title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/7/EU av den 16 februari 2011 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner  Text av betydelse för EES

text:
               23.2.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 48/1

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2011/7/EU
   av den 16 februari 2011
   om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner
   (omarbetning)
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Ett antal väsentliga ändringar ska göras av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (3). Det är av tydlighets- och rationaliseringsskäl önskvärt att det görs en omarbetning av de aktuella bestämmelserna.

               (2)

               De flesta varor och tjänster tillhandahålls på den inre marknaden av ekonomiska aktörer till andra ekonomiska aktörer och offentliga myndigheter med senare betalning, genom att leverantören ger kunden tid att betala fakturan enligt överenskommelse mellan parterna eller enligt vad som anges i fakturan eller föreskrivs enligt lag.

               (3)

               Många betalningar vid handelstransaktioner mellan ekonomiska aktörer eller mellan ekonomiska aktörer och offentliga myndigheter görs senare än vad som parterna enats om i avtalet eller i standardavtalsvillkoren. Trots att varorna och tjänsterna tillhandahållits betalas fakturorna för dem i många fall långt efter förfallodatum. Dessa sena betalningar inverkar negativt på företagens likviditet och komplicerar deras ekonomiska förvaltning. Det påverkar också deras konkurrenskraft och lönsamhet när borgenären behöver extern finansiering på grund av sena betalningar. Risk för en sådan negativ inverkan ökar markant i tider av ekonomisk nedgång när det är svårare att få finansiering.

               (4)

               Rättsliga åtgärder vid sena betalningar har redan underlättats genom rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (4), Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av den 21 april 2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (5), Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av den 12 december 2006 om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande (6) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av den 11 juli 2007 om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande (7). Det behövs dock kompletterande bestämmelser för att motverka sena betalningar vid handelstransaktioner.

               (5)

               Företag bör kunna bedriva handel på hela den inre marknaden på sådana villkor som säkerställer att gränsöverskridande transaktioner inte medför större risker än inhemsk försäljning. Det skulle leda till en snedvridning av konkurrensen om väsentligt olika regler tillämpades på inhemska och gränsöverskridande transaktioner.

               (6)

               I sitt meddelande av den 25 juni 2008 med titeln Tänk småskaligt först – En ”Small Business Act” för Europa, betonade kommissionen att man bör underlätta för små och medelstora företag att få tillgång till finansiering och se till att såväl lagstiftningen som affärsklimatet stöder iakttagande av betalningsfrister vid handelstransaktioner. Det bör noteras att myndigheterna har ett särskilt ansvar i detta fall. Kriterierna för definition av små och medelstora företag fastställs i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av den 6 maj 2003 om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (8).

               (7)

               En av de viktigaste åtgärderna i kommissionens meddelande av den 26 november 2008 med titeln En ekonomisk återhämtningsplan för Europa är en minskning av de administrativa bördorna och ett främjande av entreprenörskap genom att bl.a. se till att fakturor för varor och tjänster som grundregel betalas inom en månad, även till små och medelstora företag, för att minska likviditetsproblem.

               (8)

               Tillämpningsområdet för detta direktiv bör begränsas till betalningar som görs som ersättning vid handelstransaktioner. Detta direktiv bör inte reglera transaktioner med konsumenter, räntor i samband med andra betalningar, t.ex. betalningar enligt lagstiftningen om checkar och växlar, eller betalningar av skadestånd, inbegripet betalningar från försäkringsbolag. Medlemsstaterna bör också kunna undanta skulder som är föremål för insolvensförfaranden, inklusive förfaranden som syftar till omstrukturering av skulder.

               (9)

               Detta direktiv bör reglera samtliga handelstransaktioner oberoende av om de sker mellan privata eller offentliga företag eller mellan företag och offentliga myndigheter, med beaktande av att offentliga myndigheter verkställer ett stort antal betalningar till företag. Direktivet bör följaktligen också reglera alla handelstransaktioner mellan huvudentreprenörer och deras leverantörer eller underleverantörer.

               (10)

               Det faktum att fria yrkesutövare omfattas av det här direktivet bör inte betyda att medlemsstaterna måste behandla dem som företag eller näringsidkare för syften som ligger utanför tillämpningsområdet för detta direktiv.

               (11)

               Leverans av varor och tillhandahållande av tjänster mot betalning, för vilka detta direktiv gäller, bör också inkludera konstruktion och genomförande av offentliga byggentreprenader samt bygg- och anläggningsarbeten.

               (12)

               Sen betalning är ett avtalsbrott som har blivit ekonomiskt intressant för gäldenärer i de flesta medlemsstater genom att räntan vid sen betalning är låg eller obefintlig och/eller indrivningsförfarandena långsamma. Det krävs en avgörande kulturförändring, så att betalningar i rätt tid blir standard och undantaget från rätten att ta ut ränta bör alltid anses vara ett grovt oskäligt avtalsvillkor eller bruk, för att vända denna utveckling och motverka sena betalningar. En sådan förändring bör också inbegripa införandet av särskilda bestämmelser om betalningstider och om ersättning till borgenärerna för de kostnader som uppstått samt bl.a. att undantag från rätten till ersättning för indrivningskostnader ska betraktas som grovt oskäligt.

               (13)

               Betalningstiden i avtal mellan företag bör följaktligen generellt begränsas till högst 60 kalenderdagar. Det kan dock förekomma situationer då företag behöver längre betalningstider, t.ex. när företag vill erbjuda sina kunder handelskredit. Det bör därför även i fortsättningen vara möjligt för parterna att särskilt avtala om betalningstider som överstiger 60 kalenderdagar, dock under förutsättning att en sådan förlängning inte är grovt oskälig gentemot borgenären.

               (14)

               För att skapa enhetlighet i unionslagstiftningen bör definitionen av upphandlande myndigheter i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (9), och i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (10) gälla i detta direktiv.

               (15)

               Lagstadgad ränta vid sen betalning bör beräknas per dag som enkel ränta, i enlighet med rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister (11).

               (16)

               Detta direktiv bör inte tvinga en borgenär att begära ränta för sen betalning. Direktivet bör medge att en borgenär vid sen betalning tar ut ränta vid sen betalning utan någon föregående betalningspåminnelse eller annat liknande meddelande till gäldenären om dennes betalningsskyldighet.

               (17)

               En gäldenärs betalning bör anses vara sen med avseende på möjligheten att utkräva ränta vid sen betalning när borgenären inte förfogar över det förfallna beloppet på förfallodagen, under förutsättning att borgenären fullgjort sina lagstadgade och avtalsenliga skyldigheter.

               (18)

               En faktura innebär början på en begäran om betalning och är en viktig handling i transaktionskedjan för tillhandahållande av varor och tjänster, bland annat för att bestämma betalningsfristen. För de syften som avses i detta direktiv bör medlemsstaterna främja system som ger rättssäkerhet när det gäller det exakta datumet för gäldenärers mottagande av fakturor, inbegripet på området för elektronisk fakturering, där mottagandet av fakturor kan generera elektroniska belägg och som delvis skulle kunna omfattas av bestämmelserna om fakturering i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (12).

               (19)

               Borgenären måste få skälig ersättning för sina indrivningskostnader till följd av sena betalningar för att motverka sena betalningar. Indrivningskostnaderna bör också omfatta indrivning av administrativa kostnader och ersättning för interna kostnader till följd av sena betalningar, för vilka detta direktiv bör fastställa ett minsta fast belopp som får kumuleras med räntan vid sen betalning. Syftet med ersättning i form av ett fast belopp bör vara att begränsa de administrativa och interna kostnaderna i samband med indrivning. Ersättning för indrivningskostnader bör fastställas utan att det påverkar tillämpningen av nationella bestämmelser enligt vilka en nationell domstol får bevilja borgenären ersättning för annan skada avseende gäldenärens betalningsförsening.

               (20)

               Förutom rätt till betalning av ett fast belopp för interna indrivningskostnader bör borgenären också ha rätt till ersättning för övriga indrivningskostnader som orsakats av gäldenärens sena betalning. Sådana kostnader bör särskilt inkludera de kostnader som borgenären har för att anlita en advokat eller en indrivningsbyrå.

               (21)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas rätt att fastställa fasta belopp för ersättning av indrivningskostnader som är högre och därför fördelaktigare för borgenären eller att höja dessa belopp, exempelvis för att ta hänsyn till inflationen.

               (22)

               Detta direktiv bör inte hindra betalning genom avbetalning eller delbetalning. Varje avbetalning eller delbetalning bör emellertid betalas enligt de överenskomna villkoren och omfattas av de bestämmelser om sena betalningar som fastställs i detta direktiv.

               (23)

               I regel har offentliga myndigheter mindre finansieringsproblem eftersom de har säkrare, mer förutsebara och mer kontinuerliga intäkter än företag. Dessutom kan många offentliga myndigheter få finansiering på bättre villkor än företag. Samtidigt är offentliga myndigheter inte lika beroende som företag av att bygga upp stabila affärsförbindelser för att uppnå sina mål. Offentliga myndigheters långa betalningstider och sena betalningar för varor och tjänster leder till omotiverade kostnader för företag. Det är därför lämpligt att särskilda bestämmelser införs för handelstransaktioner som rör tillhandahållande av varor eller tjänster från företag till offentliga myndigheter, i vilka särskilt betalningstider fastställs som i normalfallet inte överstiger 30 kalenderdagar, om inte annat uttryckligen fastställts i avtalet och under förutsättning av att det är objektivt motiverat mot bakgrund av avtalets särskilda karaktär eller inslag och inte i något fall överstiger 60 kalenderdagar.

               (24)

               Hänsyn bör emellertid tas till den särskilda situationen för offentliga myndigheter som bedriver verksamhet av industriell eller kommersiell natur genom att erbjuda varor eller tjänster på marknaden som ett offentligt företag. Medlemsstaterna bör för detta syfte tillåtas, under vissa villkor, att förlänga den lagstadgade betalningstiden upp till högst 60 kalenderdagar.

               (25)

               En särskild anledning till oro i samband med sena betalningar är situationen för tjänster på hälso- och sjukvårdsområdet i ett stort antal medlemsstater. Hälso- och sjukvårdssystemen, som utgör en grundläggande del av Europas sociala infrastruktur, är ofta tvungna att sammanjämka individuella behov med tillgängliga finanser när Europas befolkning åldras, förväntningarna ökar och den medicinska utvecklingen går framåt. Alla system måste klara av utmaningen att prioritera hälso- och sjukvården så att jämvikt uppnås mellan varje enskild patients behov och de ekonomiska resurser som finns tillgängliga. Det bör därför vara möjligt för medlemsstaterna att ge offentliga organ som tillhandahåller hälso- och sjukvård viss flexibilitet när det gäller att uppfylla deras åtaganden. Medlemsstaterna bör för detta syfte tillåtas, under vissa villkor, att förlänga den lagstadgade betalningstiden till högst 60 kalenderdagar. Medlemsstaterna bör dock göra allt de kan för att se till att betalningar inom hälso- och sjukvårdssektorn görs inom de lagstadgade betalningstiderna.

               (26)

               För att inte äventyra uppnåendet av målet för detta direktiv bör medlemsstaterna säkerställa att den längsta tid som ett förfarande för godkännande eller kontroll kan pågå vid handelstransaktioner, som en allmän regel, inte överskrider 30 kalenderdagar. Trots detta bör ett kontrollförfarande kunna pågå längre än 30 kalenderdagar, exempelvis i fråga om särskilt komplexa avtal, när det uttryckligen fastställts i avtalsvillkoren eller i anbudshandlingar och om det inte är grovt oskäligt gentemot borgenären.

               (27)

               Unionens institutioner befinner sig i ungefär samma situation som medlemsstaternas offentliga myndigheter i fråga om deras finansiering och affärsförbindelser. I rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (13) anges att kontroll, godkännande och utbetalning av de utgifter som unionens institutioner har ska utföras inom den frist som anges i dess genomförandebestämmelser. Dessa genomförandebestämmelser anges för närvarande i kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (14), och i dem anges under vilka omständigheter borgenärer som betalas sent är berättigade att motta dröjsmålsräntor. I samband med den pågående översynen av dessa förordningar bör man se till att de längsta gränserna för betalningstider för unionens institutioner rättas efter de lagstadgade tider som gäller för offentliga myndigheter i enlighet med detta direktiv.

               (28)

               Detta direktiv bör förbjuda missbruk av avtalsfriheten till borgenärens nackdel. Följaktligen ska ett avtalsvillkor eller ett bruk som rör tidpunkt eller period för betalning, räntesats för ränta vid sen betalning eller ersättning för indrivningskostnader, som inte kan motiveras på grundval av de avtalsvillkor som gäldenären beviljats, eller om syftet med ett avtalsvillkor eller bruk i huvudsak är att förse gäldenären med ytterligare likviditet på bekostnad av borgenären, anses utgöra sådant missbruk. I detta syfte och i enlighet med det akademiska utkastet till gemensam referensram bör varje avtalsvillkor eller bruk som i hög grad avviker från gott handelsbruk och som är i strid med god tro och god sed anses vara oskäligt gentemot borgenären. Framför allt bör ett fullständigt undantag från rätten att ta ut ränta alltid anses som grovt oskäligt och undantag från rätten till ersättning för indrivningskostnader bör presumeras vara grovt oskäligt. Detta direktiv bör inte påverka nationella bestämmelser som gäller det sätt på vilket avtal ingås eller som reglerar giltighet av avtalsvillkor som är oskäliga mot gäldenären.

               (29)

               I samband med förstärkta åtgärder för att undvika missbruk av den fria avtalsrätten till nackdel för borgenärerna bör organisationer som officiellt erkänts som företrädare för företag, eller organisationer som har ett legitimt intresse i att företräda företag, kunna vidta rättsliga åtgärder vid domstolar eller vid administrativa myndigheter i syfte att hindra fortsatt tillämpning av avtalsvillkor eller bruk som är grovt oskäliga gentemot borgenären.

               (30)

               För att bidra till att målet för detta direktiv uppnås bör medlemsstaterna främja gott handelsbruk, inbegripet genom att uppmuntra offentliggörandet av en förteckning över snabba betalare.

               (31)

               Man bör se till att borgenärerna kan göra gällande en klausul om återtagandeförbehåll på ett icke-diskriminerande sätt inom hela unionen om återtagandeförbehållet är giltigt enligt de tillämpliga nationella bestämmelser som ska tillämpas på grundval av internationell privaträtt.

               (32)

               I detta direktiv ges enbart en definition av uttrycket exekutionstitel, men de olika förfarandena för verkställighet av en sådan titel och villkoren för att inställa eller förordna om uppskov med verkställigheten av en sådan titel bör inte regleras.

               (33)

               Konsekvenserna av sena betalningar kan endast verka avskräckande om de är förenade med indrivningsförfaranden som är snabba och effektiva för borgenären. I enlighet med icke-diskrimineringsprincipen i artikel 18 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt bör dessa förfaranden vara tillgängliga för alla borgenärer som är etablerade i unionen.

               (34)

               För att underlätta att bestämmelserna i detta direktiv efterlevs bör medlemsstaterna uppmuntra till användning av medling eller andra alternativa tvistlösningsmetoder. I Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/52/EG av den 21 maj 2008 om vissa aspekter på medling på privaträttens område (15) fastställs redan en ram för medlingssystem på unionsnivå, särskilt för gränsöverskridande tvister, utan att hindra dess tillämpning på interna medlingsförfaranden. Medlemsstaterna bör också uppmuntra berörda parter att utarbeta frivilliga uppförandekoder, som framför allt ska syfta till att bidra till genomförandet av detta direktiv.

               (35)

               Det är nödvändigt att se till att indrivningsförfarandet avseende obestridda fordringar i samband med sena betalningar vid handelstransaktioner avslutas snabbt, inbegripet genom ett påskyndat förfarande och oavsett skuldens storlek.

               (36)

               Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att bekämpa sena betalningar på den inre marknaden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför på grund av direktivets omfattning och verkningar bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (37)

               Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell lagstiftning bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till direktiv 2000/35/EG. Skyldigheten att införliva de oförändrade bestämmelserna följer av det direktivet.

               (38)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter när det gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpning av direktiv 2000/35/EG.

               (39)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (16) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i unionens intresse upprätta egna tabeller, som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syfte och tillämpningsområde
   1.   Syftet med detta direktiv är att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner, för att se till att den inre marknaden fungerar väl och därigenom främja företagens, särskilt de små och medelstora företagens, konkurrenskraft.
   2.   Detta direktiv ska gälla alla betalningar som görs som ersättning vid handelstransaktioner.
   3.   Medlemsstaterna får undanta skulder som är föremål för ett insolvensförfarande mot gäldenären, inklusive förfaranden som syftar till omstrukturering av skulder.
   Artikel 2
   Definitioner
   I detta direktiv avses med
   1.   handelstransaktioner: transaktioner mellan företag eller mellan företag och offentliga myndigheter som leder till leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster mot ersättning,
   2.   offentlig myndighet: varje upphandlande myndighet enligt definitionen i artikel 2.1 a i direktiv 2004/17/EG och i artikel 1.9 i direktiv 2004/18/EG, oavsett upphandlingens föremål eller värde,
   3.   företag: varje organisation, utom en offentlig myndighet, som handlar inom sin oberoende ekonomiska eller yrkesmässiga verksamhet, även om den verksamheten bedrivs av en ensam person,
   4.   sen betalning: betalning som inte skett inom den avtalsenliga eller lagstadgade tidsfristen för betalning och där de villkor som fastställts i artikel 3.1 eller 4.1 har uppfyllts,
   5.   ränta vid sen betalning: lagstadgad ränta vid sen betalning eller ränta till en räntesats som är avtalad mellan företag, om inte annat följer av artikel 7,
   6.   lagstadgad ränta vid sen betalning: enkel ränta vid sen betalning enligt en räntesats som motsvarar summan av referensräntan och minst åtta procentenheter,
   7.   referensränta: en av följande räntor:

               i)

               den räntesats som Europeiska centralbanken använde för sina senaste huvudsakliga refinansieringstransaktioner, eller

               ii)

               den marginalränta som är resultatet av förfaranden med rörlig refinansieringsränta vid Europeiska centralbankens senaste huvudsakliga refinansieringstransaktioner,

         8.   förfallet belopp: det kapitalbelopp som skulle ha betalts inom den avtalsenliga eller lagstadgade betalningstiden, inbegripet tillämpliga skatter, tullar, avgifter och övriga pålagor som specificeras i fakturan eller i en likvärdig begäran om betalning,
   9.   återtagandeförbehåll: avtalsbestämmelse på grundval av vilken säljaren behåller äganderätten till de berörda varorna tills full betalning erlagts,
   10.   exekutionstitel: beslut, dom eller utslag om betalning som meddelas av en domstol eller annan behörig myndighet, även sådana som är interimistiskt verkställbara, antingen för omedelbar betalning eller betalning genom avbetalningar och som gör det möjligt för borgenären att erhålla betalning för sin fordran av gäldenären genom verkställighet.
   Artikel 3
   Transaktioner mellan företag
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att borgenären, vid handelstransaktioner mellan företag, är berättigad till ränta vid sen betalning utan att det krävs en påminnelse om följande villkor är uppfyllda:

               a)

               Borgenären har fullgjort sina avtalsenliga och lagstadgade skyldigheter.

               b)

               Borgenären har inte mottagit det förfallna beloppet i tid, under förutsättning att gäldenären inte är ansvarig för dröjsmålet.

         2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att den tillämpliga referensräntan

               a)

               för det berörda årets första sex månader är den räntesats som gällde den 1 januari det året,

               b)

               för det berörda årets sista sex månader är den räntesats som gällde den 1 juli det året.

         3.   Om villkoren i punkt 1 är uppfyllda ska medlemsstaterna säkerställa

               a)

               att borgenären är berättigad till ränta vid sen betalning från dagen efter den förfallodag eller den betalningsperiod som fastställs i avtalet,

               b)

               att, om förfallodagen eller betalningsperioden inte fastställs i avtalet, borgenären är berättigad till ränta vid sen betalning vid utgången av någon av följande tidsfrister:

                           i)

                           30 kalenderdagar efter den dag då gäldenären mottog fakturan eller en likvärdig begäran om betalning.

                           ii)

                           Om det råder osäkerhet om dagen för mottagande av fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, 30 kalenderdagar efter dagen för mottagande av varorna eller tjänsterna.

                           iii)

                           Om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning tidigare än varorna eller tjänsterna, 30 kalenderdagar efter dagen för mottagande av varorna eller tjänsterna.

                           iv)

                           Om ett förfarande för godkännande eller kontroll, genom vilket varornas eller tjänsternas överensstämmelse med avtalet ska beläggas, föreskrivs i lag eller i avtalet och om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning tidigare eller den dag då godkännandet eller kontrollen sker, 30 kalenderdagar efter den dagen.

         4.   Om det föreskrivs ett förfarande för godkännande eller kontroll, genom vilket varornas eller tjänsternas överensstämmelse med avtalet ska beläggas, ska medlemsstaterna säkerställa att det förfarandet inte pågår längre än 30 kalenderdagar från dagen för mottagande av varorna eller tjänsterna, om inte annat uttryckligen fastställts i avtalet och under förutsättning att det inte är grovt oskäligt gentemot borgenären i den mening som avses i artikel 7.
   5.   Medlemsstaterna ska se till att den betalningsperiod som fastställs i avtalet inte överstiger 60 kalenderdagar, om inte annat uttryckligen fastställts i avtalet och under förutsättning att det inte är grovt oskäligt gentemot borgenären i den mening som avses i artikel 7.
   Artikel 4
   Transaktioner mellan företag och offentliga myndigheter
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att borgenären vid handelstransaktioner, där gäldenären är en offentlig myndighet, utan att det krävs en påminnelse har rätt till lagstadgad ränta vid sen betalning vid utgången av den period som anges i punkterna 3, 4 eller 6, om följande villkor uppfylls:

               a)

               Borgenären har fullgjort sina avtalsenliga och lagstadgade skyldigheter.

               b)

               Borgenären har inte mottagit det förfallna beloppet i tid, under förutsättning att gäldenären inte är ansvarig för dröjsmålet.

         2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att den tillämpliga referensräntan

               a)

               för det berörda årets första sex månader är den räntesats som gällde den 1 januari det året,

               b)

               för det berörda årets sista sex månader är den räntesats som gällde den 1 juli det året.

         3.   Medlemsstaterna ska säkerställa vid handelstransaktioner där gäldenären är en offentlig myndighet att

               a)

               betalningsperioden inte överskrider någon av följande tidsfrister:

                           i)

                           30 kalenderdagar efter den dag då gäldenären mottog fakturan eller en likvärdig begäran om betalning,

                           ii)

                           om det råder osäkerhet om dagen för mottagande av fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, 30 kalenderdagar efter mottagandet av varorna eller tjänsterna,

                           iii)

                           om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning tidigare än varorna eller tjänsterna, 30 kalenderdagar efter dagen för mottagande av varorna eller tjänsterna,

                           iv)

                           om ett förfarande för godkännande eller kontroll, genom vilket varornas eller tjänsternas överensstämmelse med avtalet ska konstateras, föreskrivs i lag eller i avtalet och om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning tidigare eller den dag då godkännandet eller kontrollen sker, 30 kalenderdagar efter den dagen,

               b)

               dagen för mottagande av fakturan inte blir föremål för något avtalsvillkor mellan gäldenär och borgenär.

         4.   Medlemsstaterna får förlänga de tidsgränser som avses i punkt 3 a så att de uppgår till högst 60 kalenderdagar för:

               a)

               varje offentlig myndighet som bedriver ekonomisk verksamhet av industriell eller kommersiell natur genom att erbjuda varor eller tjänster på marknaden och som, i sin egenskap av offentligt företag, omfattas av de insynskrav som fastställs i kommissionens direktiv 2006/111/EG av den 16 november 2006 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag samt i vissa företags ekonomiska verksamhet (17),

               b)

               offentliga organ som tillhandahåller hälso- och sjukvård och som är vederbörligen erkända för det ändamålet.

         Om en medlemsstat beslutar att förlänga tidsfristerna i enlighet med denna punkt ska den överlämna en rapport om en sådan förlängning till kommissionen senast den 16 mars 2018.
   På grundval av detta ska kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet i vilken den anger vilka medlemsstater som förlängt tidsfristerna i enlighet med denna punkt och i vilken konsekvenserna för den inre marknadens funktionssätt tas upp, särskilt för de små och medelstora företagen. Rapporten ska åtföljas av lämpliga förslag.
   5.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det förfarande för godkännande eller kontroll som avses i punkt 3 a iv inte pågår längre än 30 kalenderdagar från dagen för mottagande av varorna eller tjänsterna, om inte annat uttryckligen fastställts i avtalet eller anbudshandlingarna och under förutsättning att det inte är grovt oskäligt gentemot borgenären i den mening som avses i artikel 7.
   6.   Medlemsstaterna ska säkerställa att den betalningsperiod som fastställs i avtalet inte överstiger de tidsgränser som anges i punkt 3, om inte annat uttryckligen överenskommits i avtalet och under förutsättning att det objektivt sett är motiverat mot bakgrund av avtalets särskilda karaktär eller inslag och att betalningstiden under inga omständigheter överstiger 60 kalenderdagar.
   Artikel 5
   Betalningsplaner
   Detta direktiv ska inte påverka parternas möjligheter att, i enlighet med de relevanta bestämmelserna i tillämplig nationell rätt, avtala om betalningsplaner för avbetalningar. Då någon av avbetalningarna inte görs före det överenskomna datumet, ska ränta och ersättning som föreskrivs i detta direktiv beräknas endast på grundval av de belopp som förfallit.
   Artikel 6
   Ersättning för indrivningskostnader
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att borgenären, om ränta vid sen betalning ska utgå vid handelstransaktioner i enlighet med artikel 3 eller 4, har rätt till minst ett fast belopp om 40 EUR av gäldenären.
   2.   Medlemsstaterna ska se till att det fasta belopp som avses i punkt 1 är betalbart utan att det krävs en påminnelse och som ersättning för borgenärens egna indrivningskostnader.
   3.   Borgenären ska ha rätt att utöver det fasta belopp som anges i punkt 1 få skälig ersättning från gäldenären för alla indrivningskostnader som överskrider detta fasta belopp och som uppkommit till följd av gäldenärens sena betalning. Detta kan omfatta bland annat kostnader som uppkommit på grund av att en jurist eller en indrivningsbyrå anlitats.
   Artikel 7
   Oskäliga avtalsvillkor och bruk
   1.   Medlemsstaterna ska se till att ett avtalsvillkor eller ett bruk om tidpunkt eller period för betalning, räntesats för ränta vid sen betalning eller ersättning för indrivningskostnader antingen inte är verkställbart eller ger upphov till skadeståndskrav om det är grovt oskäligt mot borgenären.
   När det fastställs om ett avtalsvillkor eller ett bruk är grovt oskäligt mot borgenären, på ett sätt som avses i första stycket, ska alla omständigheter i fallet beaktas, inklusive:

               a)

               varje kraftig avvikelse från gott handelsbruk som strider mot god tro och god sed,

               b)

               produktens eller tjänsternas beskaffenhet, samt

               c)

               om gäldenären har något objektivt skäl för att avvika från den lagstadgade räntesatsen för ränta vid sen betalning, från den betalningsperiod som anges i artikel 3.5, artikel 4.3 a, 4.4 och 4.6 eller från det fasta belopp som avses i artikel 6.1.

         2.   Vid tillämpning av punkt 1 ska ett avtalsvillkor eller ett bruk om att ränta vid sen betalning inte får tas ut anses som grovt oskäligt.
   3.   Vid tillämpning av punkt 1 ska ett avtalsvillkor eller ett bruk om att ersättning för indrivningskostnader i enlighet med artikel 6 inte får tas ut presumeras vara grovt oskäligt.
   4.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det i borgenärers och konkurrenters intresse finns lämpliga och effektiva medel för att förhindra fortsatt tillämpning av avtalsvillkor och bruk som är grovt oskäliga i den mening som avses i punkt 1.
   5.   De medel som avses i punkt 4 ska omfatta bestämmelser med vars hjälp organisationer som officiellt erkänts som företrädare för företag, eller organisationer som har ett legitimt intresse i att företräda företag, kan vidta rättsliga åtgärder i enlighet med den tillämpliga nationella lagstiftningen vid domstolar eller vid behöriga administrativa myndigheter på grundval av att avtalsvillkor eller bruk är grovt oskäliga i den mening som avses i punkt 1, så att de kan vidta lämpliga och effektiva åtgärder för att förhindra fortsatt tillämpning av sådana villkor.
   Artikel 8
   Insyn och information
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa insyn avseende de rättigheter och skyldigheter som följer av detta direktiv, inbegripet genom att offentliggöra den gällande räntesatsen för den lagstadgade räntan vid sen betalning.
   2.   Kommissionen ska på Internet offentliggöra uppgifter om de aktuella lagstadgade räntesatser som gäller i alla medlemsstater vid sen betalning vid handelstransaktioner.
   3.   Medlemsstaterna ska vid behov använda sig av facktidskrifter, informationskampanjer eller andra lämpliga metoder för att höja medvetenheten om påföljder vid sen betalning bland företag.
   4.   Medlemsstaterna får uppmuntra upprättandet av uppförandekoder för snabba betalningar, med tydliga betalningsfrister och ett lämpligt förfarande för de betalningar som är föremål för tvist, eller andra åtgärder för att ta itu med den viktiga fråga som sena betalningar utgör och bidra till en kultur med snabba betalningar som främjar detta direktivs syfte.
   Artikel 9
   Återtagandeförbehåll
   1.   Medlemsstaterna ska i enlighet med de nationella bestämmelser som är tillämpliga på grundval av internationell privaträtt föreskriva att säljaren behåller rätten till varorna tills full betalning erlagts om köparen och säljaren uttryckligen avtalat om ett återtagandeförbehåll innan varorna levererades.
   2.   Medlemsstaterna får anta eller bibehålla bestämmelser om delbetalningar som köparen redan erlagt.
   Artikel 10
   Indrivning av obestridda fordringar
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att en exekutionstitel, inbegripet genom ett påskyndat förfarande och oavsett skuldens storlek, normalt kan erhållas inom 90 kalenderdagar från den dag då borgenären väckte talan eller gav in en ansökan vid domstol eller annan behörig myndighet, under förutsättning att gäldenären inte bestrider skulden eller invänder mot delar av förfarandet. Medlemsstaterna ska fullgöra denna skyldighet i enlighet med sina respektive nationella lagar och andra författningar.
   2.   Enligt nationella lagar och andra författningar ska samma villkor gälla för alla borgenärer som är etablerade i unionen.
   3.   Vid beräkning av den tidsfrist som avses i punkt 1 ska följande inte beaktas:

               a)

               Tidsfristerna för delgivning av handlingar.

               b)

               Eventuella förseningar som orsakats av borgenären, t.ex. den tid som ägnas åt att korrigera ansökningar.

         4.   Denna artikel ska inte påverka bestämmelserna i förordning (EG) nr 1896/2006.
   Artikel 11
   Rapportering
   Senast den 16 mars 2016 ska kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv. Rapporten ska åtföljas av lämpliga förslag.
   Artikel 12
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artiklarna 1–8 och 10 senast den 16 mars 2013. De ska genast översända kommissionen texten av dessa bestämmelser.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. De ska även innehålla en uppgift om att hänvisningar i befintliga lagar och andra författningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till detta direktiv. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras och om hur uppgiften ska formuleras ska medlemsstaterna själva utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   3.   Medlemsstaterna får behålla eller sätta i kraft bestämmelser som är mer gynnsamma för borgenären än de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv.
   4.   Vid införlivandet av detta direktiv får medlemsstaterna avgöra huruvida avtal som slutits före den 16 mars 2013 ska undantas.
   Artikel 13
   Upphävande
   Direktiv 2000/35/EG ska upphöra att gälla med verkan från och med den 16 mars 2013, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter när det gäller tidsfristen för dess införlivande med nationell lagstiftning och dess tillämpning. Direktivet ska emellertid fortsätta att tillämpas på avtal som ingåtts före det datumet på vilka detta direktiv inte tillämpas enligt artikel 12.4.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen som anges i bilagan.
   Artikel 14
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 15
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 16 februari 2011.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BUZEK

            Ordförande

            På rådets vägnar

         MARTONYI J.

            Ordförande

      (1)  EUT C 255, 22.9.2010, s. 42.

      (2)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 20 oktober 2010 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 24 januari 2011.

      (3)  EGT L 200, 8.8.2000, s. 35.

      (4)  EGT L 12, 16.1.2001, s. 1.

      (5)  EUT L 143, 30.4.2004, s. 15.

      (6)  EUT L 399, 30.12.2006, s. 1.

      (7)  EUT L 199, 31.7.2007, s. 1.

      (8)  EUT L 124, 20.5.2003, s. 36.

      (9)  EUT L 134, 30.4.2004, s. 1.

      (10)  EUT L 134, 30.4.2004, s. 114.

      (11)  EGT L 124, 8.6.1971, s. 1.

      (12)  EUT L 347, 11.12.2006, s. 1.

      (13)  EGT L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (14)  EGT L 357, 31.12.2002, s. 1.

      (15)  EUT L 136, 24.5.2008, s. 3.

      (16)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (17)  EUT L 318, 17.11.2006, s. 17.

      BILAGA

         Jämförelsetabell

                  Direktiv 2000/35/EG

                  Detta direktiv

                  —

                  Artikel 1.1

                  Artikel 1

                  Artikel 1.2

                  Artikel 2.1 första stycket

                  Artikel 2.1

                  Artikel 2.1 andra stycket

                  Artikel 2.2

                  Artikel 2.1 tredje stycket

                  Artikel 2.3

                  Artikel 2.2

                  Artikel 2.4

                  —

                  Artikel 2.5

                  —

                  Artikel 2.6

                  —

                  Artikel 2.7 inledningen

                  —

                  Artikel 2.8

                  Artikel 2.3

                  Artikel 2.9

                  Artikel 2.4

                  Artikel 2.7 a

                  Artikel 2.5

                  Artikel 2.10

                  Artikel 3.1 a

                  Artikel 3.3 a

                  Artikel 3.1 b inledningen

                  Artikel 3.3 b inledningen

                  Artikel 3.1 b i

                  Artikel 3.3 b i

                  Artikel 3.1 b ii

                  Artikel 3.3 b ii

                  Artikel 3.1 b iii

                  Artikel 3.3 b iii

                  Artikel 3.1 b iv

                  Artikel 3.3 b iv

                  —

                  Artikel 3.4

                  —

                  Artikel 3.5

                  Artikel 3.1 c

                  Artikel 3.1

                  Artikel 3.1 d första och tredje meningen

                  —

                  Artikel 3.1 d andra meningen

                  Artikel 2.7 b

                  —

                  Artikel 3.2

                  —

                  Artikel 4

                  —

                  Artikel 5

                  —

                  Artikel 6.1

                  —

                  Artikel 6.2

                  Artikel 3.1 e

                  Artikel 6.3

                  Artikel 3.2

                  —

                  Artikel 3.3

                  Artikel 7.1

                  —

                  Artikel 7.2

                  —

                  Artikel 7.3

                  Artikel 3.4

                  Artikel 7.4

                  Artikel 3.5

                  Artikel 7.5

                  —

                  Artikel 8

                  Artikel 4

                  Artikel 9

                  Artikel 5.1, 5.2 och 5.3

                  Artikel 10.1, 10.2 och 10.3

                  Artikel 5.4

                  —

                  —

                  Artikel 10.4

                  —

                  Artikel 11

                  Artikel 6.1

                  —

                  —

                  Artikel 12.1

                  Artikel 6.2

                  Artikel 12.3

                  Artikel 6.3

                  Artikel 1.3

                  Artikel 6.4

                  Artikel 12.2

                  Artikel 6.5

                  —

                  —

                  Artikel 12.4

                  —

                  Artikel 13

                  Artikel 7

                  Artikel 14

                  Artikel 8

                  Artikel 15

                  —

                  Bilaga


Avis juridique important

|

32004L0002

Kommissionens direktiv 2004/2/EG av den 9 januari 2004 om ändring av rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG med avseende på gränsvärden för fenamifosrester (Text av betydelse för EES)

Europeiska unionens officiella tidning nr L 014 , 21/01/2004 s. 0010 - 0018

Kommissionens direktiv 2004/2/EGav den 9 januari 2004om ändring av rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG med avseende på gränsvärden för fenamifosrester(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2003/62/EG(2), särskilt artikel 10 i detta,med beaktande av rådets direktiv 86/363/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på livsmedel av animaliskt ursprung(3), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2003/60/EG(4), särskilt artikel 10 i detta,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(5), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2003/69/EG(6), särskilt artikel 7 i detta, ochav följande skäl:(1) Gränsvärdena för resthalter i spannmål och produkter av vegetabiliskt ursprung, inklusive frukt och grönsaker, avspeglar de minsta mängder av växtskyddsmedel som krävs för att ge växterna ett effektivt skydd, när medlen används på ett sådant sätt att resthalterna blir så låga som det är praktiskt möjligt och godtagbart ur toxikologisk synpunkt, särskilt med hänsyn till skyddet av miljön och konsumenternas beräknade intag via födan. Gränsvärdena för restsubstanser i livsmedel av animaliskt ursprung avspeglar djurens intag av spannmål och produkter av vegetabiliskt ursprung som behandlats med bekämpningsmedel och eventuellt direkta konsekvenser av användningen av olika veterinärmedicinska läkemedel. Gemenskapens gränsvärden för resthalter motsvarar den övre gränsen för de resthalter som kan finnas i produkterna om producenterna har tillämpat god lantbrukspraxis.(2) Gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester ses regelbundet över och ändras med hänsyn till ny information och nya data. Gränsvärdena utgörs av den lägsta analytiska bestämningsgränsen i de fall där de godkända användningsområdena för växtskyddsmedel inte ger upphov till påvisbara halter av bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel, eller då det inte finns några godkända användningsområden, eller då medlemsstaternas beslut om godkännande för vissa användningsområden inte underbyggts med nödvändiga data, eller då användningsområden i tredjeländer som ger upphov till bekämpningsmedelsrester i eller på sådana livsmedel som kan övergå till fri omsättning på gemenskapens marknad, inte har underbyggts med nödvändiga data.(3) När det gäller fenamifos har en medlemsstat underrättat kommissionen om att den önskar se över sina nationella gränsvärden i enlighet med artikel 8 i direktiv 90/642/EEG på grund av oro för konsumenternas intag. Ett förslag till översyn av gemenskapens gränsvärden har lämnats till kommissionen.(4) Konsumenternas livstids- och korttidsexponering genom livsmedel för det fenamifos som omfattas av detta direktiv har bedömts på nytt och utvärderats i enlighet med gemenskapens förfaranden och praxis, med beaktande av Världshälsoorganisationens riktlinjer(7). Det har beräknats att de gränsvärden som fastställs i detta direktiv inte leder till att konsumenter utsätts för oacceptabel exponering.(5) I tillämpliga fall har konsumenternas akuta exponering för dessa bekämpningsmedel genom de livsmedel som kan innehålla rester bedömts och utvärderats i enlighet med gemenskapens förfaranden och praxis, med beaktande av Världshälsoorganisationens riktlinjer. Följaktligen dras slutsatsen att förekomsten av resthalter av bekämpningsmedel på samma nivå som eller under de gränsvärden som föreslås i detta direktiv inte orsakar några akuta toxiska effekter.(6) Gemenskapens handelspartner ombads via Världshandelsorganisationen att yttra sig om de gränsvärden som föreslås i detta direktiv och deras synpunkter har beaktats.(7) Yttrandena från Vetenskapliga kommittén för växter har beaktats, särskilt dess råd och rekommendationer när det gäller metoder för att skydda konsumenter mot jordbruksprodukter som behandlats med bekämpningsmedel.(8) Bilagorna till direktiven 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG bör därför ändras.(9) De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Följande skall läggas till i del A i bilaga II till direktiv 86/362/EEG:">Plats för tabell>"Artikel 2Följande skall läggas till i del B i bilaga II till direktiv 86/363/EEG:">Plats för tabell>"Artikel 3Bilaga II till direktiv 90/642/EEG skall ändras på följande sätt:"Gränsvärdena för fenamifos i bilagan till detta direktiv skall läggas till de gränsvärden som anges i bilaga II till direktiv 90/642/EEG."Artikel 4Medlemsstaterna skall före den 31 juli 2004 anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 augusti 2004.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 5Detta direktiv träder i kraft den sjunde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.Artikel 6Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 9 januari 2004.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EUT L 154, 21.6.2003, s. 70.(3) EGT L 221, 7.8.1986, s. 43.(4) EUT L 155, 24.6.2003, s. 15.(5) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(6) EUT L 175, 15.7.2003, s. 37.(7) Riktlinjer för beräkning av intaget av bekämpningsmedelsrester via födan (reviderad utgåva). Dessa riktlinjer har tagits fram av GEMS/Livsmedelsprogrammet i samarbete med Codex Alimentarius-kommittén för bekämpningsmedelsrester. Utgivare: Världshälsoorganisationen, 1997 (WHO/FSF/FOS/97.7).BILAGA">Plats för tabell>"


Avis juridique important

|

31977L0794

Kommissionens direktiv 77/794/EEG av den 4 november 1977 om fastställande av närmare föreskrifter för tillämpningen av vissa bestämmelser i direktiv 76/308/EEG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdeskatt

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 333 , 24/12/1977 s. 0011 - 0019 Finsk specialutgåva Område 2 Volym 2 s. 0098  "Grekisk specialutgåva" Område 02 Volym 4 s. 0237  Svensk specialutgåva Område 2 Volym 2 s. 0098  Spansk specialutgåva: Område 02 Volym 4 s. 0189  Portugisisk specialutgåva: Område 02 Volym 4 s. 0189

KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 4 november 1977 om fastställande av närmare föreskrifter för tillämpningen av vissa bestämmelser i direktiv 76/308/EEG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdeskatt (77/794/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd vid indrivning av fordringar till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska struktur- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar(1), och särskilt artikel 22.1 i detta, ochmed beaktande av följande:Ovannämnda direktiv införde ett system med ömsesidigt bistånd mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i syfte att förse den sökande myndigheten med alla de upplysningar som behövs för att delge den berörda mottagaren alla dokument och beslut som är tillämpliga för att vidta förebyggande åtgärder och för att den anmodade myndigheten skall kunna driva in fordringar å den sökande myndighetens vägnar.Närmare bestämmelser för genomförandet av sådant ömsesidigt bistånd måste fastställas inom vart och ett av dessa områden för att göra biståndet effektivt.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv överensstämmer med yttrandet från Kommittén för indrivning av fordringar.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 11. Detta direktiv fastställer de närmare föreskrifterna för tillämpningen av artiklarna 4.2 och 4.4, 5.2 och 5.3, 7.1, 7.3 och 7.5, 9 och 12.1 i direktiv 76/308/EEG, i det följande kallat "basdirektivet".2. Detta direktiv fastställer också närmare bestämmelser för omräkning och överföring av indrivna summor samt för fastställandet av ett minimibelopp för fordringar som får föranleda en begäran om bistånd.AVDELNING I Begäran om upplysningar Artikel 21. En begäran om upplysningar enligt artikel 4 i basdirektivet skall framställas skriftligen i enlighet med förlagan i bilaga 1. Denna begäran skall vara försedd med den sökande myndighetens officiella stämpel och skall vara undertecknad av en tjänsteman hos den myndighet som är behörig att framställa en sådan begäran.2. Den sökande myndigheten skall, om så är tillämpligt, i sin begäran om upplysningar ange namnet av varje annan myndighet, till vilken en liknande begäran om upplysningar har sänts.Artikel 3Begäran om upplysningar får avse- gäldenären, eller- alla personer som är ansvariga för att betala fordringen enligt gällande bestämmelser i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.Om den sökande myndigheten känner till att en tredje man har tillgångar som tillhör en av de personer som avses i föregående stycke kan myndighetens begäran också avse denna tredje man.Artikel 4Den anmodade myndigheten skall skriftligen, om möjligt via telex, bekräfta mottagandet av denna begäran om upplysningar så snart som möjligt och i vart fall inom sju dagar efter mottagandet.Artikel 51. Den anmodade myndigheten skall, så snart den erhållit de begärda upplysningarna, översända dem till den sökande myndigheten.2. Om alla eller en del av de begärda upplysningarna inte kan erhållas inom en rimlig tidsfrist skall den anmodade myndigheten med hänsyn till det särskilda fallet underrätta den sökande myndigheten om detta och ange skälen därför.Den anmodade myndigheten skall under alla omständigheter senast sex månader från den dag då mottagandet av begäran bekräftades underrätta den sökande myndigheten om resultatet av de undersökningar den har genomfört för att erhålla de begärda upplysningarna.På grundval av de upplysningar som har erhållits från den anmodade myndigheten får den sökande myndigheten begära att undersökningarna skall fortsätta. Denna begäran skall göras skriftligen, om möjligt per telex, inom två månader efter den dag då myndigheten har erhållit underrättelse om resultatet av undersökningarna som genomförts av den anmodade myndigheten och skall av den anmodade myndigheten behandlas i enlighet med de bestämmelser som gällde för den ursprungliga begäran.Artikel 6När den anmodade myndigheten beslutar att inte efterkomma den begäran om upplysningar som ställts till den skall den skriftligen underrätta den sökande myndigheten om skälen för sin vägran att efterkomma denna begäran och särskilt ange de särskilda bestämmelser i artikel 4 i basdirektivet på vilka den grundar sitt beslut. Denna underrättelse skall lämnas av den anmodade myndigheten så snart den har fattat sitt beslut och i vart fall senast sex månader efter den dag då mottagandet av denna begäran bekräftades.Artikel 7Den sökande myndigheten får när som helst återkalla den begäran om upplysningar som den har skickat till den anmodade myndigheten. Beslutet att återkalla skall skriftligen översändas till den anmodade myndigheten, om möjligt per telex.AVDELNING II Begäran om överlämnande Artikel 8Den begäran om överlämnande som avses i artikel 5 i basdirektivet skall vara skriftlig och utfärdas i två exemplar i enlighet med förlagan i bilaga 2. Denna begäran skall vara försedd med den sökande myndighetens officiella stämpel och skall vara undertecknad av en tjänsteman hos myndigheten som är behörig att framställa en sådan begäran.Två exemplar av det dokument (eller beslut), för vilket överlämnande begärs, skall bifogas den begäran som avses i föregående stycke.Artikel 9Begäran om överlämnande får avse alla fysiska eller juridiska personer som, enligt gällande bestämmelser i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, skall underrättas om alla dokument eller beslut som berör honom.Artikel 101. Omedelbart efter erhållande av denna begäran om överlämnande skall den anmodade myndigheten vidta de åtgärder som behövs för att verkställa detta överlämnande i enlighet med gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte.2. Den anmodade myndigheten skal underrätta den sökande myndigheten om dagen för överlämnandet så snart den har verkställts genom att återsända ett exemplar av begäran om överlämnande, med intyget på baksidan ifyllt.AVDELNING III Begäran om indrivning av fordringar och/eller om vidtagande av säkerhetsåtgärder Artikel 111. Begäran om indrivning av fordringar och/eller om vidtagande av säkerhetsåtgärder enligt artiklarna 6 och 13 i basdirektivet skall göras skriftligen i enlighet med förlagan i bilaga 3. Denna begäran, som skall innehålla en förklaring om att villkoren för att påbörja ett ömsesidigt biståndsförfarande enligt basdirektivet i föreliggande fall har uppfyllts, skall vara försedd med den sökande myndighetens officiella stämpel och skall vara undertecknad av en tjänsteman hos myndigheten som är behörig att framställa en sådan begäran.2. Exekutionstiteln, som skall bifogas begäran om indrivning av fordringar och/eller vidtagande av förebyggande åtgärder, får avse flera fordringar om de gäller en och samma person.Vid tillämpningen av artiklarna 12-19 skall alla fordringar, som omfattas av samma exekutionstitel, anses utgöra en enda fordran.Artikel 121. Begäran om indrivning av fordringar och/eller vidtagande av säkerhetsågärder får avse- gäldenären, eller- alla som är ansvariga för att fordran betalas enligt gällande bestämmelser i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.2. Den sökande myndigheten skall i förekommande fall underrätta den anmodade myndigheten om alla tillgångar som ägs av de personer som avses i punkt 1 och som enligt dess kännedom förvaras hos tredje man.Artikel 131. Den sökande myndigheten skall ange beloppet av den fordran som skall drivas in, både i valutan för den medlemsstat där den har sitt säte och i valutan för den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.2. Den växelkurs som skall användas i fråga om punkt 1 skall vara den senaste säljkursen som har noterats på den mest representativa valutamarknaden eller marknaderna i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte den dag då begäran undertecknades.Artikel 14Den anmodade myndigheten skall skriftligen, om möjligt via telex, bekräfta mottagandet av begäran om indrivning och/eller vidtagande av säkerhetsågärder så snart som möjligt och i varje fall inom sju dagar efter mottagandet.Artikel 15Om hela eller en del av fordran inte kan drivas in eller säkerhetsåtgärder inte kan vidtas inom en rimlig tid med beaktande av det särskilda fallet skall den anmodade myndigheten underrätta den sökande myndigheten om detta och ange skälen därför.Den anmodade myndigheten skall under alla omständigheter senast ett år efter den dag då begäran bekräftades underrätta den sökande myndigheten om resultatet av det förfarande den har genomfört för indrivning av fordran och/eller för säkerhetsåtgärder.På grundval av de upplysningar som har erhållits av den anmodade myndigheten får den sökande myndigheten begära att den anmodade myndigheten skall fortsätta det förfarande den genomfört för indrivning av fordran och/eller för säkerhetsåtgärder. Denna begäran skall göras skriftligen (om möjligt per telex) inom två månader från den dag myndigheten har erhållit underrättelse om resultatet av det genomförda förfarandet för indrivning av fordran och/eller för säkerhetsåtgärder från den anmodade myndigheten, och den skall av den anmodade myndigheten behandlas enligt de bestämmelser som gällde för den ursprungliga begäran.Artikel 16Varje åtgärd som bestrider fordringen eller exekutionstiteln och som vidtas i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte skall av den sökande myndigheten, så snart den får kännedom om denna åtgärd, skriftligen anmälas till den anmodade myndigheten, om möjligt per telex.Artikel 171. Om begäran om indrivning av fordran och/eller vidtagande av säkerhetsåtgärder har blivit utan verkan på grund av att fordringen har betalats eller ogiltigförklarats eller av någon annan orsak, skall den sökande myndigheten omedelbart skriftligen underrätta den anmodade myndigheten, om möjligt per telex, så att den senare kan avbryta alla åtgärder den har vidtagit.2. Om beloppet för den fordran som är föremål för begäran om indrivning och/eller vidtagande av säkerhetsåtgärder av någon anledning har ändrats, skall den sökande myndigheten omedelbart skriftligen underrätta den anmodade myndigheten om detta, om möjligt per telex.Om ändringen består av en minskning av fordringens belopp skall den anmodade myndigheten fortsätta med de åtgärder som den har vidtagit för att driva in fordran och/eller vidta säkerhetsåtgärder, men åtgärderna skall beränsas till det belopp som fortfarande inte är betalt. Om, vid det tillfälle då den anmodade myndigheten underrättas om minskningen av fordringsbeloppet, det ursprungliga beloppet redan har drivits in men det överföringsförfarande som avses i artikel 18 ännu inte har ägt rum skall den anmodade myndigheten återbetala det överskjutande beloppet till den person som är berättigad till detta.Om ändringen består av en ökning av fordringens belopp skall den sökande myndigheten så snart som möjligt sända en tilläggsbegäran om indrivning och/eller vidtagande av säkerhetsåtgärder till den anmodade myndigheten. Denna tilläggsbegäran skall så långt det är möjligt behandlas samtidigt av den anmodade myndigheten som den ursprungliga begäran från den sökande myndigheten. Om det, beroende på det skede som det pågående förfarandet befinner sig i, inte är möjligt att behandla tilläggsbegäran tillsammans med den ursprungliga begäran skall den anmodade myndigheten endast behöva uppfylla tilläggsbegäran om den gäller ett belopp som inte är mindre än vad som anges i artikel 20.3. Vid omräkning av det rättade fordringsbeloppet till valutan i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte skall den sökande myndigheten använda den växelkurs som den använde i sin ursprungliga begäran.Artikel 18Alla belopp som drivs in av den anmodade myndigheten, inklusive, då så är lämpligt, den ränta som avses i artikel 9.2 i basdirektivet, skall överföras till den sökande myndigheten i valutan för den medlemsstat, där den anmodade myndigheten har sitt säte. Denna överföring skall äga rum inom en månad från den dag då indrivningen verkställdes.Artikel 19Oavsett eventuella belopp som har drivits in av den anmodade myndigheten som ränta enligt artikel 9.2 i basdirektivet, skall fordran anses ha drivits in i proportion till indrivningen av beloppet i den nationella valuta för den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, på grundval av den växlingskurs som avses i artikel 13.2.AVDELNING IV Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Artikel 201. En begäran om bistånd får göras av den sökande myndigheten antingen beträffande en enskild fordran eller flera fordringar om dessa kan drivas in från en och samma person.2. Ingen begäran om bistånd får framställas om beloppet för den eller de ifrågavarande fordringarna är mindre än 750 europeiska beräkningsenheter.Artikel 21Upplysningar och andra uppgifter som meddelas den anmodade myndigheten av den sökande myndigheten skall vara avfattade på det officiella språket eller ett av de officiella språken i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.Artikel 22Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1978.Artikel 23Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de åtgärder de vidtar för att genomföra detta direktiv. Kommissionen skall underrätta de andra medlemsstaterna om detta.Artikel 24Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Udfärdat i Bryssel den 4 november 1977.På kommissionens vägnarÉtienne DAVIGNONLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 73, 19.3.1976, s. 18.BILAGA 1DIREKTIV 76/308/EEG >Hänvisning till >>Hänvisning till >BILAGA 2DIREKTIV 76/308/EEG >Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >BILAGA 3DIREKTIV 76/308/EEG >Hänvisning till >>Hänvisning till >


Avis juridique important

|

31976L0895

Rådets direktiv 76/895/EEG av den 23 november 1976 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 340 , 09/12/1976 s. 0026 - 0031 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 7 s. 0206  "Grekisk specialutgåva" Område 03 Volym 16 s. 0179  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 7 s. 0206  Spansk specialutgåva: Område 03 Volym 11 s. 0084  Portugisisk specialutgåva: Område 03 Volym 11 s. 0084

RÅDETS DIREKTIV av den 23 november 1976 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker (76/895/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 43 och 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:Odling av olika grödor spelar en viktig roll i Europeiska ekonomiska gemenskapen.Avkastningen från denna odling påverkas ständigt av skadliga organismer från djur- eller växtriket och även av virus.Det är absolut nödvändigt att skydda växterna mot dessa organismer och då inte bara för att hindra att avkastningen sjunker, utan också för att öka produktiviteten inom jordbruket.Användningen av kemiska bekämpningsmedel är en av de viktigaste metoderna när man vill skydda såväl växter som varor som framställs av växter från verkningarna av dessa skadliga organismer.Dessa bekämpningsmedel är dock inte enbart gynnsamma för växtproduktionen, eftersom de i allmänhet är giftiga substanser eller preparat med farliga biverkningar.Ett stort antal av dessa bekämpningsmedel och deras omvandlings- och nedbrytningsprodukter kan vara skadliga för konsumenter av vegetabiliska produkter.Dessa bekämpningsmedel bör inte användas när de kan utgöra ett hot mot människors och djurs hälsa.Medlemsstaterna använder olika metoder för att undvika detta hot, och några av staterna har fastställt olika övre gränsvärden för resthalter av vissa bekämpningsmedel i eller på behandlade vegetabilier och vegetabiliska produkter som måste iakttas i handeln med dessa varor.De skillnader som finns mellan medlemsstaterna i fråga om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester kan bidra till att skapa handelshinder och på så sätt hindra varornas fria rörlighet inom gemenskapen, och därför bör vissa gränsvärden bestämmas som medlemsstaterna kan tillämpa.Dessa gränsvärden måste fastställas med vederbörlig hänsyn till såväl växtodlingens krav som till behovet att skydda människors och djurs hälsa.Gränsvärden bör inledningsvis bestämmas för vissa bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker, och eftersom frukt och grönsaker i allmänhet är avsedda som människoföda och ibland som djurfoder, måste dessa gränsvärden ligga på lägsta möjliga nivå.Den fria rörligheten inom hela gemenskapen bör säkerställas för varor som innehåller resthalter av vissa bekämpningsmedel som är mindre än eller lika med gränsvärdena enligt bilaga 2, men medlemsstaterna bör samtidigt ha rätt att utan diskriminering och i de fall de anser detta motiverat tillåta handel på sina egna territorier med varor som har högre halter än de nämnda gränsvärdena, antingen genom att fastställa eller låta bli att fastställa gränsvärden för dessa varor.Bestämmelserna i detta direktiv behöver inte tillämpas för frukt och grönsaker som skall exporteras till länder utanför gemenskapen.Gränsvärdena i bilaga 2 kan emellertid oväntat visa sig hälsofarliga för människor eller djur, och medlemsstaterna bör därför i sådana fall ha rätt att tillfälligt sänka dessa gränsvärden.Det är i sådana fall lämpligt att inom ramen för Ständiga kommittén för växtskydd upprätta ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen.När medlemsstaterna fastställer gränsvärden för varor som börjar omsättas på deras territorium bör de övervaka detta genom offentlig kontroll, som minst består av stickprover.I sådana fall bör den offentliga kontrollen utföras med sådana metoder för provtagning och analys som är vedertagna inom gemenskapen.Att bestämma metoder för provtagning och analys är en åtgärd av teknisk och vetenskaplig natur. För att förenkla införandet av bestämmelser om dessa prover och analyser bör metoderna fastställas genom ett förfarande som inom Ständiga kommittén för växtskydd säkerställer ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen.Ändringar av bilagorna bör med hänsyn till deras i grunden tekniska natur genomföras på ett förenklat sätt som påskyndar förfarandet.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Detta direktiv rör varor som är avsedda som livsmedel eller, i undantagsfall, som djurfoder och som är upptagna i den gemensamma tulltaxan under de rubriker som anges i bilaga 1, och i eller på vilka sådana bekämpningsmedelsrester kan förekomma som anges i bilaga 2.Artikel 2 1. I detta direktiv avses med bekämpningsmedelsrester såväl de spår av bekämpningsmedel som var och en av de giftiga, nedbrutna eller ombildade, restprodukter som anges i bilaga 2 och som kan finnas kvar i eller på de varor som avses i artikel 1.2. I detta direktiv avses med börja omsätta varje överlämnande, oavsett om detta sker mot betalning eller inte, av de varor som avses i artikel 1, sedan de skördats.Artikel 3 1. Medlemsstaterna får inte förbjuda eller hindra att de varor som avses i artikel 1 börjar omsättas på deras territorium på grund av att de innehåller rester av bekämpningsmedel, om mängden av dessa rester inte överskrider gränsvärdena i bilaga 2.2. Medlemsstaterna får, när de anser det motiverat, godkänna att sådana varor som avses i artikel 1 och som innehåller bekämpningsmedelsrester som överskrider de tillåtna gränsvärdena enligt bilaga 2 släpps ut i handeln på deras eget territorium.3. Medlemsstaterna skall underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om varje tillämpning av punkt 1 och 2.Artikel 4 1. Om en medlemsstat anser att det gränsvärde som fastställs i bilaga 2 utgör en hälsorisk för människor och för djur som inte räknas till skadliga organismer, får denna medlemsstat tillfälligt sänka gränsvärdet inom sitt eget territorium. Övriga medlemsstater och kommissionen skall omedelbart underrättas om de vidtagna åtgärderna och om anledningen till dessa.2. Beslut om ändring av gränsvärdena i bilaga 2 skall fattas enligt förfarandet i artikel 8. Tills rådet eller kommissionen beslutar enligt ovannämnda förfarande, får medlemsstaten upprätthålla de åtgärder den har genomfört.Artikel 5 Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 skall rådet på kommissionens förslag anta ändringar i bilagorna. Vid sådana ändringar skall hänsyn tas till tekniska och vetenskapliga framsteg såväl som till de krav som gäller hälsa och jordbruk.Artikel 6 1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att genom stickprov säkerställa att gränsvärdena enligt detta direktiv respekteras.2. Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att när de varor som avses i artikel 1 kontrolleras på det sätt som avses i punkt 1, provtagning och kvalitativ och kvantitativ analys i syfte att upptäcka och fastställa mängden av bekämpningsmedelsrester utförs enligt de förfaranden och metoder som skall fastställas enligt artikel 7.Artikel 7 1. När det förfarande som fastställs i denna artikel skall tillämpas, skall ordföranden utan dröjsmål hänskjuta ärendet till Ständiga kommittén för växtskydd, som bildats genom beslut 76/894/EEG(3) (i det följande kallad "kommittén"), antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.2. Inom kommittén skall medlemsstaternas röster vägas enligt fördragets artikel 148.2. Ordföranden får inte rösta.3. Kommissionens företrädare skall lägga fram ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Kommittén skall fatta sitt beslut med en majoritet av 41 röster.4. Kommissionen skall själv besluta att de föreslagna åtgärderna omedelbart skall antas och verkställas om förslaget är förenligt med kommitténs yttrande. Om förslaget inte är förenligt med kommitténs yttrande eller om inget yttrande avges, skall kommissionen omedelbart föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna omedelbart skall antas och verkställas, såvida inte rådet med enkel majoritet har avvisat förslaget.Artikel 8 1. När det förfarande som fastställs i denna artikel skall tillämpas, skall ordföranden utan dröjsmål hänskjuta ärendet till kommittén, antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.2. Inom kommittén skall medlemsstaternas röster vägas enligt fördragets artikel 148.2. Ordföranden får inte rösta.3. Kommissionens företrädare skall lägga fram ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom två dagar. Kommittén skall fatta sitt beslut med en majoritet av 41 röster.4. Kommissionen skall själv besluta att de föreslagna åtgärderna omedelbart skall antas och verkställas om förslaget är förenligt med kommitténs yttrande. Om förslaget inte har tillstyrkts av kommittén eller om inget yttrande avges, skall kommissionen omedelbart föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.Om rådet inte har fattat något beslut inom 15 dagar från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna omedelbart skall antas och verkställas, såvida inte rådet med enkel majoritet har avvisat förslaget.Artikel 9 Detta direktiv skall inte gälla sådana varor som avses i artikel 1, om det på minst ett vedertaget sätt kan styrkas att varorna är avsedda för export till tredje land.Artikel 10 Detta direktiv skall gälla utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens bestämmelser om gemensamma kvalitetsnormer för frukt och grönsaker.Artikel 11 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år från dagen för anmälan och skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 12 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 23 november 1976.På rådets vägnarA. P. L. M. M. van der STEEOrdförande(1) EGT nr C 97, 28.7.1969, s. 35.(2) EGT nr C 40, 25.3.1969, s. 4.(3) EGT nr L 340, 9.12.76, s. 25.BILAGA 1 Lista över de varor som avses i artikel 1 >Plats för tabell>BILAGA 2 Lista över bekämpningsmedelsrester och gränsvärden >Plats för tabell>


Avis juridique important

|

32002L0023

Kommissionens direktiv 2002/23/EG av den 26 februari 2002 om ändring av bilagorna till rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål, livsmedel av animaliskt ursprung samt vissa produkter av vegetabiliskt ursprung, inklusive frukt och grönsaker

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 064 , 07/03/2002 s. 0013 - 0019

Kommissionens direktiv 2002/23/EGav den 26 februari 2002om ändring av bilagorna till rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål, livsmedel av animaliskt ursprung samt vissa produkter av vegetabiliskt ursprung, inklusive frukt och grönsakerEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/57/EG(2), särskilt artikel 10 i detta,med beaktande av rådets direktiv 86/363/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på livsmedel av animaliskt ursprung(3), senast ändrat genom direktiv 2001/57/EG, särskilt artikel 10 i detta,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(4), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2002/5/EG(5), särskilt artikel 7 i detta,med beaktande av rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden(6), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/103/EG(7), särskilt artikel 4.1 f i detta, ochav följande skäl:(1) Genom kommissionens direktiv 2001/49/EG(8), 2001/87/EG(9), 98/47/EG(10) och 1999/1/EG(11) infördes de nya verksamma ämnena flupyrsulfuron-metyl, pymetrozin, azoxystrobin och kresoxim-metyl i bilaga I till direktiv 91/414/EEG, för att användas som herbicid på spannmål, som insekticid på spannmål, frukt, grönsaker, baljväxter, oljeväxtfrö och humle, som fungicid utan specificerad användning respektive som fungicid på spannmål, kärnfrukter och vin.(2) Att dessa verksamma ämnen infördes i bilaga I grundades på en utvärdering av de uppgifter som lämnats in om föreslagna användningsområden. Uppgifterna om användningen har lämnats in av vissa medlemsstater i enlighet med artikel 4.1 f i direktiv 91/414/EEG. Tillgängliga uppgifter har nu gåtts igenom och de har befunnits vara tillräckliga för att vissa gränsvärden skall kunna fastställas.(3) Om det inte finns något permanent eller provisoriskt gränsvärde för resthalter på gemenskapsnivå skall medlemsstaterna, innan växtskyddsmedel med de verksamma ämnena får godkännas, fastställa ett provisoriskt nationellt gränsvärde i enlighet med artikel 4.1 f i direktiv 91/414/EEG.(4) Med anledning av att de verksamma ämnena infördes i bilaga I till direktiv 91/414/EEG, avslutades motsvarande tekniska och vetenskapliga utvärderingar genom kommissionens granskningsrapporter. Dessa rapporter avslutades den 16 oktober 1998, 27 april 2001, 22 april 1998 och 27 juli 2001 för kresoxim-metyl, flupyrsulfuron-metyl, azoxystrobin respektive pymetrozin. I dessa fastställs det acceptabla dagliga intaget (ADI) för kresoxim-metyl till 0,4 mg/kg kroppsvikt/dag, för flupyrsulfuron-metyl till 0,035 mg/kg kroppsvikt/dag, för azoxystrobin till 0,1 mg/kg kroppsvikt/dag och för pymetrozin till 0,03 mg/kg kroppsvikt/dag. Konsumenternas livstidsexponering genom livsmedel som behandlats med dessa verksamma ämnen har uppskattats och utvärderats med hjälp av gemenskapens använda metoder och praxis och med beaktande av de riktlinjer som offentliggjorts av Världshälsoorganisationen(12) samt yttrandet om metoderna från Vetenskapliga kommittén för växter(13). Det har beräknats att direktivets gränsvärden för resthalter inte kommer att leda till att de acceptabla dagliga intagen överskrids.(5) Under den utvärdering och diskussion som föregick införandet av flupyrsulfuron-metyl, azoxystrobin och kresoxim-metyl i bilaga I till direktiv 91/414/EEG noterades inga sådana akut toxiska effekter som gör det nödvändigt att fastställa en akut referensdos. Den akuta referensdosen för pymetrozin fastställdes till 0,1 mg/kg kroppsvikt/dag. Enligt exponeringsbedömningen kommer de föreslagna gränsvärdena för resthalter inte att leda till att konsumenterna utsätts för oacceptabel akut exponering.(6) För att konsumenterna skall kunna skyddas från exponering för restsubstanser i eller på grödor för vilka det saknas godkännande, bör de provisoriska gränsvärden som fastställs motsvara den lägsta analytiska bestämningsgränsen för sådana produkter som omfattas av direktiven 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG. Om gemenskapen fastställer sådana provisoriska gränsvärden för resthalter, påverkar detta inte medlemsstaternas möjligheter att fastställa egna provisoriska gränsvärden för flupyrsulfuron-metyl, pymetrozin, azoxystrobin och kresoxim-metyl i enlighet med artikel 4.1 f i direktiv 91/414/EEG och bilaga VI till detta. Fyra år bör räcka för att fastställa de flesta andra användningsområden för dessa verksamma ämnen. Därefter bör de provisoriska gränsvärdena för resthalter göras permanenta.(7) Gemenskapen har anmält kommissionens utkast till direktiv till Världshandelsorganisationen (WTO), vars synpunkter har beaktats vid den slutliga utformningen av direktivet. Möjligheten att för import från tredje land fastställa särskilda gränsvärden för vissa kombinationer av bekämpningsmedel och grödor kan komma att undersökas av kommissionen, allteftersom relevanta data lämnas in.(8) Yttrandet från Vetenskapliga kommittén för växter har beaktats, särskilt dess råd och rekommendationer om konsumentskyddet när det gäller livsmedel som behandlats med bekämpningsmedel.(9) Detta direktiv är förenligt med yttrandet från Ständiga kommittén för växtskydd.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Följande gränsvärden för bekämpningsmedelsrester skall läggas till i del A i bilaga II till direktiv 86/362/EEG:>Plats för tabell>Den 1 december 2005 skall de provisoriska gränsvärdena för resthalter av flupyrsulfuron-metyl och pymetrozin upphöra att vara provisoriska och bli permanenta i enlighet med artikel 4.1 i direktiv 86/362/EEG.Artikel 2Följande bekämpningsmedel skall läggas till i del B i bilaga II till direktiv 86/363/EEG:>Plats för tabell>Den 1 december 2005 skall de provisoriska gränsvärdena för resthalter av pymetrozin upphöra att vara provisoriska och bli permanenta i enlighet med artikel 4.1 i direktiv 86/363/EEG.Artikel 3Gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester av flupyrsulfuron-metyl och pymetrozin i bilagan till detta direktiv skall läggas till i bilaga II till direktiv 90/642/EEG. Gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester av azoxystrobin i bilagan till detta direktiv skall ersätta de gränsvärden som anges i bilaga II till direktiv 90/642/EEG.Artikel 4De provisoriska gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester av kresoxim-metyl i bilaga II till direktiv 90/642/EEG skall ändras till 0,2 mg/kg (p) för jordgubbar. (p) anger provisoriskt gränsvärde för resthalter.För kresoxim-metyl skall de provisoriska gränsvärdena för resthalter bli permanent från och med den 19 oktober 2004.Artikel 51. Medlemsstaterna skall senast den 31 augusti 2002 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta.2. De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 september 2002.3. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser, skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 6Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 26 februari 2002.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EGT L 208, 1.8.2001, s. 36.(3) EGT L 221, 7.8.1986, s. 43.(4) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(5) EGT L 34, 5.2.2002, s. 7.(6) EGT L 230, 19.8.1991, s. 1.(7) EGT L 304, 21.11.2001, s. 14.(8) EGT L 176, 29.6.2001, s. 61.(9) EGT L 276, 19.10.2001, s. 17.(10) EGT L 191, 7.7.1998, s. 50.(11) EGT L 21, 28.1.1999, s. 21.(12) Riktlinjer för beräkning av intaget av bekämpningsmedelsrester via födan (reviderad utgåva). Dessa riktlinjer har tagits fram av GEMS/Livsmedelsprogrammet i samarbete med Codex Alimentarius-kommittén för bekämpningsmedelsrester. Utgivare: Världshälsoorganisationen, 1997 (WHO/FSF/FOS/97.7).(13) Yttrande från Vetenskapliga kommittén för växter beträffande frågor som rör ändringar av bilagorna till rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG (Yttrande från Vetenskapliga kommittén för växter, 14 juli 1998) (http://europa.eu.int/comm/dg24/health/sc/scp/out21_en.thml).BILAGA>Plats för tabell>