Avis juridique important

|

31989L0465

Rådets artonde direktiv 89/465/EEG av den 18 juli 1989 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning avseende omsättningsskatter-Upphävande av vissa undantag som föreskrivs i artikel 28.3 i rådets sjätte direktiv, 77/388/EEG

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 226 , 03/08/1989 s. 0021 - 0022 Finsk specialutgåva Område 9 Volym 2 s. 0014  Svensk specialutgåva Område 9 Volym 2 s. 0014

RÅDETS ARTONDE DIREKTIV av den 18 juli 1989 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning avseende omsättningsskatter   Upphävande av vissa undantag som föreskrivs i artikel 28.3 i rådets sjätte direktiv, 77/388/EEG (89/465/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 99 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(),och med beaktande av följande:Artikel 28.3 i rådets sjätte direktiv, 77/388/EEG, av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning avseende omsättningsskatter   Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund(), senast ändrat genom Spaniens och Portugals anslutningsakt, tillåter medlemsstaterna att under en övergångsperiod vidta åtgärder som avviker från de normala reglerna i det gemensamma systemet för mervärdesskatt. Denna period var ursprungligen bestämd till fem år. Rådet åtog sig, på kommissionens förslag, att före utgången av denna period vid behov verka för upphävandet av en del av eller alla dessa undantag.Många av dessa undantag leder i gemenskapernas eget inkomstsystem till svårigheter vid beräkningen av ersättning enligt rådets förordning (EEC, Euratom) nr 1553/89 av den 29 maj 1989 om den slutliga enhetliga ordningen för uppbörd av egna medel som härrör från mervärdesskatt(). För att se till att detta system fungerar effektivare finns det anledning att avskaffa dessa undantag.Upphävandet av dessa undantag kommer även att bidra till bättre neutralitet i mervärdesskattesystemet på gemenskapsnivå.En del av de nämnda undantagen bör upphävas från och med den 1 januari 1990, andra den 1 januari 1991, den 1 januari 1992 och den 1 januari 1993.Med beaktande av bestämmelserna i Portugals anslutningsakt, får Portugal fram till senast den 1 januari 1994 uppskjuta upphävandet av undantagen beträffande de transaktioner som avses i punkterna 3 och 9 i bilaga F till direktiv 77/338/EEG.Det är lämpligt att rådet före den 1 januari 1991 på grundval av en rapport från kommissionen granskar läget med hänsyn till de övriga undantag som föreskrivs i artikel 28.3 i direktiv 77/388/EEG, däribland det som avses i artikel 1 punkt 1 andra stycket i det här direktivet, och att det på grundval av ett förslag från kommissionen fattar beslut om upphävande av dessa undantag, med beaktande av all snedvridning av konkurrensen som kan ha blivit följden av deras tillämpning eller som kan uppstå i samband med att den inre marknaden i en framtid genomförs.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Direktiv 77/388/EEG ändras på följande sätt:1. Med verkan från och med den 1 januari 1990 skall de transaktioner som avses i punkterna 1, 3 6, 8, 9, 10, 12, 13 och 14 i bilaga E upphävas.De medlemsstater som den 1 januari 1989 belade de transaktioner som är förtecknade i bilaga E, punkterna 4 och 5, med mervärdesskatt bemyndigas att tillämpa villkoren i artikel 13A 2 a sista strecksatsen även på utförda tjänster och levererade varor på det sätt som avses i artikel 13A 1 punkterna m och n, då dessa verksamheter utförs av offentligrättsliga organ.2. I bilaga F görs följande ändringar:a) De transaktioner som avses i punkt 3, 14 och 18 22 skall upphävas med verkan från och med den 1 januari 1990.b) De transaktioner som avses i punkt 4, 13, 15 och 24 skall upphävas med verkan från och med den 1 januari 1991.c) Den transaktion som avses i punkt 9 skall upphävas med verkan från och med den 1 januari 1992.d) Den transaktion som avses i punkt 11 skall upphävas med verkan från och med den 1 januari 1993.Artikel 2Portugal får längst till den 1 januari 1994 uppskjuta de datum som avses i artikel 1 punkterna 2 a och 2 c beträffande slopande av punkt 3 respektive 9 i bilaga F.Artikel 3Före den 1 januari 1991 skall rådet, på grundval av en rapport från kommissionen, granska läget med hänsyn till de övriga undantag som fastställs i artikel 28.3 i direktiv 77/388/EEG, däribland det som avses i artikel 1 punkt 1 andra stycket i det här direktivet, och, på grundval av ett förslag från kommissionen, besluta huruvida dessa undantag skall upphävas, med beaktande av konkurrenssnedvridningar som kan ha blivit följden av att de har tillämpats eller som skulle kunna uppstå till följd av åtgärder för att fullfölja den inre marknaden.Artikel 4Med avseende på de transaktioner som avses i artiklarna 1, 2 och 3 får medlemsstaterna vidta åtgärder beträffande avdrag av mervärdesskatt för att helt eller delvis hindra skattskyldiga från att skaffa sig omotiverade fördelar eller drabbas av omotiverade nackdelar.Artikel 51. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast de datum som fastställs i artiklarna 1 och 2.2. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 6Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 18 juli 1989.På rådets vägnarR. DUMASOrdförande() EGT nr C 347, 29.12.1984, s. 3, EGT nr C 183, 11.7.1987, s. 9.() EGT nr C 125, 11.5.1987, s. 27.() EGT nr C 218, 29.8.1985, s. 11.() EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1.() EGT nr L 155, 7.6.1989, s. 9.


Avis juridique important

|

31976L0308

Rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdeskatt

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 073 , 19/03/1976 s. 0018 - 0023 Finsk specialutgåva Område 2 Volym 2 s. 0066  "Grekisk specialutgåva" Område 02 Volym 2 s. 0126  Svensk specialutgåva Område 2 Volym 2 s. 0066  Spansk specialutgåva: Område 02 Volym 3 s. 0046  Portugisisk specialutgåva: Område 02 Volym 3 s. 0046

RÅDETS DIREKTIV av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdeskatt (76/308/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken(1), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 2788/72(2), särskilt artikel 8.3 i denna,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(3),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(4), ochmed beaktande av följande:Det är för närvarande inte möjligt att i en medlemsstat verkställa indrivning av en fordran som bygger på ett dokument som har upprättats av myndigheterna i en annan medlemsstat.Att nationella bestämmelser om indrivning endast kan tillämpas inom nationella territorier är i sig ett hinder för upprättandet av en fungerande gemensam marknad. Det förhindrar att gemenskapsregler kan tillämpas till fullo och på ett rättvist sätt, i synnerhet inom den gemensamma jordbrukspolitikens område, och det underlättar bedrägliga förfaranden.Det är därför nödvändigt att anta gemensamma regler om ömsesidigt bistånd vid indrivning.Dessa regler måste gälla både för indrivning av fordringar som uppstått på grund av olika åtgärder som ingår i det system som helt eller delvis finansierar den europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, samt för indrivning av jordbruksavgifter och tullar enligt artikel 2 i beslut 70/243/ EKSG, EEG, Euratom av den 21 april 1970 om ersättning av ekonomiska bidrag från medlemsstaterna med gemenskapernas egna resurser(5) och enligt artikel 128 i anslutningsakten. De måste också gälla för indrivning av ränta och kostnader i samband med dessa fordringar.Det ömsesidiga biståndet måste bestå av följande: Den anmodade myndigheten måste å ena sidan till den sökande myndigheten lämna de upplysningar som den senare behöver för att driva in fordringar som har uppstått i den medlemsstat där den har sitt säte samt underrätta gäldenären om alla dokument som gäller dessa fordringar och som har sitt ursprung i den medlemsstaten, och å andra sidan måste den på begäran av den sökande myndigheten driva in de fordringar som har uppstått i den medlemsstat där den senare har sitt säte.Dessa olika former av bistånd måste lämnas av den anmodade myndigheten i enlighet med de lagar och andra författningar som reglerar sådana frågor i den medlemsstat där den har sitt säte.Det är nödvändigt att fastställa de villkor enligt vilka den sökande myndigheten skall upprätta sin begäran om bistånd, samt att noggrant definiera de särskilda omständigheter enligtvilka den anmodade myndigheten i det enskilda fallet får neka bistånd.När det begärs att den anmodade myndigheten skall handla å den sökande myndighetens vägnar för att driva in en fordran måste den anmodade myndigheten, om detta medges av gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte, ha möjlighet att i samförstånd med den sökande myndigheten bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande. Varje form av ränta som debiteras för sådana betalningsförfaranden måste också överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.På en motiverad begäran av den sökande myndigheten måste den anmodade myndigheten, om detta medges av gällande bestämmelser i den medlemsstat där den har sitt säte, också ha möjlighet att vidta förebyggande åtgärder för att garantera indrivning av fordringar som uppstår i den sökande medlemsstaten. Dessa fordringar åtnjuter emellertid inte någon förmånsrätt i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.Under indrivningsförfarandet i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte är det möjligt att fordran eller exekutionstiteln som medger dess verkställighet och som har upprättats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte bestrids av den berörda personen. I sådana fall bör det fastställas att den berörda personen måste inge sitt bestridande av fordran till det behöriga organet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, och att den anmodade myndigheten måste uppskjuta alla påbörjade verkställighetsåtgärder tills ett beslut har fattats av detta organ.Det bör fastställas att översända dokument och upplysningar inom ramen för ömsesidigt bistånd för indrivning av en fordran inte får användas för andra ändamål.Bestämmelserna i detta direktiv bör inte leda till inskränkning i det ömsesidiga biståndet mellan särskilda medlemsstater enligt bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller uppgörelser.Det är nödvändigt att säkerställa att det ömsesidiga biståndet fungerar smidigt och ett gemenskapsförfarande bör därför inrättas som gör det möjligt att fastställa de närmare bestämmelserna för tillämpningen av detta bistånd inom en lämplig tid. Det är nödvändigt att inrätta en kommitté för att organisera ett nära och effektivt samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen på detta område.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Detta direktiv fastställer de bestämmelser som skall innefattas i medlemsstaternas lagar och andra författningar för att i varje medlemsstat säkerställa indrivningen av de fordringar som avses i artikel 2 och som uppstår i en annan medlemsstat.Artikel 2Detta direktiv skall gälla för alla fordringar som avsera) återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel eller delvis finansiering av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, inklusive de summor som skall uppbäras i samband med dessa åtgärder,b) jordbruksavgifter såsom de definieras enligt artikel 2 a i beslut 70/243/EKSG, EEG, Euratom och artikel 128 a i anslutningsakten,c) tullavgifter såsom de definieras enligt artikel 2 b i nämnda beslut och artikel 128 b i anslutningsakten,d) räntor och kostnader hänförliga till indrivningen av dessa fordringar.Artikel 3I detta direktiv avses med- sökande myndighet: den behöriga myndigheten i en medlemsstat som framställer en begäran om bistånd beträffande en fordran som avses i artikel 2,- anmodad myndighet: den behöriga myndigheten i en medlemsstat till vilken en begäran om bistånd framställs.Artikel 41. På begäran av den sökande myndigheten skall den anmodade myndigheten tillhandahålla alla upplysningar som skulle kunna vara av värde för den sökande myndigheten vid indrivningen av dess fordran.För att erhålla dessa upplysningar skall den anmodade myndigheten utnyttja sina befogenheter enligt de lagar och andra författningar som gäller för indrivning av liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där denna myndighet har sitt säte.2. I en begäran om upplysningar skall namn och adress anges på den person som de begärda upplysningarna gäller samt fordringens art och belopp.3. Den anmodade myndigheten skall inte vara skyldig att tillhandahålla upplysningara) som den inte skulle kunna erhålla för att driva in liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den har sitt säte,b) som skulle avslöja kommersiella, industriella eller professionella hemligheter, ellerc) som om de yppas skulle kunna vara till skada för säkerheten eller strida mot allmän ordning i denna stat.4. Den anmodade myndigheten skall upplysa den sökande myndigheten om skälen till att den inte efterkommer en begäran om upplysningar.Artikel 51. Den anmodade myndigheten skall på begäran av den sökande myndigheten och i enlighet med gällande rättsregler om delgivning av liknande dokument eller beslut i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, delge mottagaren alla dokument och beslut, inklusive handlingar av juridisk natur, som härstammar från den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte och som hänför sig till en fordran och/eller dess indrivning.2. En begäran om delgivning skall ange den berörda mottagarens namn och adress, typ och ämne i det dokument eller beslut som skall överlämnas, om så är nödvändigt gäldenärens namn och adress och den fordran, till vilken dokumentet eller beslutet hänför sig, samt alla övriga användbara upplysningar.3. Den anmodade myndigheten skall omedelbart underrätta den sökande myndigheten om de åtgärder som har vidtagits med anledning av dess begäran om delgivning, och särskilt om vilket datum dokumentet eller beslutet skickades till mottagaren.Artikel 61. På begäran av den sökande myndigheten skall den anmodade myndigheten i enlighet med de lagar och andra författningar som gäller för indrivning av liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte driva in fordringar som grundar sig på ett dokument som medger verkställighet av dessa.2. För detta ändamål skall varje fordran i fråga om vilken en begäran om indrivning har framställts behandlas som en fordran i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, utom när artikel 12 är tillämplig.Artikel 71. En begäran om indrivning av en fordran som den sökande myndigheten riktar till den anmodade myndigheten skall åtföljas av en officiell eller bestyrkt kopia av det dokument som gör det möjligt att verkställa indrivningen och som har utfärdats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte samt, i förekommande fall, av andra dokument i original eller bestyrkt kopia som behövs för indrivningen.2. Den sökande myndigheten får endast begära indrivninga) om fordringsanspråken och/eller det dokument som medger verkställighet inte bestrids i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte,b) om den sökande myndigheten i den medlemsstat där den har sitt säte har tillämpat det indrivningsförfarande som myndigheten har tillgång till på grundval av det dokument som avses i punkt 1 och om de vidtagna åtgärderna inte har lett till full betalning av fordran.3. En begäran om indrivning skall ange den berörda personens namn och adress, fordrans art, det belopp som kapitalfordran uppgår till, upplupen ränta och andra kostnader samt alla övriga relevanta upplysningar.4. En begäran om indrivning skall dessutom innehålla ett uttalande av den sökande myndigheten som anger från och med vilket datum verkställighet är möjlig enligt gällande lagar i den medlemsstat där den har sitt säte, och som bekräftar att villkoren enligt punkt 2 är uppfyllda.5. Så snart den sökande myndigheten erhåller några tillämpliga upplysningar om det ärende som ligger till grund för begäran om indrivning skall den vidarebefordra dessa till den anmodade myndigheten.Artikel 8Det dokument som medger verkställighet av fordran skall i förekommande fall och i enlighet med gällande bestämmelser i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte, tas emot, godkännas, kompletteras eller ersättas av ett dokument som medger verkställighet inom denna medlemsstats territorium.Dokumentet skall tas emot, godkännas, kompletteras eller ersättas så snart som möjligt efter det att en begäran om indrivning har erhållits. Dokumentet får inte avvisas, om det möjliggör verkställighet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte och är formellt riktigt.Om någon av dessa formaliteter skulle förorsaka en undersökning eller ett bestridande i samband med fordran och/eller det dokument som möjliggör verkställighet och som har upprättats av den sökande myndigheten skall artikel 12 tillämpas.Artikel 91. Fordringar skall drivas in i valutan för den medlemsstat i vilken den anmodade myndigheten har sitt säte.2. Den anmodade myndigheten får, om gällande lagar och andra författningar i den medlemsstat där den har sitt säte så medger och efter samråd med den sökande myndigheten bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande. All ränta som påförs av den anmodade myndigheten med anledning av sådan betalningsfrist skall överföras till den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.All annan ränta som i enlighet med lagar och andra författningar i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte påförs för dröjsmål med betalningen skall också överföras till den medlemsstat i vilken den sökande myndigheten har sitt säte.Artikel 10Fordringar som skall drivas in åtnjuter inte förmånsrätt i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte.Artikel 11Den anmodade myndigheten skall omedelbart underrätta den sökande myndigheten om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av begäran om indrivning.Artikel 121. Om fordran och/eller det dokument som möjliggör dess verkställighet, och som har upprättats i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, under indrivningsförfarandets gång bestrids av en berörd part skall denna part inge sin framställan till det behöriga organet i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte i enlighet med de rättsregler som gäller där. Den sökande myndigheten skall underrätta den anmodade myndigheten om denna framställan. Den berörda parten får också underrätta den anmodade myndigheten om denna framställan.2. Så snart den anmodade myndigheten har erhållit de upplysningar som avses i punkt 1, antingen från den sökande myndigheten eller från den berörda parten, skall den uppskjuta verkställandet i avvaktan på det beslut som det behöriga organet fattar i detta ärende. Skulle den anmodade myndigheten bedöma det nödvändigt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 13, får denna myndighet vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen, om gällande lagar eller andra författningar i den medlemsstat där den har sitt säte medger ett sådant förfarande för liknande fordringar.3. Om det är de verkställighetsåtgärder som vidtas i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte som bestrids, skall frågan hänskjutas till det behöriga organet i denna medlemsstat i enlighet med dess lagar och andra författningar.4. Om det behöriga organ till vilket frågan har hänskjutits i enlighet med punkt 1 är en allmän domstol eller en förvaltningsdomstol skall denna domstols beslut, om det är gynnsamt för den sökande myndigheten och medger indrivning av fordran i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte, utgöra "det dokument som möjliggör indrivning" i enlighet med artiklarna 6-8 och indrivningen av fordran skall genomföras på grundval av detta beslut.Artikel 13På en motiverad begäran från den sökande myndigheten skall den anmodade myndigheten vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen av en fordran, om detta medges av lagar och andra författningar i den medlemsstat i vilken den har sitt säte.För genomförandet av bestämmelserna i första stycket skall artiklarna 6, 7.1, 7.3, 7.5, 8, 11, 12 och 14 gälla i tillämpliga delar.Artikel 14Den anmodade myndigheten skall inte vara skyldiga) att bevilja de bistånd som föreskrivs i artiklarna 6-13, om indrivningen av fordran på grund av gäldenärens situation skulle förorsaka allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter i den medlemsstat där denna myndighet har sitt säte,b) att genomföra indrivning av en fordran om den sökande myndigheten inte har uttömt alla möjligheter till indrivning inom territoriet för den medlemsstat där den har sitt säte.Den anmodade myndigheten skall underrätta den sökande myndigheten om sina skäl för att inte efterkomma dess begäran om bistånd. En sådan motiverad vägran skall också meddelas kommissionen.Artikel 151. Frågor om preskription skall uteslutande regleras av gällande rättsregler i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte.2. Åtgärder som vidtas av den anmodade myndigheten vid indrivning av fordringar i enlighet med en begäran om bistånd som om de hade vidtagits av den sökande myndigheten skulle ha lett till att preskriptionstiden uppsköts eller avbröts i enlighet med gällande rättsregler i den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte skall anses ha vidtagits i den senare medlemsstaten vad gäller denna verkan.Artikel 16Dokument och upplysningar som skickas till den anmodade myndigheten i enlighet med detta direktiv får av denna myndighet endast översändas tilla) den person som anges i begäran om bistånd,b) de personer och myndigheter som är ansvariga för indrivningen av fordringarna, och endast för detta ändamål,c) de rättsliga instanser som handlägger ärenden beträffande indrivning av fordringar.Artikel 17Begäran om bistånd och tillämpliga dokument skall åtföljas av en översättning till det officiella språket eller till ett av de officiella språken i den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte utan att det påverkar nämnda myndighets rätt att avstå från översättningen.Artikel 18Medlemsstaterna skall avstå från alla fordringar på varandra för återbetalning av de kostnader som uppstår vid det ömsesidiga bistånd de ger varandra i enlighet med detta direktiv.Den medlemsstat där den sökande myndigheten har sitt säte skall emellertid förbli betalningsskyldig gentemot den medlemsstat där den anmodade myndigheten har sitt säte för de kostnader som uppstår på grund av åtgärder som bedöms vara ogrundade, antingen vad gäller fordringens verklighetsunderlag eller giltigheten av det dokument som utfärdats av den sökande myndigheten.Artikel 19Medlemsstaterna skall förse varandra med en förteckning över de myndigheter som har befogenhet att framställa eller ta emot en begäran om bistånd.Artikel 201. Härmed inrättas en kommitté för indrivning av fordringar (i det följande kallad kommittén), som skall bestå av företrädare för medlemsstaterna med en företrädare för kommissionen som ordförande.2. Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning.Artikel 21Kommittén får pröva alla frågor som rör tillämpningen av detta direktiv, som tas upp av ordföranden antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.Artikel 221. Närmare föreskrifter för tillämpningen av artiklarna 4.2 och 4.4, 5.2 och 5.3, 7.1, 7.3 och 7.5, 9, 11 och 12.1 samt av bestämmelserna om omräkning, överföring av indrivna summor och fastställande av ett minimibelopp för fordringar, för vilka bistånd får begäras, skall antas enligt det förfarande som fastställs i punkt 2 och 3.2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Den skall fatta sitt beslut med en majoritet av 41 röster, varvid medlemsstaternas röster skall vägas enligt fördragets artikel 148.2. Ordföranden får inte rösta.3. a) Kommissionen skall själv anta förslaget, om det är förenligt med kommitténs yttrande.b) Om förslaget inte är förenligt med kommitténs yttrande, eller om inget yttrande avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.c) Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna vidtas.Artikel 23Bestämmelserna i detta direktiv skall inte förhindra ett större mått av ömsesidigt bistånd som lämnas nu eller i framtiden av särskilda medlemsstater i enlighet med överenskommelser eller uppgörelser, inklusive åtgärder som rör delgivning av rättsliga eller utomrättsliga handlingar.Artikel 24Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1978.Artikel 25Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om de åtgärder som den har vidtagit för att genomföra detta direktiv. Kommissionen skall vidarebefordra dessa upplysningar till de övriga medlemsstaterna.Artikel 26Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 15 mars 1976.På rådets vägnarR. VOUELOrdförande(1) EGT nr L 94, 28.4.1970, s. 13.(2) EGT nr L 295, 30.12.1972, s. 1.(3) EGT nr C 19, 12.4.1973, s. 38.(4) EGT nr C 69, 28.8.1973, s. 3.(5) EGT nr L 94, 28.4.1970, s. 19.


title: Rådets direktiv 2008/9/EG av den 12 februari 2008 om fastställande av närmare regler för återbetalning enligt direktiv 2006/112/EG av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten men i en annan medlemsstat

text:
               20.2.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 44/23

      RÅDETS DIREKTIV 2008/9/EG
   av den 12 februari 2008
   om fastställande av närmare regler för återbetalning enligt direktiv 2006/112/EG av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten men i en annan medlemsstat
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Avsevärda problem uppstår för såväl företag som medlemsstaternas administrativa myndigheter genom de genomförandebestämmelser som fastställs i rådets direktiv 79/1072/EEG av den 6 december 1979 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Regler för återbetalning av mervärdesskatt till skattskyldiga som inte är etablerade inom landets territorium (3).

               (2)

               De förfaranden som fastställs i det direktivet bör ändras i fråga om de tidsfrister inom vilka företagen måste underrättas om beslut om ansökningar om återbetalning. Samtidigt bör det föreskrivas att även företagen måste lämna svar inom fastställda tidsperioder. Vidare bör förfarandet förenklas och moderniseras på så sätt att modern teknik får användas.

               (3)

               Det nya förfarandet bör stärka företagens ställning eftersom medlemsstaterna ska vara skyldiga att betala ränta om återbetalningen görs för sent och företagens rätt att överklaga kommer att förstärkas.

               (4)

               I syfte att öka klarheten och förbättra läsbarheten bör den befintliga bestämmelsen om tillämpningen av direktiv 79/1072/EEG i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (4) nu tas in i det här direktivet.

               (5)

               Eftersom målen för detta direktiv inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

               (6)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (5) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

               (7)

               För tydlighetens skull bör direktiv 79/1072/EEG därför upphävas förutsatt att nödvändiga övergångsåtgärder vidtas i fråga om återbetalningsansökningar som lämnas in före den 1 januari 2010.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   I detta direktiv fastställs närmare regler för återbetalning av mervärdesskatt enligt artikel 170 i direktiv 2006/112/EG till beskattningsbara personer som uppfyller villkoren i artikel 3 utan att vara etablerade i den återbetalande medlemsstaten.
   Artikel 2
   I detta direktiv avses med:
   1.   beskattningsbar person som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten: en beskattningsbar person i den mening som avses i artikel 9.1 i direktiv 2006/112/EG som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten men som är etablerad inom en annan medlemsstats territorium.
   2.   återbetalande medlemsstat: den medlemsstat i vilken mervärdesskatten har debiterats den beskattningsbara personen som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten för varor som har levererats eller tjänster som har tillhandahållits till honom av en annan beskattningsbar person i denna medlemsstat eller för import av varor till denna medlemsstat.
   3.   återbetalningsperiod: den period enligt artikel 16 som återbetalningsansökan gäller.
   4.   återbetalningsansökan: en ansökan om återbetalning av mervärdesskatt som i den återbetalande medlemsstaten har debiterats den beskattningsbara personen som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten för varor som har levererats eller tjänster som har tillhandahållits till honom av en annan beskattningsbar person i denna medlemsstat eller för import av varor till denna medlemsstat.
   5.   sökande: den beskattningsbara person som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten som lämnar en återbetalningsansökan.
   Artikel 3
   Detta direktiv ska tillämpas på varje beskattningsbar person som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten som uppfyller följande villkor:

               a)

               Under återbetalningsperioden har personen, inom den återbetalande medlemsstatens territorium, varken haft sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etableringsställe från vilket affärstransaktioner genomförts, eller i avsaknad av ett sådant säte eller fast etableringsställe, inte heller varit bosatt eller stadigvarande vistats där.

               b)

               Under återbetalningsperioden har personen inte levererat några varor eller tillhandahållit några tjänster som anses ha levererats eller tillhandahållits i den återbetalande medlemsstaten, med undantag för följande transaktioner:

                           i)

                           Tillhandahållande av transporttjänster och stödtjänster till dessa, vilka är undantagna från skatteplikt i enlighet med artiklarna 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 eller 160 i direktiv 2006/112/EG.

                           ii)

                           Leverans av varor och tillhandahållande av tjänster till en person som är skyldig att betala mervärdesskatt i enlighet med artiklarna 194–197 och artikel 199 i direktiv 2006/112/EG.

         Artikel 4
   Detta direktiv ska inte tillämpas på

               a)

               mervärdesskatt som fakturerats felaktigt enligt den återbetalande medlemsstatens lagstiftning,

               b)

               mervärdesskatt som fakturerats för sådan leverans av varor som ska eller får undantas från skatteplikt enligt artikel 138 eller artikel 146.1 b i direktiv 2006/112/EG.

         Artikel 5
   Varje medlemsstat ska till en beskattningsbar person som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten återbetala mervärdesskatt som debiterats för varor som levererats eller tjänster som tillhandahållits till honom av andra beskattningsbara personer i denna medlemsstat eller för import av varor till denna medlemsstat, i den mån varorna och tjänsterna används för följande transaktioner:

               a)

               Transaktioner som avses i artikel 169 a och b i direktiv 2006/112/EG.

               b)

               Transaktioner till en person som i enlighet med artiklarna 194–197 och 199 i direktiv 2006/112/EG, så som dessa tillämpas i den återbetalande medlemsstaten, är skyldig att betala mervärdesskatt.

         Utan att det påverkar artikel 6 ska vid tillämpningen av detta direktiv rätten till en återbetalning av ingående skatt fastställas i enlighet med direktiv 2006/112/EG, så som detta tillämpas i den återbetalande medlemsstaten.
   Artikel 6
   För att vara berättigad till en återbetalning i den återbetalande medlemsstaten måste en beskattningsbar person som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten utföra transaktioner som medför rätt till avdrag i etableringsmedlemsstaten.
   När en beskattningsbar person som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten, i den medlemsstat där han är etablerad utför både transaktioner som medför rätt till avdrag och transaktioner som inte medför rätt till avdrag i den medlemsstaten, får bara en sådan del av den mervärdesskatt som kan återbetalas enligt artikel 5 återbetalas av den återbetalande medlemsstaten som hänför sig till de förstnämnda transaktionerna i enlighet med artikel 173 i direktiv 2006/112/EG såsom den tillämpas i etableringsmedlemsstaten.
   Artikel 7
   För att erhålla återbetalning av mervärdesskatt i den återbetalande medlemsstaten ska den beskattningsbara personen som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten på elektronisk väg rikta en återbetalningsansökan till den medlemsstaten och inkomma med denna till den medlemsstat där han är etablerad via den elektroniska portal som ska inrättas av den medlemsstaten.
   Artikel 8
   1.   Återbetalningsansökan ska innehålla följande information:

               a)

               Sökandens namn och fullständiga adress.

               b)

               En adress för kontakt på elektronisk väg.

               c)

               En beskrivning av sökandens affärsverksamhet för vilken varorna och tjänsterna förvärvats.

               d)

               Den återbetalningsperiod ansökan avser.

               e)

               En förklaring från sökanden om att denne inte har levererat varor eller tillhandahållit tjänster som anses ha levererats eller tillhandahållits i den återbetalande medlemsstaten under återbetalningsperioden med undantag av sådana transaktioner som avses i artikel 3 b i och ii.

               f)

               Sökandens registreringsnummer för mervärdesskatt eller skatteregistreringsnummer.

               g)

               Uppgifter om bankkonto, inbegripet IBAN- och BIC-koder.

         2.   Utöver den information som anges i punkt 1 ska återbetalningsansökan för varje återbetalande medlemsstat och för varje faktura eller importdokument innehålla följande uppgifter:

               a)

               Varu- eller tjänsteleverantörens namn och fullständiga adress.

               b)

               Utom i fråga om import, varu- eller tjänsteleverantörens registreringsnummer för mervärdesskatt eller skatteregistreringsnummer som tilldelats av den återbetalande medlemsstaten i enlighet med artiklarna 239 och 240 i direktiv 2006/112/EG.

               c)

               Utom i fråga om import, prefixet för den återbetalande medlemsstaten i enlighet med artikel 215 i direktiv 2006/112/EG.

               d)

               Fakturans eller importdokumentets datum och nummer.

               e)

               Beskattningsunderlaget och mervärdesskattebeloppet uttryckta i den återbetalande medlemsstatens valuta.

               f)

               Det avdragsgilla mervärdesskattebeloppet beräknat i enlighet med artikel 5 och artikel 6 andra stycket, uttryckt i den återbetalande medlemsstatens valuta.

               g)

               I förekommande fall, den avdragsgilla andel som beräknats enligt artikel 6, uttryckt i procent.

               h)

               De förvärvade varornas och tillhandahållna tjänsternas art, beskrivna enligt koderna i artikel 9.

         Artikel 9
   1.   I återbetalningsansökan ska de förvärvade varornas och tjänsternas art beskrivas med följande koder:

               1.

               =

               Bränsle.

               2.

               =

               Hyra av transportmedel.

               3.

               =

               Utgifter med anknytning till transportmedel (bortsett från de varor och tjänster som hänförs till kod 1 eller 2).

               4.

               =

               Vägtullar och vägavgifter.

               5.

               =

               Utgifter för resor, såsom passageraravgift för taxi och kollektivtrafik.

               6.

               =

               Logi.

               7.

               =

               Mat, dryck och restaurangtjänster.

               8.

               =

               Inträdesavgifter till mässor och utställningar.

               9.

               =

               Utgifter för lyxartiklar, underhållning och representation.

               10.

               =

               Övrigt.

         Om kod 10 används ska de levererade varornas och tillhandahållna tjänsternas art anges.
   2.   Den återbetalande medlemsstaten får kräva att sökanden lämnar ytterligare elektronisk kodad information avseende var och en av koderna i punkt 1, i den utsträckning sådan information behövs på grund av begränsningar av avdragsrätten enligt direktiv 2006/112/EG så som detta tillämpas i den återbetalande medlemsstaten eller för tillämpningen av ett relevant undantag som beviljats den återbetalande medlemsstaten enligt artiklarna 395 eller 396 i det direktivet.
   Artikel 10
   Den återbetalande medlemsstaten får utan att det påverkar en begäran om information enligt artikel 20 begära att sökanden på elektronisk väg lämnar en kopia av fakturan eller importdokumentet tillsammans med återbetalningsansökan, om det beskattningsbara beloppet på en faktura eller ett importdokument uppgår till 1 000 EUR eller mer eller motsvarande belopp i nationell valuta. Om fakturan avser bränsle ska minimibeloppet vara 250 EUR eller motsvarande belopp i nationell valuta.
   Artikel 11
   Den återbetalande medlemsstaten får kräva att sökanden lämnar en redogörelse för sin affärsverksamhet med hjälp av de harmoniserade koder som fastställts i enlighet med artikel 34a.3 andra stycket i rådets förordning (EG) nr 1798/2003 (6).
   Artikel 12
   Den återbetalande medlemsstaten får ange vilket eller vilka språk som ska användas av sökanden när denne lämnar information i ansökan om återbetalning eller eventuell ytterligare information.
   Artikel 13
   Om den avdragsgilla andelen justeras enligt artikel 175 i direktiv 2006/112/EG efter det att återbetalningsansökan har lämnats in ska sökanden korrigera det belopp som sökts eller som redan har återbetalats.
   Korrigeringen ska göras under kalenderåret efter den ifrågavarande återbetalningsperioden i en återbetalningsansökan, eller, om sökanden inte lämnar någon återbetalningsansökan under det kalenderåret, genom inlämnande av en särskild anmälan via den elektroniska portal som inrättats av den medlemsstat där sökanden är etablerad.
   Artikel 14
   1.   Återbetalningsansökan ska avse

               a)

               köp av varor eller tjänster som har fakturerats under återbetalningsperioden, förutsatt att skatten har blivit utkrävbar före eller vid tidpunkten för faktureringen, eller för vilka skatten har blivit utkrävbar under återbetalningsperioden, under förutsättning att köpen har fakturerats innan skatten blivit utkrävbar,

               b)

               import av varor under återbetalningsperioden.

         2.   Utöver de transaktioner som avses i punkt 1 får återbetalningsansökan även avse fakturor eller importdokument som inte omfattas av tidigare återbetalningsansökningar och som gäller transaktioner som genomförts under kalenderåret i fråga.
   Artikel 15
   1.   Återbetalningsansökan ska lämnas in till etableringsmedlemsstaten senast den 30 september kalenderåret efter återbetalningsperioden. Återbetalningsansökan ska anses ingiven endast om sökanden har lämnat samtliga de uppgifter som krävs enligt artiklarna 8, 9 och 11.
   2.   Etableringsmedlemsstaten ska utan dröjsmål skicka en elektronisk bekräftelse till sökanden.
   Artikel 16
   Återbetalningsperioden ska inte vara längre än ett kalenderår eller kortare än tre kalendermånader. Återbetalningsansökningar får dock avse en period som är kortare än tre månader om perioden utgör återstoden av ett kalenderår.
   Artikel 17
   Om återbetalningsansökan avser en återbetalningsperiod som är kortare än ett kalenderår, men inte kortare än tre månader, får det mervärdesskattebelopp för vilket ansökan görs inte vara mindre än 400 EUR eller motsvarande belopp i nationell valuta.
   Om återbetalningsansökan avser en återbetalningsperiod på ett kalenderår eller återstoden av ett kalenderår, får mervärdesskattebeloppet inte vara mindre än 50 EUR eller motsvarande belopp i nationell valuta.
   Artikel 18
   1.   Etableringsmedlemsstaten ska inte vidarebefordra ansökan till den återbetalande medlemsstaten om sökanden under återbetalningsperioden i etableringsmedlemsstaten

               a)

               inte är en beskattningsbar person för mervärdesskatt,

               b)

               endast utför leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster som enligt artiklarna 132, 135, 136, 371, 374–377, 378.2 a, 379.2 eller 380–390 i direktiv 2006/112/EG eller bestämmelser som medför identiska undantag från skatteplikt i 2005 års anslutningsakt är undantagna från skatteplikt utan rätt till avdrag för mervärdesskatt som betalats i det föregående ledet,

               c)

               omfattas av den skattebefrielse för små företag som avses i artiklarna 284, 285, 286 och 287 i direktiv 2006/112/EG, eller

               d)

               omfattas av den gemensamma ordningen för schablonbeskattning för jordbrukare enligt artiklarna 296–305 i direktiv 2006/112/EG.

         2.   Etableringsmedlemsstaten ska på elektronisk väg underrätta sökanden om det beslut den har fattat enligt punkt 1.
   Artikel 19
   1.   Den återbetalande medlemsstaten ska på elektronisk väg utan dröjsmål underrätta sökanden om vilket datum ansökan inkom.
   2.   Den återbetalande medlemsstaten ska meddela sökanden sitt beslut att bifalla eller avslå ansökan inom fyra månader från det att denna inkom till den medlemsstaten.
   Artikel 20
   1.   Om den återbetalande medlemsstaten anser att den inte har all relevant information som behövs för ett beslut i fråga om hela eller en del av återbetalningsansökan, får denna inom den fyramånadersperiod som avses i artikel 19.2 på elektronisk väg begära ytterligare information från bland annat sökanden eller etableringsmedlemsstaten. Om den ytterligare informationen begärs från en annan person än sökanden eller den behöriga myndigheten i en medlemsstat får framställningen göras på elektronisk väg endast om mottagaren av den har tillgång till sådana medel.
   Den återbetalande medlemsstaten får vid behov begära in kompletterande ytterligare information.
   Den information som begärs i enlighet med denna punkt får omfatta inlämnande av originalet eller en kopia av den berörda fakturan eller importdokumentet, om den återbetalande medlemsstaten hyser rimliga tvivel rörande giltigheten eller riktigheten av en viss fordran. I så fall ska tröskelbeloppen i artikel 10 inte gälla.
   2.   Den återbetalande medlemsstaten ska ges tillgång till den information som har begärts enligt punkt 1 inom en månad från det att begäran inkom till mottagaren.
   Artikel 21
   Om den återbetalande medlemsstaten begär ytterligare information ska denna meddela sökanden sitt beslut att bifalla eller avslå återbetalningsansökan inom två månader från det att den begärda informationen inkom eller, om den inte har fått svar på sin begäran, inom två månader efter det att den tidsfrist som anges i artikel 20.2 löpt ut. Den tillgängliga tidsfristen för beslutsfattandet avseende hela eller en del av återbetalningsansökan ska dock alltid vara minst sex månader räknat från den dag återbetalningsansökan mottogs av den återbetalande medlemsstaten.
   Om den återbetalande medlemsstaten begär kompletterande ytterligare information ska denna meddela sökanden sitt beslut i fråga om hela eller en del av återbetalningsansökan inom åtta månader från det att återbetalningsansökan mottogs av den återbetalande medlemsstaten.
   Artikel 22
   1.   Om återbetalningsansökan bifalls ska den återbetalande medlemsstaten betala det beviljade beloppet senast inom 10 arbetsdagar från den dag som tidsfristen i artikel 19.2 löpte ut eller, om ytterligare information eller kompletterande ytterligare information har begärts, från den dag som tidsfristerna i artikel 21 löpte ut.
   2.   Återbetalningen ska utbetalas i den återbetalande medlemsstaten eller, på sökandens begäran, i en annan medlemsstat. I det senare fallet ska den återbetalande medlemsstaten dra av de bankavgifter som tagits ut för överföringen från det belopp som ska utbetalas till sökanden.
   Artikel 23
   1.   Om återbetalningsansökan avslås helt eller delvis, ska den återbetalande medlemsstaten underrätta sökanden om avslagsbeslutet åtföljt av skälen för detta.
   2.   Sökanden får överklaga beslutet att avslå återbetalningsansökan hos behöriga myndigheter i den återbetalande medlemsstaten på de villkor och inom de tidsfrister som gäller för överklaganden i fråga om återbetalningsansökningar från personer som är etablerade i denna medlemsstat.
   Om underlåtenhet av den återbetalande medlemsstaten att inom de i detta direktiv fastställda tidsfristerna fatta ett beslut om återbetalningsansökan enligt dess lagstiftning varken betraktas som bifall eller avslag, ska de administrativa eller rättsliga förfaranden som i en sådan situation är tillgängliga för beskattningsbara personer som är etablerade i denna medlemsstat på motsvarande sätt vara tillgängliga för sökanden. Om sådana förfaranden saknas ska underlåtenhet att fatta ett beslut om återbetalningsansökan inom den fastställda tidsfristen anses som ett avslag.
   Artikel 24
   1.   Om en återbetalning har erhållits på ett bedrägligt eller annars oriktigt sätt, ska den behöriga myndigheten i den återbetalande medlemsstaten – utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om ömsesidigt bistånd vid indrivning av mervärdesskatt – utan dröjsmål driva in de felaktigt utbetalade beloppen samt eventuella sanktionsavgifter och räntor i enlighet med det förfarande som tillämpas i den återbetalande medlemsstaten.
   2.   Om en administrativ sanktionsavgift eller ränta har påförts men inte betalats, får den återbetalande medlemsstaten uppskjuta ytterligare återbetalning till den berörda beskattningsbara personen med maximalt det obetalda beloppet.
   Artikel 25
   Den återbetalande medlemsstaten ska beakta, i form av en ökning eller minskning av det belopp som ska återbetalas, de korrigeringar som gjorts vad gäller en tidigare återbetalningsansökan enligt artikel 13 eller, om en särskild anmälan lämnas, i form av en särskild utbetalning eller indrivning.
   Artikel 26
   Den återbetalande medlemsstaten ska betala ränta till sökanden på det belopp som ska återbetalas till denne, om återbetalningen sker efter det sista datum för betalning enligt artikel 22.1.
   Om sökanden inte lämnar in den begärda ytterligare informationen eller den kompletterande ytterligare informationen till den återbetalande medlemsstaten inom fastställda tidsfrister ska första stycket inte tillämpas. Detsamma gäller till dess att den återbetalande medlemsstaten har mottagit de dokument som enligt artikel 10 ska lämnas på elektronisk väg.
   Artikel 27
   1.   Ränta ska beräknas från och med dagen efter den dag som är sista dagen för återbetalning enligt artikel 22.1 till den dag återbetalningen faktiskt görs.
   2.   Räntesatsen ska vara densamma som den nationella räntesats som tillämpas för återbetalningar av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som är etablerade i den återbetalande medlemsstaten enligt nationell lagstiftning i denna medlemsstat.
   Om ingen ränta ska betalas enligt nationell rätt vad gäller återbetalningar till etablerade beskattningsbara personer, ska den ränta som ska betalas vara densamma som den ränta eller jämförlig avgift som den återbetalande medlemsstaten tillämpar för försenade betalningar av mervärdesskatt från beskattningsbara personer.
   Artikel 28
   1.   Detta direktiv ska tillämpas på återbetalningsansökningar som lämnas in efter den 31 december 2009.
   2.   Direktiv 79/1072/EEG upphör att gälla med verkan från och med den 1 januari 2010. Bestämmelserna i direktivet ska emellertid fortsätta att vara tillämpliga på återbetalningsansökningar som lämnats in före den 1 januari 2010.
   Hänvisningar till det upphävda direktivet ska tolkas som hänvisningar till detta direktiv utom för återbetalningsansökningar som lämnats in före den 1 januari 2010.
   Artikel 29
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv med verkan från och med den 1 januari 2010. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 30
   Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 31
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 12 februari 2008.

            På rådets vägnar

         A. BAJUK

            Ordförande

      (1)  EUT C 285 E, 22.11.2006, s. 122.

      (2)  EUT C 28, 3.2.2006, s. 86.

      (3)  EGT L 331, 27.12.1979, s. 11. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2006/98/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 129).

      (4)  EUT L 347, 11.12.2006, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2007/75/EG (EUT L 346, 29.12.2007, s. 13).

      (5)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (6)  EUT L 264, 15.10.2003, s. 1.


title: Rådets direktiv 2009/71/Euratom av den 25 juni 2009 om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar

text:
               2.7.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 172/18

      RÅDETS DIREKTIV 2009/71/EURATOM

   av den 25 juni 2009
   om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artiklarna 31 och 32,
   med beaktande av kommissionens förslag, upprättat efter att ha erhållit yttrandet från en grupp av personer som av vetenskapliga och tekniska kommittén utsetts bland vetenskapliga experter i medlemsstaterna, och efter att ha hört Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (1),
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 2 b i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (nedan kallat fördraget) ska enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd fastställas.

               (2)

               I artikel 30 i fördraget anges det att det inom gemenskapen ska fastställas grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning.

               (3)

               I rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning (3), fastställdes grundläggande säkerhetsnormer. Bestämmelserna i det direktivet har kompletterats med mer detaljerad lagstiftning.

               (4)

               Såsom erkänns av Europeiska gemenskapernas domstol (nedan kallad EG-domstolen) i sin rättspraxis (4) har gemenskapen, tillsammans med sina medlemsstater, delad behörighet på områden som omfattas av konventionen om kärnsäkerhet (5).

               (5)

               Såsom erkänns av EG-domstolen i sin rättspraxis utgör bestämmelserna i kapitel 3 i fördraget, om hälsoskydd, en sammanhängande enhet som ger kommissionen ganska omfattande befogenheter att skydda befolkningen och miljön mot riskerna för kontaminering med radioaktiva ämnen.

               (6)

               Såsom erkänns av EG-domstolen i sin rättspraxis innebär inte de uppgifter som gemenskapen åläggs genom artikel 2 b i fördraget att uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd att, när dessa normer har fastställts, att medlemsstaterna inte kan föreskriva strängare skyddsåtgärder.

               (7)

               I rådets beslut 87/600/Euratom av den 14 december 1987 om en gemenskapsordning för ett snabbt informationsutbyte i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (6), fastställs villkor för tillkännagivandet och tillhandahållandet av information som medlemsstaterna ska använda för att skydda befolkningen i händelse av en radiologisk olycka. Genom rådets direktiv 89/618/Euratom av den 27 november 1989 om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (7), åläggs medlemsstaterna att informera allmänheten i händelse av en radiologisk olycka.

               (8)

               Medlemsstaternas nationella ansvar för kärnsäkerheten vid kärntekniska anläggningar är den grundprincip på vilken de internationella reglerna för kärnsäkerheten bygger på, vilket även bekräftas genom konventionen om kärnsäkerhet. Principen om nationellt ansvar, liksom principen om att huvudansvaret för kärnsäkerheten vid en kärnteknisk anläggning ligger hos tillståndshavaren under den nationella behöriga tillsynsmyndighetens kontroll och de behöriga tillsynsmyndigheternas oberoende, bör stärkas genom detta direktiv.

               (9)

               Varje medlemsstat har rätt att själv besluta över sin energimix i enlighet med relevant nationell politik.

               (10)

               Vid utformandet av ett lämpligt nationellt ramverk enligt detta direktiv kommer nationella förhållanden att beaktas.

               (11)

               Medlemsstaterna har redan vidtagit åtgärder för att kunna uppnå en hög kärnsäkerhetsnivå inom gemenskapen.

               (12)

               Även om detta direktiv närmast berör kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar är det också viktigt att säkerställa säker hantering av använt bränsle och radioaktivt avfall, inbegripet vid lagrings- och slutförvarsanläggningar.

               (13)

               Medlemsstaterna bör, i tillämpliga fall, utvärdera de grundläggande säkerhetsprinciper som fastställts av Internationella atomenergiorganet (8) (IAEA) som bör utgöra den ram för tillämpningen som medlemsstaterna bör beakta vid genomförandet av detta direktiv.

               (14)

               Det är lämpligt att bygga vidare på den process inom vilken de nationella tillsynsmyndigheterna i medlemsstater med kärnkraftverk på sitt territorium har samarbetat inom ramen för den västeuropeiska sammanslutningen av tillsynsmyndigheter på kärnsäkerhetens område (Western European Nuclear Regulators Association – Wenra), som har fastställt ett stort antal referensnivåer för reaktorsäkerheten.

               (15)

               Med anledning av rådets uppmaning om inrättande av en högnivågrupp på EU-nivå, vilken återfinns i rådets slutsatser från den 8 maj 2007 om kärnsäkerhet och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, inrättades den europeiska gruppen av tillsynsmyndigheter på kärnsäkerhetens område (Ensreg) genom kommissionens beslut 2007/530/Euratom av den 17 juli 2007 om inrättande av Europeiska högnivågruppen för kärnsäkerhet och avfallshantering (9), för att bidra till att gemenskapens mål på kärnsäkerhetsområdet ska kunna uppnås.

               (16)

               Det är lämpligt att inrätta en enhetlig struktur för medlemsstaternas rapporter till kommissionen om genomförandet av detta direktiv. Med hänsyn till Ensreg-medlemmarnas omfattande erfarenhet skulle gruppen kunna ge värdefulla bidrag i detta avseende och därigenom underlätta samråd och samarbete mellan nationella tillsynsmyndigheter.

               (17)

               Vid sitt femte möte den 15 oktober 2008 antog Ensreg tio principer att användas vid utarbetandet av ett direktiv om kärnsäkerhet, vilket framgår av dess protokoll av den 20 november 2008.

               (18)

               Framsteg inom kärnteknik, kunskaper som har inhämtats från driftserfarenhet och säkerhetsforskning och förbättring av ramverken för tillsyn skulle kunna ha potential att ytterligare förbättra säkerheten. För att uppfylla sitt åtagande att upprätthålla och förbättra säkerheten bör medlemsstaterna beakta dessa faktorer när de utvidgar sina kärnkraftsprogram eller beslutar att använda kärnkraft för första gången.

               (19)

               Upprättandet av en stark säkerhetskultur vid en kärnteknisk anläggning är en av de grundläggande ledningsprinciper som krävs för säker drift av anläggningen.

               (20)

               Underhåll och ytterligare utveckling av expertis och färdigheter inom kärnsäkerhet bör bland annat grundas på en läroprocess från tidigare driftserfarenhet och med utnyttjande av utvecklingen inom metodik och vetenskap, enligt vad som är lämpligt.

               (21)

               Under tidigare år har medlemsstaterna genomfört självutvärderingar i nära samband med internationella inbördes granskningar under ledning av IAEA, i form av uppdrag för dess granskningstjänster (International Regulatory Review Team eller Integrated Regulatory Review Service). Medlemsstaterna har i en anda av öppenhet och insyn frivilligt genomfört dessa utvärderingar och bjudit in till dessa granskningsuppdrag. Självutvärderingar och tillhörande inbördes granskningar av den rättsliga, organisatoriska och reglerande infrastrukturen bör syfta till att stärka och förbättra medlemsstaternas nationella ramverk, samtidigt som dess kompetens när det gäller att garantera kärnsäkerheten vid de kärntekniska anläggningarna på deras territorium erkänns. Självutvärderingar som följs av internationella inbördes granskningar utgör varken inspektioner eller revisioner utan är en mekanism för inbördes lärande, där olika tillvägagångssätt för organisationen av och metoderna vid den behöriga tillsynsmyndigheten godtas, samtidigt som man tar i beaktande en medlemsstats hantering av tillsyn, tekniker och strategier som bidrar till att garantera ett starkt system för kärnsäkerhet. De internationella inbördes granskningarna bör ses som ett tillfälle att utbyta yrkesmässiga expertkunskaper, dela med sig av gjorda erfarenheter och god praxis i en anda av öppenhet och samarbete genom inbördes rådgivning, snarare än genom kontroll eller kritik. Med erkännande av behovet av flexibilitet och lämplighet avseende olika befintliga system i medlemsstaterna bör en medlemsstat själv ha rätt att avgöra vilka delar av dess system som ska vara föremål för den inbördes granskning som begärts, i syfte att fortlöpande förbättra kärnsäkerheten.

               (22)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (10) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan direktiven och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL 1

      SYFTE, DEFINITIONER OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

   Artikel 1
   Syfte
   Detta direktiv har följande syften:

               a)

               Att upprätta ett gemenskapsramverk för att upprätthålla och främja en kontinuerlig förbättring av kärnsäkerheten och regleringen av denna.

               b)

               Att säkerställa att medlemsstaterna tillhandahåller lämpliga nationella arrangemang för en hög kärnsäkerhetsnivå för att skydda arbetstagarna och allmänheten mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning från kärntekniska anläggningar.

         Artikel 2
   Tillämpningsområde
   1.   Detta direktiv gäller alla civila kärntekniska anläggningar som drivs i enlighet med ett tillstånd som definieras i artikel 3.4, under alla stadier som omfattas av detta tillstånd.
   2.   Detta direktiv förhindrar inte medlemsstaterna att i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen vidta strängare säkerhetsåtgärder på det område som omfattas av detta direktiv.
   3.   Detta direktiv kompletterar de grundläggande säkerhetsnormer som avses i artikel 30 i fördraget vad beträffar kärntekniska anläggningars säkerhet och påverkar inte tillämpningen av direktiv 96/29/Euratom.
   Artikel 3
   Definitioner
   I detta direktiv gäller följande definitioner:
   1.   kärnteknisk anläggning:

               a)

               anrikningsanläggning, anläggning för tillverkning av kärnbränsle, kärnkraftverk, upparbetningsanläggning, forskningsreaktor, anläggning för förvaring av använt bränsle och

               b)

               anläggning för lagring av radioaktivt avfall som finns på samma plats och har ett direkt samband med kärntekniska anläggningar enligt led a.

         2.   kärnsäkerhet: åstadkommandet av korrekta driftsförhållanden, förebyggandet av olyckor och lindrandet av konsekvenser av olyckor, vilket medför skydd av arbetstagarna och allmänheten mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning från kärntekniska anläggningar.
   3.   behörig tillsynsmyndighet: en myndighet eller ett system av myndigheter som utsetts i en medlemsstat på området för reglering av kärnsäkerheten vid kärntekniska anläggningar enligt artikel 5.
   4.   tillstånd: varje rättshandling som en medlemsstat enligt sin behörighet utfärdar för att tilldela ansvaret för förläggningen, utformningen, uppförandet, idrifttagandet och driften eller avvecklingen av en kärnteknisk anläggning.
   5.   tillståndshavare: en juridisk eller fysisk person som har det övergripande ansvaret för en kärnteknisk anläggning enligt vad som anges i tillståndet.
   KAPITEL 2

      SKYLDIGHETER

   Artikel 4
   Rättsligt, föreskrivande och organisatoriskt ramverk
   1.   Medlemsstaterna ska införa och upprätthålla ett nationellt rättsligt, föreskrivande och organisatoriskt ramverk (nedan kallat nationellt ramverk) för kärntekniska anläggningars säkerhet, inom vilken ansvaret fördelas och samordningen mellan relevanta statliga myndigheter regleras. Det nationella ramverket ska fastställa ansvaret för följande:

               a)

               Antagandet av nationella kärnsäkerhetskrav. Fastställandet av hur de antas och genom vilka styrmedel de tillämpas faller inom medlemsstaternas behörighet.

               b)

               Tillhandahållandet av ett system för tillståndsgivning och förbud mot drift av kärntekniska anläggningar utan tillstånd.

               c)

               Tillhandahållandet av ett system för kärnsäkerhetstillsyn.

               d)

               Åtgärder för efterlevnad, inbegripet tillfälligt avbrytande av driften samt ändring eller återkallande av ett tillstånd.

         2.   Medlemsstaterna ska se till att det nationella ramverket upprätthålls och vid behov förbättras med beaktande av driftserfarenhet, vunna insikter från säkerhetsanalyser för kärntekniska anläggningar i drift, teknisk utveckling samt resultat från säkerhetsforskning, när sådana är tillgängliga och relevanta.
   Artikel 5
   Behörig tillsynsmyndighet
   1.   Medlemsstaterna ska inrätta och upprätthålla en behörig tillsynsmyndighet för området kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar.
   2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att den behöriga tillsynsmyndigheten är funktionellt åtskild från andra organ eller organisationer som är delaktiga i främjande eller användning av kärnenergi, inbegripet elproduktion, för att säkerställa ett verkligt oberoende och hindra otillbörlig påverkan vid beslutsfattandet på tillsynsområdet.
   3.   Medlemsstaterna ska se till att den behöriga tillsynsmyndigheten ges de rättsliga befogenheter och de personella och ekonomiska resurser som krävs för att den ska kunna uppfylla sina skyldigheter i samband med det nationella ramverk som beskrivs i artikel 4.1, med vederbörlig prioritering av säkerheten. Detta innefattar befogenheter och resurser för att

               a)

               kräva att tillståndshavaren uppfyller de nationella kärnsäkerhetskraven och villkoren för tillståndet i fråga,

               b)

               kräva att tillståndshavaren visar att han uppfyller dessa krav, inklusive de krav som anges i artikel 6.2–6.5,

               c)

               kontrollera att tillståndshavaren uppfyller kraven genom utvärderingar och inspektioner samt

               d)

               utföra verkställighetsåtgärder och även avbryta driften av en kärnteknisk anläggning i enlighet med de villkor som anges i det nationella ramverk som avses i artikel 4.1.

         Artikel 6
   Tillståndshavare
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att tillståndshavaren har det primära ansvaret för en kärnteknisk anläggnings säkerhet. Detta ansvar kan inte delegeras.
   2.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det befintliga nationella ramverket innehåller krav på att tillståndshavare, under överinseende av den behöriga tillsynsmyndigheten, så långt det rimligen är möjligt regelbundet utvärderar, kontrollerar och ständigt förbättrar kärnsäkerheten vid sina kärntekniska anläggningar på ett systematiskt och verifierbart sätt.
   3.   De utvärderingar som avses i punkt 2 ska omfatta kontroll av att åtgärder har vidtagits för att förhindra olyckor och mildra konsekvenserna av olyckor, inklusive kontroll av de fysiska barriärer och tillståndshavarens administrativa skyddsförfaranden som måste upphöra att fungera innan arbetare och allmänhet i väsentlig grad skulle påverkas av joniserande strålning.
   4.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det befintliga nationella ramverket innehåller krav på att tillståndshavarna upprättar och tillämpar ledningssystem som vederbörligen prioriterar kärnsäkerheten och regelbundet kontrolleras av den behöriga tillsynsmyndigheten.
   5.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det befintliga nationella ramverket innehåller krav på att tillståndshavarna tillhandahåller och bibehåller tillräckliga ekonomiska och personella resurser för att uppfylla sina skyldigheter med hänsyn till kärnsäkerheten i en kärnteknisk anläggning enligt punkterna 1-4.
   Artikel 7
   Expertis och färdigheter i fråga om kärnsäkerhet
   Medlemsstaterna ska säkerställa att det befintliga nationella ramverket innehåller krav på arrangemang för utbildning som ska genomföras av alla parter för personal som har uppgifter som rör kärnsäkerheten vid kärntekniska anläggningar, så att expertisen och färdigheterna i fråga om kärnsäkerhet bibehålls och utvecklas ytterligare.
   Artikel 8
   Information till allmänheten
   Medlemsstaterna ska säkerställa att information när det gäller tillsynen av kärnsäkerhet görs tillgänglig för arbetstagarna och allmänheten. Denna skyldighet inbegriper att säkerställa att den behöriga tillsynsmyndigheten informerar allmänheten inom sitt kompetensområde. Informationen ska lämnas till allmänheten i enlighet med nationell lagstiftning och internationella åtaganden, förutsatt att detta inte äventyrar andra intressen, bland annat säkerheten, som erkänns i nationell lagstiftning eller internationella åtaganden.
   Artikel 9
   Rapportering
   1.   Medlemsstaterna ska rapportera till kommissionen om genomförandet av detta direktiv för första gången senast den 22 juli 2014 och därefter vart tredje år, och då ta hänsyn till cyklerna för granskning och rapportering enligt konventionen om kärnsäkerhet.
   2.   På grundval av medlemsstaternas rapporter ska kommissionen lägga fram en rapport för rådet och Europaparlamentet om framstegen vid genomförandet av direktivet.
   3.   Medlemsstaterna ska minst vart tionde år anordna återkommande självutvärderingar av sina nationella ramverk och behöriga tillsynsmyndigheter och inbjuda till en internationell inbördes granskning av relevanta delar av de nationella ramverken och/eller myndigheterna i syfte att fortlöpande förbättra kärnsäkerheten. Resultaten av varje utvärdering ska rapporteras till medlemsstaterna och kommissionen, när de är tillgängliga.
   KAPITEL 3

      SLUTBESTÄMMELSER

   Artikel 10
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 22 juli 2011. De ska genast informera kommissionen om detta.
   När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv samt till eventuella senare ändringar av dessa bestämmelser.
   Artikel 11
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 12
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Luxemburg den 25 juni 2009.

            På rådets vägnar

         L. MIKO

            Ordförande

      (1)  Yttrandet avgivet den 10 juni 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 22 april 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (3)  EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

      (4)  C 187/87 (1998 REG s. 5013), C 376/90 (1992 REG I-6153), C 29/99 (2002 REG I-11221).

      (5)  EGT L 318, 11.12.1999, s. 21.

      (6)  EGT L 371, 30.12.1987, s. 76.

      (7)  EGT L 357, 7.12.1989, s. 31.

      (8)  IAEA Safety Fundamentals: Fundamental safety principles, IAEA Safety Standard Series No SF-1 (2006).

      (9)  EUT L 195, 27.7.2007, s. 44.

      (10)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.


title: Kommissionens direktiv 2010/37/EU av den 17 juni 2010 om ändring av direktiv 2008/60/EG om särskilda renhetskriterier för sötningsmedel  (Text av betydelse för EES)

text:
               18.6.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 152/12

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2010/37/EU
   av den 17 juni 2010
   om ändring av direktiv 2008/60/EG om särskilda renhetskriterier för sötningsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1333/2008 av den 16 december 2008 om livsmedelstillsatser (1), särskilt artikel 30.5,
   efter samråd med Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, och
   av följande skäl:

               (1)

               I kommissionens direktiv 2008/60/EG (2) fastställs renhetskriterier för de sötningsmedel för användning i livsmedel som anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/35/EG av den 30 juni 1994 om sötningsmedel för användning i livsmedel (3).

               (2)

               Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet har bedömt information om säkerheten vid användning av neotam som sötningsmedel och smakförstärkare och avgav ett yttrande den 27 september 2007 (4). På grundval av de föreslagna användningsområdena ansågs det att användningen av denna livsmedelstillsats bör tillåtas. Av detta skäl behöver man anta specifikationer för denna tillsats, som tilldelas E-numret E 961.

               (3)

               Det är nödvändigt att beakta de specifikationer och analysmetoder för tillsatser som anges i Codex Alimentarius, som utarbetats av FAO/WHO:s gemensamma expertkommitté för livsmedelstillsatser. Framför allt måste de särskilda renhetskriterierna vid behov anpassas efter gränsvärdena för de enskilda berörda tungmetallerna.

               (4)

               Direktiv 2008/60/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (5)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilaga I till direktiv 2008/60/EG ska ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 31 mars 2011 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 17 juni 2010.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EUT L 354, 31.12.2008, s. 16.

      (2)  EUT L 158, 18.6.2008, s. 17.

      (3)  EGT L 237, 10.9.1994, s. 3.

      (4)  ”Scientific Opinion of the Panel on Food Additives, Flavourings, Processing Aids and Materials in Contact with Food on a request from European Commission on Neotame as a sweetener and flavour enhancer”. The EFSA Journal, nr 581, s. 1–43, 2007.

      BILAGA
      I bilaga I till direktiv 2008/60/EG ska följande post E 961 införas efter post E 959:

                     ”E 961   NEOTAM

                        Synonymer

                     N-[N-(3,3-dimetylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalanin-1-metylester,
                     N(3,3-dimetylbutyl)-L-aspartyl-L-fenylalaninmetylester

                        Definition

                     Neotam framställs genom reaktion under vätgastryck av aspartam med 3,3-dimetylbutyraldehyd i metanol, i närvaro av en palladium-/kolkatalysator. Det isoleras och renas genom filtrering, varvid kiselgur kan användas. Efter det att lösningsmedlet avlägsnats genom destillering tvättas neotamet med vatten och isoleras genom centrifugering för att slutligen vakuumtorkas.

                     CAS-nr

                     165450-17-9

                     Kemiskt namn

                     N-[N-(3,3-dimetylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalanin-1-metylester

                     Kemisk formel

                     C20H30N2O5

                     Molekylvikt

                     378,47

                        Beskrivning

                     Vitt till benvitt pulver

                     Innehåll

                     Minst 97,0 % beräknat på torrsubstans

                        Identifiering

                     Löslighet

                     4,75 % (w/w) vid 60 °C i vatten, lösligt i etanol och etylacetat

                        Renhetsgrad

                     Vattenhalt

                     Högst 5 % (Karl Fischer-metoden, provmängd 25 ± 5 mg)

                     pH

                     5,0–7,0 (0,5 % vattenlösning)

                     Smältintervall

                     81–84 °C

                     N-[(3,3-dimetylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalanin

                     Högst 1,5 %

                     Bly

                     Högst 1 mg/kg”


Avis juridique important

|

31976L0371

Kommissionens första direktiv 76/371/EEG av den 1 mars 1976 om gemenskapsmetoder för provtagning vid den officiella foderkontrollen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 102 , 15/04/1976 s. 0001 - 0007 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 7 s. 0041  "Grekisk specialutgåva" Område 03 Volym 15 s. 0025  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 7 s. 0041  Spansk specialutgåva: Område 03 Volym 10 s. 0037  Portugisisk specialutgåva: Område 03 Volym 10 s. 0037

KOMMISSIONENS FÖRSTA DIREKTIV av den 1 mars 1976 om gemenskapsmetoder för provtagning vid den officiella foderkontrollen (76/371/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv av den 20 juli 1970 om införande av gemenskapsmetoder för provtagning och analys vid den officiella foderkontrollen(1), senast ändrad genom anslutningsakten(2), särskilt artikel 2 i denna, ochmed beaktande av följande:I det nämnda direktivet krävs att den officiella foderkontrollen skall utföras med gemenskapsmetoder för provtagning och analys i syfte att kontrollera att produkterna uppfyller de krav som framgår av bestämmelser i lagar och andra författningar som gäller foders kvalitet och sammansättning.Som ett första steg bör provtagningsmetoder fastställas för kontrollen av foders sammansättning och tillsatser samt för kontrollen av främmande ämnen och produkter med undantag av pesticidrester och mikroorganismer som kan förekomma i foder.De åtgärder som beslutas om i detta direktiv är förenliga med Ständiga foderkommitténs yttrande.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Medlemsstaterna skall kräva att provtagning vid den officiella foderkontrollen skall utföras med de metoder som beskrivs i bilagan till detta direktiv, då det gäller bestämning av foders sammansättning, tillsatser och främmande ämnen och produkter med undantag av pesticidrester och mikroorganismer.Artikel 2 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1977. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 3 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 1 mars 1976.På kommissionens vägnarP. J. LARDINOISLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 170, 3.8.1970, s. 2.(2) EGT nr L 73, 27.3.1972, s. 14.BILAGA PROVTAGNINGSMETODER 1. SYFTE OCH RÄCKVIDDProver som är avsedda för den officiella kontrollen av foders kvalitet och sammansättning skall tas med de metoder som beskrivs nedan. Om prover har tagits på detta sätt skall de anses vara representativa för kontrollpartiet.2. KONTROLLANTERProverna skall tas av kontrollanter som medlemsstaterna har godkänt för detta ändamål.3. DEFINITIONERKontrollparti: En mängd av en produkt som utgör en enhet och vars egenskaper antas vara enhetliga.Delprov: En provmängd som tagits på ett ställe i kontrollpartiet.Samlingsprov: En samling delprover som tagits i samma kontrollparti.Generalprov: En representativ del av samlingsprovet som tagits från detta med en reduktionsprocess.Laboratorieprov: En del av generalprovet eller av det homogeniserade samlingsprovet.4. UTRUSTNING4.1 Provtagningsutrustningen måste vara tillverkad av material som inte kan kontaminera de produkter som ingår i provningen. Sådan utrustning kan godkännas officiellt av medlemsstaterna.4.2 Rekommenderad utrustning vid provtagning som avser torrt foder4.2.1 Manuell provtagning4.2.1.1 Flatbottnad skovel med vertikala sidor4.2.1.2 Provtagningsspett med lång skåra eller fack. Provtagningsspettets dimensioner måste vara avpassade efter kontrollpartiets egenskaper (behållarens djup, säckens dimensioner o.s.v.) och fodrets partikelstorlek.4.2.2 Mekanisk provtagningGodkänd mekanisk utrustning kan användas då provtagningen sker på foder som förflyttas.4.2.3 ProvdelareApparatur som är avsedd att dela provet i ungefärligen lika stora delar kan användas då man tar delprover och då reducerade prover och laboratorieprover bereds.5. KVANTITATIVA KRAV>Plats för tabell>5.B.3.2Förpackade foder>Plats för tabell>5.B.4LaboratorieproverLaboratorieproverna tas från varje samlingsprov efter reduktion. Minst ett laboratorieprov per samlingsprov skall analyseras. Det slutliga analysprovets vikt får inte understiga 500 g.6. ANVISNINGAR FÖR PROVTAGNING SAMT BEREDNING OCH FÖRPACKNING AV PROVERNA6.1 AllmäntProverna måste tas och beredas så snabbt som möjligt med beaktande av de försiktighetsåtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att produkten varken förändras eller kontamineras. Såväl redskap som de ytor och behållare som proverna kommer i kontakt med måste vara torra och rena.6.2 Delprover6.2.A - i fråga om kontroll av ämnen eller produkter som är jämnt fördelade i fodret i dess helhetDelprover måste tas slumpvis i hela kontrollpartiet och ha i det närmaste identisk storlek.6.2.A.1 Foder i lös viktAv hela kontrollpartiet görs en teoretisk uppdelning i ett antal i det närmaste lika delar. Av dessa delar väljs slumpvis ett antal delar som motsvarar det antal delprover som krävs i 5 A 2 och minst ett prov tas från var och en av dessa delar.När så är lämpligt kan provtagningen ske medan kontrollpartiet flyttas (lastas eller lossas).6.2.A.2 Förpackade foderEfter att det antal förpackningar som krävs för provtagningen enligt 5 A 2 har utvalts skall en del av innehållet i varje förpackning avlägsnas med spett eller skovel. När så är nödvändigt skall proverna tas efter att varje förpackning tömts individuellt.6.2.A.3 Flytande eller halvflytande foder som är homogent eller kan homogeniserasEfter att det antal behållare som krävs för provtagningen enligt 5 A 2 har utvalts skall innehållet homogeniseras, om så är nödvändigt, och en mängd tas från varje behållare.Delproverna kan tas när innehållet lossas.6.2.A.4 Flytande eller halvflytande foder som inte går att homogeniseraEfter att det antal behållare som krävs för provtagningen enligt 5 A 2 har utvalts skall prover tas på skilda nivåer.Prover kan också tas när innehållet lossas men de första delarna skall då avlägsnas.I båda fallen måste den sammanlagda volymen vara minst tio liter.6.2.A.5 Foderbalar och saltstenarEfter att det antal balar eller stenar som krävs för provtagningen enligt 5 A 2 har utvalts skall en del tas av varje bal eller sten.6.2.B - i fråga om främmande ämnen eller produkter som kan vara ojämnt fördelade i fodret i dess helhet, som t.ex. aflatoxiner, mjöldryga, ricin och crotalaria i oblandade foderAv hela kontrollpartiet görs en teoretisk uppdelning i ett antal i det närmaste lika delar, som motsvarar det antal samlingsprover som föreskrivs i 5 B 3. Om detta antal är större än ett skall hela antalet delprover som föreskrivs i 5 B 2 vara i det närmaste jämnt fördelade på de olika delarna. Ta därefter prover av i det närmaste identisk storlek(1d) så att den sammanlagda mängden av proverna från varje del är lägst 4 kg, d.v.s. minimivikten för varje samlingsprov. Delprover som tagits från skilda delar får inte ingå i samma samlingsprov.6.3 Beredning av samlingsprover6.3 A - i fråga om kontroll av ämnen eller produkter som är jämnt fördelade i fodret i dess helhetDelproverna skall blandas så att ett enda samlingsprov bildas.6.3 B - i fråga om främmande ämnen eller produkter som kan vara ojämnt fördelade i fodret i dess helhet, som t.ex. aflatoxiner, mjöldryga, ricin och crotalaria i oblandade foderDelproverna från varje del av kontrollpartiet skall blandas och det antal samlingsprover som föreskrivs i 5 B 3 iordningställas varvid ursprunget till varje samlingsprov skall registreras noggrant.6.4 Beredning av laboratorieproverMaterialet i varje samlingsprov skall blandas noggrant så att ett homogeniserat prov erhålls(2e). När så är nödvändigt skall samlingsprovet först reduceras till minst 2 kg eller två liter (generalprov), antingen med mekanisk delare eller med kvarteringsmetoden.Därefter skall minst tre laboratorieprover beredas som är av i det närmaste identisk storlek och motsvarar de kvantitativa kraven i 5 A 4 eller 5 B 4. Varje prov skall placeras i en lämplig behållare. Alla nödvändiga försiktighetsåtgärder skall vidtas för att undvika eventuella förändringar i fodrets sammansättning samt sådan kontaminering och försämring av egenskaperna som kan inträffa under transport och lagring.6.5 Förpackning av laboratorieproverBehållarna för förpackningarna skall förseglas och märkas (hela märkningen måste ingå i förseglingen) så att de inte kan öppnas utan att förseglingen skadas.7. PROVTAGNINGSREGISTEREtt register måste föras över varje provtagning så att varje kontrollparti kan identifieras utan risk för förväxling.8. VIDAREBEFORDRAN AV PROVERNAAv varje samlingsprov skall minst ett laboratorieprov så snabbt som möjligt sändas till det godkända analyslaboratoriet tillsammans med nödvändiga upplysningar till analytikern.(1a) Resultatet avrundas uppåt till närmaste heltal.(2b) Då det gäller förpackningar eller behållare som innehåller högst 1 kg eller en liter och foderbalar och saltstenar som väger högst 1 kg per styck skall med ett delprov menas innehållet i en originalförpackning eller originalbehållare, en foderbal resp. en saltsten.(3c) De metoder som föreskrivs i 5 A skall användas vid kontroll av aflatoxiner, mjöldryga, ricin och crotalaria i helfoder och tillskottsfoder.(4d) Då det gäller förpackade foder skall en del av innehållet i de förpackningar som tas som prov avlägsnas med spett eller skovel - när så är nödvändigt efter att förpackningarna tömts individuellt.(5e) Eventuella klumpar skall sönderdelas (om så är nödvändigt, genom att de först avskiljs och sedan återförs till provet) inom varje samlingsprov för sig.


title: Kommissionens direktiv 2011/78/EU av den 20 september 2011 om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG för att ta upp Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52 som ett verksamt ämne i bilaga I till direktivet  Text av betydelse för EES

text:
               21.9.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 243/7

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2011/78/EU
   av den 20 september 2011
   om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG för att ta upp Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52 som ett verksamt ämne i bilaga I till direktivet
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (1), särskilt artikel 16.2 andra stycket, och
   av följande skäl:

               (1)

               I kommissionens förordning (EG) nr 1451/2007 av den 4 december 2007 om andra fasen av det tioåriga arbetsprogram som avses i artikel 16.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (2) fastställs en förteckning över verksamma ämnen som ska utvärderas för att eventuellt tas upp i bilaga I, IA eller IB till direktiv 98/8/EG. I förteckningen ingår Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14.

               (2)

               I enlighet med förordning (EG) nr 1451/2007 har stam AM65-52 av Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14 utvärderats i överensstämmelse med artikel 11.2 i direktiv 98/8/EG för användning i produkttyp 18, insekticider, akaricider och bekämpningsmedel mot andra leddjur, som definieras i bilaga V till det direktivet. Stam SA3A av Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14 håller fortfarande på att utvärderas för användning i den produkttypen.

               (3)

               Italien utsågs till rapporterande medlemsstat och överlämnade den behöriga myndighetens rapport tillsammans med en rekommendation till kommissionen den 11 juli 2008, i enlighet med artikel 14.4 och 14.6 i förordning (EG) nr 1451/2007.

               (4)

               Den behöriga myndighetens rapport har granskats av medlemsstaterna och kommissionen. I enlighet med artikel 15.4 i förordning (EG) nr 1451/2007 infördes resultaten från granskningen i en granskningsrapport vid mötet i ständiga kommittén för biocidprodukter den 6 maj 2011.

               (5)

               Utvärderingarna visar att biocidprodukter som används som insekticider, akaricider och bekämpningsmedel mot andra leddjur och som innehåller Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52 kan förväntas uppfylla kraven i artikel 5 i direktiv 98/8/EG. Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52 bör därför tas upp i bilaga I till det direktivet.

               (6)

               Vissa potentiella användningsområden har inte utvärderats på unionsnivå. Medlemsstaterna bör därför utvärdera de användningsområden eller exponeringsscenarier och de risker för befolkningsgrupper och delar av miljön som inte på ett representativt sätt ingår i riskbedömningen på unionsnivå. Medlemsstaterna bör också, när de godkänner produkter, se till att lämpliga åtgärder vidtas eller särskilda villkor införs för att begränsa identifierade risker till godtagbara nivåer.

               (7)

               Mot bakgrund av de potentiella risker som identifierats för yrkesmässig användning utan personlig skyddsutrustning är det lämpligt att kräva att produktgodkännanden för yrkesmässig användning beviljas endast för användning med personlig skyddsutrustning, om det inte kan visas i ansökan om produktgodkännande att riskerna för yrkesmässiga användare kan begränsas till en godtagbar nivå på andra sätt.

               (8)

               Mot bakgrund av den möjliga indirekta exponeringen av människor via intag av livsmedel till följd av de användningsområden som ingår i bedömningen bör det i tillämpliga fall krävas en undersökning av om det är nödvändigt att fastställa nya eller ändra befintliga gränsvärden för högsta tillåtna resthalter enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 470/2009 av den 6 maj 2009 om gemenskapsförfaranden för att fastställa gränsvärden för farmakologiskt verksamma ämnen i animaliska livsmedel samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 2377/90 och ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/82/EG och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 (3) eller Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 av den 23 februari 2005 om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG (4). Åtgärder bör vidtas för att säkerställa att gällande gränsvärden inte överskrids.

               (9)

               Bestämmelserna i detta direktiv bör börja tillämpas samtidigt i alla medlemsstater så att de biocidprodukter på unionsmarknaden som innehåller det verksamma ämnet Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52 behandlas likvärdigt, och även för att generellt sett främja en väl fungerande marknad för biocidprodukter.

               (10)

               En rimlig tid bör förflyta innan ett verksamt ämne tas upp i bilaga I till direktiv 98/8/EG, så att medlemsstaterna och de berörda parterna kan förbereda sig för att uppfylla de nya kraven, och för att sökande som har utarbetat dokumentation till fullo ska kunna åtnjuta den tioåriga dataskyddsperiod som räknas från dagen för upptagandet i enlighet med artikel 12.1 c ii i direktiv 98/8/EG.

               (11)

               Efter upptagandet bör medlemsstaterna ges en rimlig tidsfrist för att genomföra artikel 16.3 i direktiv 98/8/EG.

               (12)

               Direktiv 98/8/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (13)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för biocidprodukter.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilaga I till direktiv 98/8/EG ska ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 30 september 2012 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 oktober 2013.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 20 september 2011.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EGT L 123, 24.4.1998, s. 1.

      (2)  EUT L 325, 11.12.2007, s. 3.

      (3)  EUT L 152, 16.6.2009, s. 11.

      (4)  EUT L 70, 16.3.2005, s. 1.

      BILAGA
      Följande post ska införas i bilaga I till direktiv 98/8/EG:

                     Nummer

                     Trivialnamn

                     IUPAC-namn
                     Identifikationsnummer

                     Det verksamma ämnets minsta renhetsgrad i den biocidprodukt som släpps ut på marknaden

                     Datum för upptagande

                     Sista dag för uppfyllande av artikel 16.3 (utom när det gäller produkter som innehåller mer än ett verksamt ämne, för vilka sista dag för uppfyllande av artikel 16.3 ska vara den dag som fastställs i det senaste av besluten om upptagande när det gäller de verksamma ämnena)

                     Upptagandeperioden löper ut

                     Produkttyp

                     Särskilda bestämmelser (1)

                     ”46

                        Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52

                     Ej tillämpligt

                     Inga relevanta föroreningar

                     1 oktober 2013

                     30 september 2015

                     30 september 2023

                     18

                     När ansökan om godkännande av en produkt bedöms enligt artikel 5 och bilaga VI ska medlemsstaterna, om detta är relevant för den berörda produkten, utvärdera de användningsområden eller exponeringsscenarier och de risker för befolkningsgrupper och delar av miljön som inte på ett representativt sätt ingår i riskbedömningen på unionsnivå.
                     Produkter som godkänts för yrkesmässig användning ska användas tillsammans med lämplig personlig skyddsutrustning, om det inte i ansökan om produktgodkännande kan visas att riskerna för yrkesmässiga användare kan begränsas till en godtagbar nivå på andra sätt.
                     När det gäller produkter innehållande Bacillus thuringiensis subsp. israelensis serotyp H14, stam AM65-52 som kan leda till resthalter i livsmedel eller foder ska medlemsstaterna undersöka om det, i enlighet med förordning (EG) nr 470/2009 eller förordning (EG) nr 396/2005, är nödvändigt att fastställa nya eller ändra befintliga gränsvärden för högsta tillåtna resthalter och vidta lämpliga riskbegränsande åtgärder för att säkerställa att gällande gränsvärden inte överskrids.”

         (1)  När det gäller genomförandet av de gemensamma principerna i bilaga VI återfinns granskningsrapporternas innehåll och slutsatser på kommissionens webbplats: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm