skalmärkningen får inte uppvisa några tecken på deformation, färgförändring eller förkolning efter att ha hållits vid 70°C under 24 timmar.4.3 Skalmärkena skall- ligga i plan som är vinkelräta mot mätdonets axel,- vara svarta(1) och tydliga och beständiga,- vara smala, skarpa och jämntjocka med en tjocklek på högst 0,2 mm.4.4 Längden på skalans korta streck skall vara minst  , på dess mellanlånga streck minst  , och på dess långa streck minst ½ av skaftets omkrets.4.5 Alkoholmätare skall ha en nominell skala som är graderad i viktprocent eller volymprocent alkohol. De skall täcka ett intervall som inte överstiger 10 volym- eller viktprocent alkohol.Skaldelen skall vara 0,1 %.Varje skala skall omfatta mellan fem och tio extra skaldelar utanför gränserna för dess nominella skalområde.4.6 Alkoholaerometrars nominella skala skall graderas i kg/m³. De skall täcka ett intervall som inte överstiger 20 kg/m³.Skaldelen skall vara 0,2 kg/m³.Varje skala skall omfatta mellan fem och tio extra skaldelar utanför gränserna för dess nominella skalområde. Skalan får dock inte utsträckas över 1 000 kg/m³.5. GRADERING OCH BESIFFRING 5.1 På alkoholmätare skall vart tionde skalmärke, räknat från den nominella skalans ena ände, vara ett långt streck. Mellan varje par av långa streck i följd skall ett mellanlångt streck finnas, och mellan varje långt och närmaste mellanlånga streck skall finnas fyra korta streck.Endast de långa strecken skall förses med besiffring.5.2 På alkoholaerometrar skall vart femte skalmärke, räknat från den nominella skalans ena ände, vara ett långt streck. Det skall finnas fyra korta streck mellan varje par av intill varandra liggande långa streck.Endast vart femte eller vart tionde streck skall förses med besiffring.5.3 De streck som anger gränserna för det nominella skalområdet skall ha full besiffring.På alkoholaerometrar får övrig besiffring vara förkortad.6. KLASSINDELNING OCH HUVUDMÅTT FÖR MÄTDONEN 6.1 Mätdon skall tillhöra någon av följande noggrannhetsklasser:>Plats för tabell>6.2 Mätdon skall ha en utvändig diameter på mätdonskroppen på mellan 19 och 40 mm.Skaftets diameter skall vara minst 3 mm för mätdon i klass I och II, och minst 2,5 mm för mätdon i klass III. Skaftet skall nå minst 15 mm ovanför det översta skalstrecket.Skaftets tvärsnitt skall vara konstant ned till minst 5 mm under det lägsta skalstrecket.7. INSKRIFTER 7.1 Följande inskrifter skall vara läsligt och varaktigt anbringade inne i mätdonet:- klass I, II eller III,- kg/m³, % vol eller % mas,- 20 °C,- etanol,- tillverkarens namn eller igenkänningsmärke,- mätdonets tillverkningsnummer,- märket för EEG-typgodkännande "∈".7.2 Mätdonets massa, uttryckt i närmaste mg, får anges på mätdonskroppen.8. STÖRSTA TILLÅTNA FEL OCH VERIFIKATION 8.1 Största tillåtna fel för alkoholmätare och alkoholaerometrar skall vara:- för klass I, ± en halv skaldel för varje avläsning,- för klasserna II och III, ± en skaldel för varje avläsning.8.2 Kontroll skall utföras på minst tre punkter inom det nominella skalområdet.9. TERMOMETRAR SOM ANVÄNDS I SAMBAND MED ALKOHOLHALTSBESTÄMNING 9.1 Om mätdonet för bestämning av alkoholhalt hör till klass I skall den termometer som används vara- av metallresistanstyp eller kvicksilvertyp, försedd med glashölje,- graderad med skaldelen 0,1 eller 0,05 °C.Största tillåtna fel skall vara ± 0,05 °C för alla avläsningar på skalan.Kvicksilvertermometrar skall ha ett skalmärke för 0 °C.9.2 Om mätdonet för bestämning av alkoholhalt hör till klass II eller III skall termometern vara av kvicksilvertyp med glashölje, med skaldelen 0,1 eller 0,2 eller 0,5 °C. Den skall ha ett skalmärke för 0 °C.Största tillåtna fel skall vara± 0,1 °C om termometern är graderad i 0,1 °C,± 0,15 °C om termometern är graderad i 0,2 °C,± 0,2 °C om termometern är graderad i 0,5 °C.Termometern får vara inbyggd i mätdonet för bestämning av alkoholhalt.I så fall krävs inget skalmärke vid 0 °C.9.3 Minsta skaldelslängd skall vara- 0,7 mm för termometrar som graderats i 0,05, 0,1 eller 0,2 °C, och- 1,0 mm för termometrar som graderats i 0,5 °C.9.4 Skalstreckens tjocklek får inte överstiga   av skaldelslängden.10. MÄRKNING På baksidan av alkoholmätare och alkoholaerometrar, på mätdonskroppens övre tredjedel, skall plats finnas för anbringande av märket för första EEG-verifikation.I överensstämmelse med punkt 3.1.1 i bilaga II till direktiv 71/316/EEG, och med undantag från den allmänna regel som fastställs i avsnitt 3 i nämnda bilaga, skall märkning för första EEG-verifikation, beroende på de särskilda krav som ställs på märkning av mätdon av glas, bestå av en följd av tecken med följande betydelser:- bokstaven lilla "e",- de två sista siffrorna i årtalet för första EEG-verifikation,- de/den kännetecknande bokstaven/bokstäverna för den medlemsstat där första EEG-verifikation utförts,- vid behov, kontrollaboratoriets identitetsbeteckning.Om märkning sker med hjälp av sandblästring skall bokstäver och siffror anbringas så att deras läsbarhet inte försämras.Exempel:e 75 D 48: Första EEG-verifikation utfördes 1975 av laboratorium nr 48 i Förbundsrepubliken Tyskland.(1) Skalstrecken får ha annan färg utanför skalans nominella del.