Avis juridique important

|

31993L0110

Kommissionens direktiv 93/110/EG av den 9 december 1993 om ändring av vissa bilagor till rådets direktiv 77/93/EEG om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till medlemsstaterna och mot att de sprids inom gemenskapen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 303 , 10/12/1993 s. 0019 - 0023 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 53 s. 0248  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 53 s. 0248

KOMMISSIONENS DIREKTIV 93/110/EG av den 9 december 1993 om ändring av vissa bilagor till rådets direktiv 77/93/EEG om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till medlemsstaterna och mot att de sprids inom gemenskapenEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 77/93/EEG av den 21 december 1976 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen(1), senast ändrat genom direktiv 93/19/EEG(2), särskilt artikel 13 andra stycket fjärde strecksatsen i detta, ochmed beaktande av följande:Den vetenskapliga och tekniska kunskapens utveckling har visat att den risk som Ditylenchus destructor Thorne, en skadegörare som anges i bilagorna till direktiv 77/93/EEG, utgör är mindre än vad som antogs från början. Med avseende på detta bör skyddet begränsas endast till vissa arter av släktet Gladiolus.Vissa bestämmelser om skyddsåtgärder som gäller växter av Citrus L., Fortunella Swingle, Poncirus Raf. och hybrider av dessa, särskilt de bestämmelser som gäller Citrus clementina Hort. ex Tanaka bör ändras eftersom det inte längre är befogat att behålla de nuvarande bestämmelserna i direktiv 77/93/EEG avseende flyttning av dessa växter till gemenskapens norra del.Bestämmelserna om skyddsåtgärder mot Ditylenchus dipsaci (Kühn) Filipjev, en skadegörare som anges i bilagorna till direktiv, 77/93/EEG, bör förbättras och i synnerhet bör förteckningen över värdväxter utvidgas.Gemenskapen bör vidta förbättrade åtgärder mot Scirtothrips aurantii Faur, Scirtothrips citri (Moultex) och Elsinoe spp. Bitanc. et Jenk. där dessa skadegörare inte förekommer.Vissa bestämmelser om skyddsåtgärder mot Dendroctonus micans Kugelan bör ändras, i synnerhet de som tillämpas i Förenade kungariket (Storbritannien och Nordirland), eftersom det har fastslagits att det område där den skadegöraren inte förekommer är mycket större än vad som ursprungligen insågs.Vissa bestämmelser om skyddsåtgärder i Italien mot vissa barkborrar, t. ex. Dendroctonus micans Kugelan, Ips amitinus Eichhof och Ips duplicatus Sahlberg bör ändras eftersom det inte längre är befogat att bibehålla de nuvarande bestämmelserna i det ovan nämnda direktivet.Det har fastslagits att Fusarium oxysporum f. sp. albedinis (Kilian et Maire) Gordon, en skadegörare som anges i bilagorna till direktiv 77/93/EEG, har hittats i Egypten. Denna skadegörare anses utgöra en allvarlig fara för palmer som odlas i gemenskapen och kan överföras med palmer som importeras till gemenskapen. Åtgärderna för att bekämpa denna skadegörare bör förbättras.En del av bestämmelserna om skyddsåtgärder rörande växter av Solanaceae bör ändras eftersom det inte längre är befogat att bibehålla de nuvarande bestämmelserna i direktiv 77/93/EEG avseende växter med ursprung i Medelhavsländerna.Det har fastslagits att det inte längre är nödvändigt att utfärda växtpass för barkat trä av barrträd.De relevanta bilagorna till direktiv 77/93/EEG bör ändras i enlighet med detta.De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Ständiga kommittén för växtskydd.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Direktiv 77/93/EEG ändras enligt bilagan till det här direktivet.Artikel 2 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 15 december 1993. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna alla bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall underrätta de andra medlemsstaterna om detta.Artikel 3 Detta direktiv träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdat i Bryssel den 9 december 1993.På kommissionens vägnarRené STEICHENLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 26, 31.1.1977, s. 20.(2) EGT nr L 96, 22.4.1993, s. 33.BILAGA 1. I bilaga 2 del A avsnitt 1 a punkterna 25 och 27 skall högra spalten ändras på följande sätt:"Växter av Citrus L., Fortunella Swingle, Poncirus Raf. och hybrider av dessa, dock inte fröer".2. I bilaga 2 del A avsnitt 1 c punkt 9 skall högra spalten ändras på följande sätt:"Växter av Fortunella Swingle, Poncirus Raf. och hybrider av dessa, dock inte frukter och fröer" och växter av Citrus L. och hybrider av dessa, dock inte fröer eller frukter med undantag av frukter från Citrus reticulata Blanco och av Citrus sinensis (L.) Osbeck med ursprung i Sydamerika.3. I bilaga 2 del A avsnitt 2 a punkt 3 skall högra spalten ändras på följande sätt:"Lökar och rotknölar av Crocus L., miniatyrsorter och hybrider av släktet Gladiolus Tourn. ex. L., såsom Gladiolus callianthus Marais, Gladiolus colvillei Sweet, Gladiolus nanus hort., Gladiolus ramosus hort., Gladiolus tubergenii hort., Hyacinthus L., Iris L., Tigridia Juss, Tulipa L., för plantering och potatisknölar (Solanum tuberosum L.) avsedda för plantering."4. I bilaga 2 del A avsnitt 2 a punkt 4 skall högra spalten "Fröer och lökar av Allium cepa L., Allium porrum L., och Allium schoenoprasum L." ersättas med "Fröer och lökar av Allium ascalonicum L., Allium cepa L. och Allium schoenoprasum L. avsedda för plantering och växter av Allium porrum L. avsedda för plantering."5. I bilaga 2 del B a punkt 3 skall högra spalten ändras på följande sätt:"EL, E, IRL, P, UK (*)" och den skyddade zon som avses i (*) skall ersättas med följande:"(*) [Skottland, Nordirland, England: följande grevskap: Bedfordshire, Berkshire, Buckinghamshire, Cambridgeshire, Cleveland, Cornwall, Cumbria, Devon, Dorset, Durham, East Sussex, Essex, Greater London, Hampshire, Hertfordshire, Humberside, Kent, Lincolnshire, Norfolk, Northamptonshire, Northumberland, Nottinghamshire, Oxfordshire, Somerset, South Yorkshire, Suffolk, Surrey, Tyne and Wear, West Sussex, West Yorkshire, The Isle of Wight, The Isle of Man, the Isles of Scilly och följande grevskapsdelar: Avon: den del av grevskapet som ligger söder om den södra gräns som utgörs av motorväg M4; Cheshire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gränsen av Peak District National Park och den del av grevskapet som ligger norr om den norra gräns som utgörs av väg A52 (T) till Derby och den del av grevskapet som ligger norr om den norra gräns som utgörs av väg A6 (T); Gloucestershire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen; Greater Manchester: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gränsen av Peak District National Park; Leicestershire: den del av grevskapet som ligger öster om östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen och den del av grevskapet som ligger öster om östra gräns som utgörs av väg B411A och den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av motorväg M1; North Yorkshire: hela grevskapet förutom den del som omfattar distriktet Craven; Staffordshire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av väg A52 (T); Warwickshire: den del av grevskapet som ligger öster om östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen; Wiltshire: den del av grevskapet som ligger söder om den södra gräns som utgörs av motorväg M4, fram till korsningen av motorväg M4 och Fosse Way Roman vägen, och den del av grevskapet som ligger öster om östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen]".6. I bilaga 2 del B a punkt 6a skall högra spalten ändras på följande sätt:"EL, E, F (Korsika), IRL, P, UK".7. I bilaga 2 del B a punkt 6c skall högra spalten ändras på följande sätt:"EL, E, IRL, P, UK"8. I bilaga 2 del B skall följande läggas till:"d) Virus och virusliknande organismer>Plats för tabell>"9. I bilaga 3 del A punkt 13 skall högra spalten ändras på följande sätt:"13. Tredje länder, dock inte europeiska länder och Medelhavsländer".10. I bilaga 4 del A avsnitt 2 skall punkt 31.2 ersättas med följande:"31.2 Frukter av>Plats för tabell>"11. I bilaga 4 del A avsnitt 1 punkt 51 högra spalten skall punkt a ändras på följande sätt:"a) fröerna har sitt ursprung i områden som är fria från Xanthomonas campestris pv. phaseoli (Smith) dye, eller".12. I bilaga 4 del B punkterna 1, 7 och 14.1 skall högra spalten ändras på följande sätt:"EL, E, IRL, P, UK (*)" och den skyddade zon som avses i (*) skall ersättas med följande:"(*) [Skottland, Nordirland, England: följande grevskap: Bedfordshire, Berkshire, Buckinghamshire, Cambridgeshire, Cleveland, Cornwall, Cumbria, Devon, Dorset, Durham, East Sussex, Essex, Greater London, Hampshire, Hertfordshire, Humberside, Kent, Lincolnshire, Norfolk, Northamptonshire, Northumberland, Nottinghamshire, Oxfordshire, Somerset, South Yorkshire, Suffolk, Surrey, Tyne and Wear, West Sussex, West Yorkshire, The Isle of Wight, The Isle of Man, the Isles of Scilly och följande grevskapsdelar: Avon: den del av grevskapet som ligger söder om den södra gräns som utgörs av motorväg M4; Cheshire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gränsen av Peak District National Park och den del av grevskapet som ligger norr om den norra gräns som utgörs av väg A52 (T) till Derby och den del av grevskapet som ligger norr om den norra gräns som utgörs av väg A6 (T); Gloucestershire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen; Greater Manchester: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gränsen av Peak District National Park; Leicestershire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen och den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av väg B411A och den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av motorväg M1; North Yorkshire: hela grevskapet förutom den del som omfattar distriktet Craven; Staffordshire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av väg A52 (T); Warwickshire: den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen; Wiltshire: den del av grevskapet som ligger söder om den södra gräns som utgörs av motorväg M4, fram till korsningen av motorväg M4 och Fosse Way Roman vägen, och den del av grevskapet som ligger öster om den östra gräns som utgörs av Fosse Way Roman vägen]".13. I bilaga 4 del B punkterna 2, 8 och 14.4 skall högra spalten ändras på följande sätt:"EL, E, IRL, P, UK".14. I bilaga 4 del B punkterna 4, 10 och 14.2 skall högra spalten ändras på följande sätt:"EL, E, F (Korsika), IRL, P, UK".15. I bilaga 4 del B skall följande läggas till:">Plats för tabell>"16. I bilaga 5 del A avsnitt 1 skall punkt 2.4 ändras på följande sätt:"2.4. Fröer och lökar av Allium ascalonicum L., Allium cepa L. och Allium schoenoprasum L. avsedda för plantering och växter av Allium porrum L. avsedda för plantering".17. I bilaga 5 del A avsnitt 1 punkt 3 skall "Gladiolus Tourn. ex L." ersättas med "Miniatyrsorter och hybrider av släktet Gladiolus Tourn. ex. L., såsom Gladiolus callianthus Marais, Gladiolus colvillei Sweet, Gladiolus nanus hort., Gladiolus ramosus hort. och Gladiolus tubergenii hort."18. I bilaga 5 del A avsnitt 2 skall punkt 1.10 a ändras på följande sätt:"a) helt eller delvis har erhållits från barrträd (Coniferales), med undantag av barkat trä".


Avis juridique important

|

31994L0007

Kommissionens direktiv 94/7/EG av den 15 mars 1994 om anpassning av rådets direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut i fråga om den tekniska definitionen av "multilaterala utvecklingsbanker" (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 089 , 06/04/1994 s. 0017 - 0017 Finsk specialutgåva Område 6 Volym 4 s. 0223  Svensk specialutgåva Område 6 Volym 4 s. 0223

KOMMISSIONENS DIREKTIV 94/7/EG av den 15 mars 1994 om anpassning av rådets direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut i fråga om den tekniska definitionen av "multilaterala utvecklingsbanker"(Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 89/647/EEG av den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (1), ändrat genom direktiv 92/30/EEG (2), särskilt artikel 9 i detta, ochmed beaktande av följande:Kommissionen har till rådet lämnat ett förslag om ändring av protokollet om Europeiska investeringsbankens (EIB:s) stadgar, så att EIB:s styrelse ges fullmakt att upprätta en europeisk investeringsfond (EIF)."Multilaterala utvecklingsbanker" definieras i artikel 2.1 sjunde strecksatsen i direktiv 89/647/EEG genom en uppräkning av de institutioner uttrycket hänför sig till.Europeiska investeringsfonden har samma huvudsakliga egenskaper som de multilaterala utvecklingsbankerna. Detta nya multilaterala finansiella institut är europeiskt till sin grundläggande karaktär och i fråga om sina medlemmar. Det är ett nytt och unikt organ för samarbete i Europa för att bidra till att stärka den inre marknaden, främja den ekonomiska återhämtningen i Europa och öka den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Av dessa skäl bör Europeiska investeringsfonden ingå i definitionen av multilaterala utvecklingsbanker i direktiv 89/647/EEG.Bestämmelserna i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Rådgivande bankrörelsekommittén, som är den kommitté som enligt förfarandet i artikel 9.2 i direktiv 89/647/EEG skall bistå kommissionen.Detta direktiv är av betydelse för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och förfarandet i artikel 99 i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet har tillämpats.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Definitionen av "multilaterala utvecklingsbanker" i artikel 2.1 sjunde strecksatsen i direktiv 89/647/EEG skall omfatta Europeiska investeringsfonden.Artikel 2 1. Medlemsstaterna skall anta de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom sex månader från och med dagen för Europeiska investeringsbankens styrelses beslut att upprätta Europeiska investeringsfonden.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala lagar och andra författningar som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 3 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdat i Bryssel den 15 mars 1994.På kommissionens vägnarRaniero VANNI D'ARCHIRAFILedamot av kommissionen(1) EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 14.(2) EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52.


Avis juridique important

|

31984L0543

Rådets direktiv 84/543/EEG av den 8 november 1984 om undantag till Greklands förmån från direktiv 82/606/EEG om medlemsstaternas genomförande av undersökningar av inkomster för fast anställda och säsongsanställda inom jordbruket

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 294 , 13/11/1984 s. 0012 - 0012 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 18 s. 0065  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 18 s. 0065

RÅDETS DIREKTIV av den 8 november 1984 om undantag till Greklands förmån från direktiv 82/606/EEG om medlemsstaternas genomförande av undersökningar av inkomster för fast anställda och säsongsanställda inom jordbruket (84/543/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 213 i detta,med beaktande av det förslag till direktiv som lagts fram av kommissionen, ochmed beaktande av följande:Direktiv 82/606/EEG() föreskriver att medlemsstaterna år 1984 och vartannat år därefter skall genomföra en undersökning av inkomsterna för fast anställda och säsongsanställda inom jordbruket.Grekland håller på att inrätta de system som behövs för att landet skall vara i stånd att på rätt sätt genomföra undersökningen år 1986.Denna undersökning bör därför genomföras i Grekland från och med 1986.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Trots artikel 1 i direktiv 82/606/EEG skall Grekland genomföra den undersökning som föreskrivs i den artikeln år 1986 och vartannat år därefter.Artikel 2Detta direktiv riktar sig till Grekland.Utfärdat i Bryssel den 8 november 1984.På rådets vägnarJ. MITCHELLOrdförande()() EGT nr L 247, 23.8.1982, s. 22.


Avis juridique important

|

31983L0253

Rådets direktiv 83/253/EEG av den 25 maj 1983 om ändring av direktiv 82/400/EEG om ändring av direktiv 77/391/EEG och om införande av en kompletterande gemeskapsåtgärd för bekámpning av brucellos, tuberkulos och leukos hos nötkreatur

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 143 , 02/06/1983 s. 0036 - 0036 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 16 s. 0115  Spansk specialutgåva: Område 03 Volym 28 s. 0028  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 16 s. 0115  Portugisisk specialutgåva: Område 03 Volym 28 s. 0028

RÅDETS DIREKTIV av den 25 maj 1983 om ändring av direktiv 82/400/EEG om ändring av direktiv 77/391/EEG och om införande av en kompletterande gemenskapsåtgärd för bekämpning av brucellos, tuberkulos och leukos hos nötkreatur (83/253/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i detta,med beaktande av kommissionens förslag (),med beaktande av Europaparlamentets yttrande (),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), ochmed beaktande av följande:Genom rådets direktiv 82/400/EEG () infördes särskilt en kompletterande gemenskapsåtgärd för bekämpning av brucellos, tuberkulos och leukos hos nötkreatur.För att skapa en bättre överblick över hur anslagen används är det nödvändigt att under det kapitel som rör utgifter inom jordbrukssektorn samla alla utgifter för gemenskapens olika åtgärder inom det veterinära området.För att relevanta finansiella och monetära regler och förfaranden skall kunna tillämpas vid genomförandet av ovannämnda åtgärd, bör respektive artiklar i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 3509/80 (), och rådets förordning (EEG) nr 129/78 av den 24 januari 1978 om de valutakurser som skall användas i den gemensamma jordbrukspolitiken (), tillämpas på motsvarande sätt inom detta område.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Följande artikel skall införas i direktiv 82/400/EEG:"Artikel 7aFörordning (EEG) nr 129/78 och artiklarna 8 och 9 i förordning (EEG) nr 729/70 skall tillämpas på motsvarande sätt."Artikel 2Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 25 maj 1983.På rådets vägnarI. KIECHLEOrdförande() EGT nr C 299, 16.11.1982, s. 8.() EGT nr C 68, 14.3.1983, s. 86.() EGT nr C 77, 21.3.1983, s. 3.() EGT nr L 173, 19.6.1982, s. 18.() EGT nr L 94, 28.4.1970, s. 13.() EGT nr L 367, 31.12.1980, s. 87.() (7) EGT nr L 20, 25.1.1978, s. 16.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/343 av den 9 mars 2016 om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden

text:
               11.3.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 65/1

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2016/343
   av den 9 mars 2016
   om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 82.2 b,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
   efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Oskuldspresumtionen och rätten till en rättvis rättegång garanteras i artiklarna 47 och 48 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kallad Europakonventionen), artikel 14 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (nedan kallad ICCPR-konventionen) och artikel 11 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna.

               (2)

               Unionen har satt sig som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15–16 oktober 1999, särskilt punkt 33, skulle förstärkt ömsesidigt erkännande av domar och andra avgöranden av rättsliga myndigheter och en nödvändig tillnärmning av lagstiftning underlätta samarbetet mellan behöriga myndigheter och främja det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter. Principen om ömsesidigt erkännande bör därför utgöra grunden för det rättsliga samarbetet inom unionen på det civilrättsliga och det straffrättsliga området.

               (3)

               Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska det straffrättsliga samarbetet inom unionen bygga på principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra rättsliga avgöranden.

               (4)

               Genomförandet av den principen förutsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrättsliga system. Omfattningen av principen om ömsesidigt erkännande är beroende av en rad faktorer, som inbegriper mekanismer till skydd för misstänktas och tilltalades rättigheter och gemensamma miniminormer för att underlätta tillämpningen av den principen.

               (5)

               Även om medlemsstaterna är parter i Europakonventionen och ICCPR-konventionen har erfarenheten visat att detta i sig inte alltid räcker för att skapa tillräckligt förtroende för andra medlemsstaters straffrättsliga system.

               (6)

               Den 30 november 2009 antog rådet en resolution om en färdplan för att stärka misstänktas eller tilltalades processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden (nedan kallad färdplanen) (3). I färdplanen, som ska genomföras stegvis, uppmanas till antagande av åtgärder avseende rätten till översättning och tolkning (åtgärd A), rätten till information om rättigheter och om anklagelsen (åtgärd B), rätten till juridisk rådgivning och rättshjälp (åtgärd C), rätten till kommunikation med släktingar, arbetsgivare och konsulära myndigheter (åtgärd D) och särskilda skyddsåtgärder för utsatta misstänkta eller tilltalade (åtgärd E).

               (7)

               Den 11 december 2009 välkomnade Europeiska rådet färdplanen och införlivade den i Stockholmsprogrammet – Ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd
                   (4) (punkt 2.4). Europeiska rådet underströk att färdplanen inte är uttömmande och uppmanade kommissionen att undersöka behovet av en komplettering när det gäller minimiregler för processuella rättigheter för misstänkta och tilltalade och att bedöma om andra frågor, till exempel oskuldspresumtionen, behöver behandlas i syfte att förbättra samarbetet på detta område.

               (8)

               Hittills har tre åtgärder om processuella rättigheter i straffrättsliga förfaranden antagits enligt färdplanen, nämligen Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/64/EU (5), 2012/13/EU (6) och 2013/48/EU (7).

               (9)

               Syftet med detta direktiv är att stärka rätten till en rättvis rättegång i straffrättsliga förfaranden genom att föreskriva gemensamma minimiregler avseende vissa aspekter av oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången.

               (10)

               Genom att fastställa gemensamma minimiregler om skyddet för misstänktas och tilltalades processuella rättigheter syftar detta direktiv till att stärka medlemsstaternas förtroende för varandras straffrättsliga system, och således till att underlätta det ömsesidiga erkännandet av avgöranden i straffrättsliga frågor. Sådana gemensamma minimiregler kan också avlägsna hinder för den fria rörligheten för medborgare inom medlemsstaternas hela territorium.

               (11)

               Detta direktiv bör tillämpas endast på straffrättsliga förfaranden, enligt den tolkning som gjorts av Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen), utan att det påverkar tillämpningen av rättspraxis i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen). Detta direktiv bör inte tillämpas på civilrättsliga förfaranden eller på administrativa förfaranden, inbegripet administrativa förfaranden som kan leda till sanktioner, såsom förfaranden rörande konkurrens, handel, finansiella tjänster, vägtrafik, skatter eller skattetillägg, och utredningar som administrativa myndigheter utför i samband med sådana förfaranden.

               (12)

               Detta direktiv bör gälla fysiska personer som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden. Det bör vara tillämpligt från det tillfälle då en person är misstänkt eller tilltalad för att ha begått ett brott, eller ett påstått brott, och därmed även innan den personen underrättas av en medlemsstats behöriga myndigheter, genom formell delgivning eller på annat sätt, om att han eller hon är misstänkt eller tilltalad. Detta direktiv bör vara tillämpligt i alla skeden av det straffrättsliga förfarandet fram till dess att det slutliga avgörandet om att den misstänkte eller tilltalade har begått brottet har vunnit laga kraft. Rättsliga åtgärder och rättsmedel som är tillgängliga först när det berörda avgörandet redan vunnit laga kraft, inbegripet talan inför Europadomstolen, bör inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv.

               (13)

               I detta direktiv erkänns att behoven och graderna av skydd i fråga om vissa aspekter av oskuldspresumtionen är olika beroende på om det är fråga om fysiska eller juridiska personer. I fråga om fysiska personer behandlas sådant skydd i en omfattande rättspraxis från Europadomstolen. Europeiska unionens domstol har dock erkänt att de rättigheter som härleds från oskuldspresumtionen inte tillkommer juridiska personer på samma sätt som fysiska personer.

               (14)

               Mot bakgrund av det skede som utvecklingen av nationell rätt och av rättspraxis på nationell nivå och unionsnivå för närvarande befinner sig i, är det för tidigt att lagstifta på unionsnivå om en oskuldspresumtion för juridiska personer. Därför bör detta direktiv inte vara tillämpligt på juridiska personer. Detta bör inte påverka tillämpningen av en oskuldspresumtion för juridiska personer enligt, i synnerhet, Europakonventionen och enligt den tolkning av denna som gjorts av Europadomstolen och av domstolen.

               (15)

               En oskuldspresumtion för juridiska personer bör säkerställas genom befintliga lagstiftningsgarantier och rättspraxis, vars utveckling bör ligga till grund för en bedömning av behovet av åtgärder på unionsnivå.

               (16)

               Oskuldspresumtionen skulle överträdas om offentliga uttalanden av myndigheter, eller rättsliga avgöranden utöver dem som avser frågan om skuld, framställde en misstänkt eller tilltalad som skyldig, så länge den personen inte har bevisats vara skyldig enligt lag. Sådana uttalanden och rättsliga avgöranden bör inte ge uttryck för att den personen är skyldig. Detta bör inte påverka sådana åtgärder från åklagaren som syftar till att styrka den misstänktes eller tilltalades skuld, såsom åtalet, och inte heller rättsliga avgöranden som får till följd att en uppskjuten påföljd får verkan, förutsatt att rätten till försvar respekteras. Detta bör inte heller påverka preliminära beslut av processuell karaktär som fattas av rättsliga eller andra behöriga myndigheter och grundas på misstanke eller bevisning som talar till den misstänktes eller tilltalades nackdel, såsom beslut om häktning, förutsatt att sådana beslut inte hänvisar till den misstänkte eller tilltalade som skyldig. Innan den behöriga myndigheten meddelar ett preliminärt avgörande av processuell karaktär kan den först behöva säkerställa att det föreligger tillräcklig bevisning som talar till den misstänktes eller tilltalades nackdel för att motivera det aktuella beslutet, och beslutet skulle kunna innehålla en hänvisning till denna bevisning.

               (17)

               Begreppet offentliga uttalanden från myndigheter bör avse varje uttalande vars innehåll hänför sig till ett brott och som härrör från antingen en myndighet som är delaktig i det straffrättsliga förfarandet i fråga om detta brott, som rättsliga myndigheter, polis eller andra brottsbekämpande myndigheter, eller från en annan myndighet, som ministrar och andra offentliga tjänstemän, vilket inte påverkar nationell lagstiftning om immunitet.

               (18)

               Skyldigheten att inte hänvisa till misstänkta eller tilltalade som skyldiga bör inte hindra myndigheter från att offentligt sprida uppgifter om det straffrättsliga förfarandet när detta är absolut nödvändigt av skäl som rör brottsutredningen, som när videomaterial släpps och när allmänheten ombeds att hjälpa till med att identifiera den som påstås ha begått ett brott, eller när detta sker i allmänhetens intresse, som när invånarna i ett visst område av säkerhetsskäl informeras om ett påstått miljöbrott eller när åklagaren eller en annan behörig myndighet tillhandahåller objektiva uppgifter om utvecklingen av det straffrättsliga förfarandet i avsikt att förhindra att den allmänna ordningen störs. Användningen av sådana skäl bör begränsas till situationer där detta skulle vara rimligt och proportionellt, med beaktande av samtliga intressen. I alla händelser bör inte det sätt på och det sammanhang i vilket informationen sprids skapa ett intryck av att en person är skyldig innan han eller hon enligt lag har förklarats vara skyldig.

               (19)

               Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att se till att myndigheterna, när de lämnar information till medierna, inte hänvisar till misstänkta eller tilltalade som skyldiga så länge dessa inte har förklarats vara skyldiga enligt lag. I detta syfte bör medlemsstaterna informera myndigheterna om vikten av att noggrant beakta oskuldspresumtionen när dessa lämnar ut eller sprider information till medierna. Detta bör inte påverka nationell rätt som skyddar tryck- och yttrandefriheten i media.

               (20)

               De behöriga myndigheterna bör avstå från att framställa misstänkta eller tilltalade som skyldiga, i domstol eller offentligt, genom att använda fysiskt begränsande åtgärder, exempelvis handbojor, glasburar, inhägnader och fotbojor, såvida användningen av sådana åtgärder inte behövs i det enskilda fallet, antingen av säkerhetsskäl – bland annat för att hindra misstänkta eller tilltalade från att skada sig själva eller andra, eller från att skada egendom – eller för att hindra misstänkta eller tilltalade från att avvika eller ha kontakt med tredje parter, exempelvis vittnen eller brottsoffer. Möjligheten att tillämpa fysiskt begränsande åtgärder innebär inte att de behöriga myndigheterna måste fatta ett formellt beslut om användning av sådana åtgärder.

               (21)

               Där det är möjligt bör de behöriga myndigheterna också avstå från att i domstol eller offentligt presentera misstänkta eller tilltalade i fängelsekläder, för att undvika att ge intryck av att dessa personer är skyldiga.

               (22)

               Bevisbördan för att fastställa misstänktas och tilltalades skuld åvilar åklagaren, och alla tvivel bör vara till den misstänktes eller tilltalades fördel. Oskuldspresumtionen överträds om bevisbördan överförs från åklagaren till försvaret, utan att detta påverkar domstolens befogenheter att utföra utredningar på eget initiativ, domstolens oberoende när den bedömer den misstänktes eller tilltalades skuld och användningen av presumtioner om sakförhållanden eller rättsläget rörande det straffrättsliga ansvaret för en misstänkt eller tilltalad. Sådana presumtioner bör hållas inom rimliga gränser, med beaktande av vikten av det saken rör och med iakttagande av rätten till försvar, och de medel som används bör stå i rimlig proportion till det legitima mål som eftersträvas. Sådana presumtioner bör kunna kullkastas, och de bör under alla omständigheter endast användas om rätten till försvar respekteras.

               (23)

               I en del medlemsstater ansvarar inte bara åklagaren utan även domare och behöriga domstolar för att söka efter bevisning som talar till den misstänktes eller tilltalades såväl fördel som nackdel. Medlemsstater som saknar kontradiktorisk process bör kunna upprätthålla sina rådande ordningar under förutsättning att dessa är förenliga med detta direktiv och andra relevanta bestämmelser i unionsrätt och internationell rätt.

               (24)

               Rätten att tiga är en viktig aspekt av oskuldspresumtionen och bör fungera som ett skydd mot självangivelse.

               (25)

               Rätten att inte vittna mot sig själv är också en viktig del av oskuldspresumtionen. När misstänkta och tilltalade ombeds att yttra sig eller att svara på frågor bör de inte tvingas att lägga fram bevis eller handlingar eller lämna information som kan leda till självangivelse.

               (26)

               Rätten att tiga och rätten att inte vittna mot sig själv bör gälla med avseende på frågor som har samband med de brott som en person är misstänkt eller tilltalad för att ha begått och inte till exempel med avseende på frågor som har att göra med identifieringen av en misstänkt eller tilltalad.

               (27)

               Rätten att tiga och rätten att inte vittna mot sig själv innebär att de behöriga myndigheterna inte bör tvinga misstänkta eller tilltalade att lämna information om dessa personer inte önskar göra detta. För att avgöra huruvida rätten att tiga eller rätten att inte vittna mot sig själv har kränkts bör Europadomstolens tolkning av rätten till en rättvis rättegång i enlighet med Europakonventionen beaktas.

               (28)

               Utövandet av rätten att tiga eller rätten att inte vittna mot sig själv bör inte användas mot en misstänkt eller tilltalad och bör inte i sig betraktas som bevis för att vederbörande har begått det aktuella brottet. Detta bör inte påverka nationella bestämmelser om domstolars eller domares bevisprövning, förutsatt att rätten till försvar respekteras.

               (29)

               Utövandet av rätten att inte vittna mot sig själv bör inte hindra behöriga myndigheters upptagning av bevisning som lagligen kan erhållas från de misstänkta eller tilltalade genom användning av lagenliga tvångsmedel och som finns oberoende av den misstänktes eller tilltalades vilja, såsom material som erhållits till följd av en husrannsakan, material som det finns en rättslig skyldighet att bevara och på begäran lägga fram, prover av utandningsluft, blod och urin samt vävnad för DNA-analys.

               (30)

               Rätten att tiga och rätten att inte vittna mot sig själv bör inte hindra medlemsstaterna från att besluta att med avseende på mindre förseelser, som trafikförseelser, handläggningen av ärendet eller målet eller av vissa av dess delar kan genomföras skriftligen eller utan att den misstänkte eller tilltalade förhörs av behöriga myndigheter med avseende på den aktuella förseelsen, under förutsättning att detta är förenligt med rätten till en rättvis rättegång.

               (31)

               Medlemsstaterna bör överväga att säkerställa att misstänkta eller tilltalade, när de får information om rättigheter i enlighet med artikel 3 i direktiv 2012/13/EU, också får information om rätten att inte vittna mot sig själva, i enlighet med vad som tillämpas enligt nationell rätt i överensstämmelse med det här direktivet.

               (32)

               Medlemsstaterna bör överväga att säkerställa att, när misstänkta eller tilltalade får rättighetsinformation i enlighet med artikel 4 i direktiv 2012/13/EU, denna information också omfattar en uppgift om rätten att inte vittna mot sig själv, i enlighet med vad som tillämpas enligt nationell rätt i överensstämmelse med det här direktivet.

               (33)

               Rätten till en rättvis rättegång är en av grundprinciperna i ett demokratiskt samhälle. Rätten för misstänkta och tilltalade att närvara vid rättegången bygger på denna rättighet och bör säkerställas i hela unionen.

               (34)

               Om misstänkta eller tilltalade av skäl utom deras kontroll inte kan närvara vid rättegången bör de ges möjlighet att begära ett nytt datum för rättegången inom den tidsfrist som föreskrivs i nationell rätt.

               (35)

               Misstänktas och tilltalades rätt att vara närvarande vid rättegången är inte absolut. På vissa villkor bör misstänkta och tilltalade uttryckligen eller genom tyst medgivande, men på ett otvetydigt sätt, kunna avstå från denna rätt.

               (36)

               Under vissa förhållanden bör det vara möjligt att meddela ett avgörande om den misstänktes eller tilltalades skuld eller oskuld även om den berörda personen inte är närvarande vid rättegången. Detta kan vara fallet om den misstänkte eller tilltalade i vederbörlig tid har underrättats om rättegången och om följderna av utevaro men trots detta uteblir. Att den misstänkte eller tilltalade har underrättats om rättegången bör förstås som att han eller hon kallas personligen eller att personen i fråga på annat sätt officiellt informeras om datum och tid för rättegången på ett sätt som gör det möjligt för honom eller henne att bli medveten om rättegången. Att informera den misstänkte eller tilltalade om följderna av utevaro bör särskilt förstås som att denna person informeras om att ett avgörande kan meddelas om han eller hon uteblir från rättegången.

               (37)

               Det bör också vara möjligt att hålla en rättegång som kan leda till ett avgörande om skuld eller oskuld i den misstänktes eller tilltalades utevaro om denna person har underrättats om rättegången och gett fullmakt till en försvarare som utsetts av den misstänkte eller tilltalade själv eller av staten att företräda honom eller henne vid rättegången och som också företrätt den misstänkte eller tilltalade.

               (38)

               Vid bedömningen av om det sätt på vilket informationen tillhandahålls är tillräckligt för att säkerställa en persons kännedom om rättegången bör i förekommande fall särskilt beaktas dels de ansträngningar som myndigheterna har gjort för att informera den berörda personen, dels de ansträngningar som den berörda personen har gjort för att ta emot den information som riktas till honom eller henne.

               (39)

               Om medlemsstaterna föreskriver en möjlighet att hålla en rättegång i en misstänkts eller tilltalads utevaro, och villkoren för att meddela ett avgörande i en misstänkts eller tilltalads utevaro inte är uppfyllda eftersom den misstänkte eller tilltalade trots rimliga ansträngningar inte kunnat hittas, exempelvis eftersom personen har flytt eller avvikit, bör det ändå vara möjligt att meddela ett avgörande i den misstänktes eller tilltalades utevaro och att verkställa detta avgörande. I detta fall bör medlemsstaterna se till att när misstänkta eller tilltalade informeras om avgörandet, särskilt när de grips, de också bör informeras om möjligheten att angripa avgörandet och om rätten till en ny rättegång, eller om andra rättsmedel. Sådan information bör ges skriftligen. Informationen kan också ges muntligen, förutsatt att en uppgift om att informationen har lämnats registreras i enlighet med dokumentationsförfarandet enligt nationell rätt.

               (40)

               De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna bör tillåtas att tillfälligt utvisa en misstänkt eller tilltalad från rättegången när detta sker för att se till att det straffrättsliga förfarandet förlöper korrekt. Detta kan exempelvis vara fallet när en misstänkt eller tilltalad stör förhandlingarna och måste föras ut från förhandlingssalen efter beslut av domaren eller då det är tydligt att närvaron av en misstänkt eller tilltalad medför att ett vittne inte kan höras på ett tillfredsställande sätt.

               (41)

               Rätten att närvara vid sin egen rättegång kan endast utövas om en eller flera förhandlingar hålls. Detta innebär att rätten att närvara vid sin egen rättegång inte kan tillämpas om nationella processrättsliga regler inte föreskriver förhandling. Sådana nationella regler bör vara förenliga med stadgan och med Europakonventionen, såsom dessa tolkas av domstolen och av Europadomstolen, i synnerhet rörande rätten till en rättvis rättegång. Detta är exempelvis fallet om förfarandet genomförs på förenklat sätt genom, helt eller delvis, skriftligt förfarande eller ett förfarande utan förhandling.

               (42)

               Medlemsstaterna bör se till att man vid genomförandet av detta direktiv, särskilt vad gäller rätten att närvara vid sin egen rättegång och rätten till en ny rättegång, beaktar sårbara personers särskilda behov. Enligt kommissionens rekommendation av den 27 november 2013 om processuella garantier för sårbara misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden (8) bör med sårbara misstänkta eller sårbara tilltalade förstås alla misstänkta eller tilltalade som inte kan förstå eller effektivt delta i straffrättsliga förfaranden på grund av ålder, mentalt eller fysiskt tillstånd eller eventuellt funktionshinder.

               (43)

               Barn är sårbara och bör ges ett särskilt mått av skydd. Därför bör särskilda rättssäkerhetsgarantier gälla för vissa av de rättigheter som föreskrivs i detta direktiv.

               (44)

               Principen om effektiv unionsrätt kräver att medlemsstaterna inför lämpliga och effektiva rättsmedel i händelse av ett åsidosättande av en rättighet som gäller för enskilda enligt unionsrätten. Ett effektivt rättsmedel vid ett åsidosättande av någon av de rättigheter som föreskrivs i detta direktiv bör så långt det är möjligt ha till effekt att misstänkta eller tilltalade får samma ställning som den de skulle ha haft om åsidosättandet inte hade inträffat, i syfte att skydda rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar.

               (45)

               När domstolar och domare värderar uttalanden som misstänkta eller tilltalade har gjort eller bevisning som upptagits med åsidosättande av deras rätt att tiga eller deras rätt att inte vittna mot sig själva, bör de respektera rätten till försvar och rätten till en rättvis rättegång. I detta sammanhang bör man beakta rättspraxis från Europadomstolen, enligt vilken hela förfarandet ska anses orättvist om man som bevisning tillåter uttalanden som erhållits genom tortyr eller annan misshandel som strider mot artikel 3 i Europakonventionen för att fastställa relevanta fakta i ett straffrättsligt förfarande. Enligt FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning bör inget uttalande som konstateras ha gjorts till följd av tortyr åberopas som bevisning i förfaranden, förutom mot en person som är åtalad för tortyr, som bevisning för att uttalandet gjorts.

               (46)

               För att övervaka och utvärdera hur effektivt detta direktiv är bör medlemsstaterna skicka tillgängliga uppgifter till kommissionen med avseende på genomförandet av de rättigheter som fastställs i detta direktiv. Sådana uppgifter skulle kunna omfatta uppgifter som registrerats av rättsliga myndigheter och brottsbekämpande myndigheter om rättsmedel som har använts vid åsidosättande av någon av de aspekter av oskuldspresumtionen som omfattas av detta direktiv eller av rätten att vara närvarande vid rättegången.

               (47)

               Detta direktiv garanterar de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i stadgan och i Europakonventionen, inbegripet förbudet mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling, rätten till frihet och säkerhet, respekten för privatlivet och familjelivet, människans rätt till integritet, barnets rättigheter, integrering av personer med funktionshinder, rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till en rättvis rättegång samt oskuldspresumtionen och rätten till försvar. Hänsyn bör särskilt tas till artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), enligt vilken unionen ska erkänna de rättigheter, friheter och principer som fastställs i stadgan, och enligt vilken de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner, ska ingå i unionsrätten som allmänna principer.

               (48)

               Eftersom detta direktiv fastställer minimiregler bör medlemsstaterna kunna utvidga de rättigheter som fastställs i detta direktiv för att föreskriva en högre skyddsnivå. Den skyddsnivå som medlemsstaterna tillhandahåller bör aldrig understiga de normer som anges i stadgan och Europakonventionen, såsom dessa tolkas av domstolen och Europadomstolen.

               (49)

               Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att fastställa gemensamma minimiregler för vissa aspekter av oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av dess omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

               (50)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar Förenade kungariket och Irland inte i antagandet av detta direktiv och är därför inte bundna av det och omfattas inte av dess tillämpning.

               (51)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv och är därför inte bundet av det och omfattas inte av dess tillämpning.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL 1

      SYFTE OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

   Artikel 1
   Syfte
   I detta direktiv fastställs gemensamma minimiregler för följande:

               a)

               Vissa aspekter av oskuldspresumtionen i straffrättsliga förfaranden.

               b)

               Rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden.

         Artikel 2
   Tillämpningsområde
   Detta direktiv ska tillämpas på fysiska personer som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden. Det är tillämpligt i alla stadier av det straffrättsliga förfarandet, från det tillfälle då en person blir misstänkt eller tilltalad för att ha begått ett brott eller ett påstått brott fram till dess att det slutliga avgörandet av om personen har begått det aktuella brottet har vunnit laga kraft.
   KAPITEL 2

      OSKULDSPRESUMTION

   Artikel 3
   Oskuldspresumtion
   Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade betraktas som oskyldiga till dess att deras skuld har fastställts enligt lag.
   Artikel 4
   Offentliga uttalanden om skuld
   1.   Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att det i offentliga uttalanden från myndigheter och i rättsliga avgöranden, utöver dem som avser frågan om skuld, inte hänvisas till en misstänkt eller tilltalad som om den personen vore skyldig så länge denne inte har bevisats vara skyldig enligt lag. Detta ska inte påverka de åtgärder av åklagaren som syftar till att bevisa att den misstänkte eller tilltalade är skyldig, och inte heller preliminära avgöranden av processuell karaktär som meddelas av rättsliga eller andra behöriga myndigheter och som grundas på misstanke eller bevisning som talar till nackdel för den misstänkte eller tilltalade.
   2.   Medlemsstaterna ska se till att lämpliga åtgärder finns tillgängliga vid överträdelse av den skyldighet som anges i punkt 1 i denna artikel att inte hänvisa till misstänkta eller tilltalade som om de vore skyldiga, i enlighet med detta direktiv och särskilt artikel 10.
   3.   Den skyldighet som fastställs i punkt 1 att inte hänvisa till misstänkta eller tilltalade som om de vore skyldiga får inte hindra myndigheter från att offentligt sprida information om ett straffrättsligt förfarande när detta är absolut nödvändigt av skäl som rör brottsutredningen eller ligger i allmänhetens intresse.
   Artikel 5
   Framställning av misstänkta eller tilltalade
   1.   Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att se till att misstänkta och tilltalade inte framställs som skyldiga, i domstol eller offentligt, genom användning av fysiskt begränsande åtgärder.
   2.   Punkt 1 ska inte hindra medlemsstaterna från att tillämpa fysiskt begränsande åtgärder som krävs i enskilda fall som har samband med säkerheten eller för att hindra misstänkta eller tilltalade från att avvika eller ha kontakt med tredje parter.
   Artikel 6
   Bevisbörda
   1.   Medlemsstaterna ska se till att bevisbördan vid fastställandet av misstänktas och tilltalades skuld åvilar åklagaren. Detta ska inte påverka tillämpningen av en domares eller en behörig domstols skyldighet att söka efter bevisning som kan tala till den misstänktes eller tilltalades såväl fördel som nackdel, och inte heller försvarets rätt att lägga fram bevisning i enlighet med tillämplig nationell rätt.
   2.   Medlemsstaterna ska se till att alla tvivel i skuldfrågan är till den misstänktes eller tilltalades fördel, även när domstolen prövar huruvida den berörda personen bör frikännas.
   Artikel 7
   Rätten att tiga och rätten att inte vittna mot sig själv
   1.   Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har rätt att tiga med avseende på det brott som de misstänks eller tilltalats för att ha begått.
   2.   Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har rätt att inte vittna mot sig själva.
   3.   Utövandet av rätten att inte vittna mot sig själv ska inte hindra den behöriga myndighetens upptagning av bevis som kan erhållas lagligen genom användning av lagliga tvångsmedel och som finns oberoende av de misstänktas eller tilltalades vilja.
   4.   Medlemsstaterna får tillåta att rättsliga myndigheter vid påföljdsbestämningen beaktar misstänktas och tilltalades samarbetsvilja.
   5.   Misstänktas och tilltalades utövande av rätten att tiga eller av rätten att inte vittna mot sig själv får inte användas mot dem och får inte betraktas som bevis för att de har begått det aktuella brottet.
   6.   Denna artikel ska inte hindra medlemsstaterna från att besluta att, med avseende på mindre förseelser, handläggningen av ärendet eller målet eller av vissa av dess delar får genomföras skriftligen eller utan att den misstänkte eller tilltalade hörs av de behöriga myndigheterna med avseende på det aktuella brottet, under förutsättning att detta är förenligt med rätten till en rättvis rättegång.
   KAPITEL 3

      RÄTT ATT NÄRVARA VID RÄTTEGÅNGEN

   Artikel 8
   Rätt att närvara vid rättegången
   1.   Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har rätt att närvara vid sin egen rättegång.
   2.   Medlemsstaterna får föreskriva att en rättegång som kan leda till ett avgörande om en misstänkts eller tilltalads skuld eller oskuld får hållas i dennes utevaro, om

               a)

               den misstänkte eller tilltalade i rätt tid har underrättats om rättegången och konsekvenserna av utevaro, eller om

               b)

               den misstänkte eller tilltalade, efter att ha blivit underrättad om rättegången, företräds av en försvarare med fullmakt som utsetts av antingen den misstänkte eller tilltalade eller av staten.

         3.   Ett avgörande som har meddelats i enlighet med punkt 2 får verkställas mot den berörda personen.
   4.   Om medlemsstaterna tillhandahåller en möjlighet att hålla en rättegång i en misstänkts eller tilltalads utevaro, och det inte är möjligt att uppfylla villkoren i punkt 2 i denna artikel eftersom en misstänkt eller tilltalad trots rimliga ansträngningar inte kunnat hittas, får medlemsstaterna föreskriva att ett avgörande ändå kan meddelas och verkställas. I sådana fall ska medlemsstaterna se till att när misstänkta eller tilltalade informeras om ett avgörande, särskilt när de grips, även informeras om möjligheten att angripa avgörandet och om rätten till en ny rättegång, eller om andra rättsmedel, i enlighet med artikel 9.
   5.   Denna artikel ska inte påverka tillämpningen av nationella bestämmelser som föreskriver att domaren eller den behöriga domstolen tillfälligt får utvisa en misstänkt eller tilltalad från rättegången när det är nödvändigt i syfte att säkerställa ett korrekt genomförande av det straffrättsliga förfarandet, under förutsättning att rätten till försvar iakttas.
   6.   Denna artikel ska inte påverka tillämpningen av nationella bestämmelser som föreskriver att förfaranden, eller delar av dessa, får genomföras skriftligen, under förutsättning att detta är förenligt med rätten till en rättvis rättegång.
   Artikel 9
   Rätt till en ny rättegång
   Medlemsstaterna ska se till att misstänkta eller tilltalade, om dessa inte var närvarande vid sin rättegång och om de villkor som anges i artikel 8.2 inte var uppfyllda, har rätt till en ny rättegång eller annat rättsmedel som medger en ny prövning av sakfrågan, inbegripet prövning av ny bevisning, och som kan leda till att det ursprungliga avgörandet upphävs. I detta avseende ska medlemsstaterna se till att dessa misstänkta och tilltalade har rätt att närvara, att delta på ett effektivt sätt i enlighet med förfaranden enligt nationell rätt och att utöva sin rätt till försvar.
   KAPITEL 4

      ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OCH SLUTBESTÄMMELSER

   Artikel 10
   Rättsmedel
   1.   Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har tillgång till ett effektivt rättsmedel om deras rättigheter enligt detta direktiv åsidosätts.
   2.   Utan att det påverkar tillämpningen av nationella bestämmelser och system i fråga om bevistillåtlighet ska medlemsstaterna se till att rätten till försvar och rätten till en rättvis rättegång iakttas vid bedömningen av uttalanden som misstänkta eller tilltalade har gjort eller av bevis som upptagits med åsidosättande av deras rätt att tiga eller deras rätt att inte vittna mot sig själv.
   Artikel 11
   Uppgiftsinsamling
   Medlemsstaterna ska senast den 1 april 2020 och därefter vart tredje år skicka tillgängliga uppgifter till kommissionen som visar hur de rättigheter som fastställs i detta direktiv har genomförts.
   Artikel 12
   Rapport
   Kommissionen ska senast den 1 april 2021 lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv.
   Artikel 13
   Upprätthållande av skyddsnivån
   Ingenting i detta direktiv ska ses som en begränsning av eller ett avsteg från några av de rättigheter och rättssäkerhetsgarantier som säkerställs enligt stadgan, Europakonventionen eller andra relevanta bestämmelser i internationell rätt eller medlemsstaters rätt som erbjuder en högre skyddsnivå.
   Artikel 14
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 april 2018. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 15
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 16
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen.

      Utfärdat i Strasbourg den 9 mars 2016.

            På Europaparlamentets vägnar

         M. SCHULZ

            Ordförande

            På rådets vägnar

         J.A. HENNIS-PLASSCHAERT

            Ordförande

      (1)  EUT C 226, 16.7.2014, s. 63.

      (2)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 20 januari 2016 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 12 februari 2016.

      (3)  EUT C 295, 4.12.2009, s. 1.

      (4)  EUT C 115, 4.5.2010, s. 1.

      (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/64/EU av den 20 oktober 2010 om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 280, 26.10.2010, s. 1).

      (6)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 142, 1.6.2012, s. 1).

      (7)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU av den 22 oktober 2013 om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet (EUT L 294, 6.11.2013, s. 1).

      (8)  EUT C 378, 24.12.2013, s. 8.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/63/EG av den 13 november 2007 om ändring av rådets direktiv 78/855/EEG och 82/891/EEG med avseende på kravet på ett utlåtande från en oberoende sakkunnig vid en fusion eller en delning av aktiebolag

text:
               17.11.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 300/47

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2007/63/EG
   av den 13 november 2007
   om ändring av rådets direktiv 78/855/EEG och 82/891/EEG med avseende på kravet på ett utlåtande från en oberoende sakkunnig vid en fusion eller en delning av aktiebolag
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 44.2 g,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               I gemenskapens politik för bättre lagstiftning, särskilt den som anges i de två meddelandena från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén med titeln ”En strategisk översyn av programmet ’Bättre lagstiftning’ inom Europeiska unionen”, av den 14 november 2006, respektive ”Åtgärdsprogram för minskning av administrativa bördor i Europeiska unionen”, av den 24 januari 2007, framhålls betydelsen av att minska den administrativa börda som befintlig lagstiftning innebär för företagen som en central faktor för ökad konkurrenskraft för sådana företag och för uppfyllelse av målen i Lissabonagendan.

               (2)

               I Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/56/EG av den 26 oktober 2005 om gränsöverskridande fusioner av bolag med begränsat ansvar (3) medges undantag från kravet att de preliminära villkoren för fusionen måste granskas av oberoende sakkunniga och att sådana sakkunniga ska utarbeta en rapport åt delägarna i de företag som deltar i fusionen, om alla delägare är eniga om att en sådan rapport inte behövs.

               (3)

               Rådets direktiv 78/855/EEG (4) om fusioner av aktiebolag innehåller inte något liknande undantag avseende de preliminära villkoren för fusionen, medan det enligt rådets direktiv 82/891/EEG (5) om delning av aktiebolag är medlemsstaternas sak att bestämma huruvida ett sådant undantag ska finnas avseende de preliminära villkoren för delningen.

               (4)

               Det finns ingen anledning att kräva att det görs en sådan granskning av en oberoende sakkunnig för delägarna om alla delägare är eniga om att det inte behövs. Ändringar i direktiv 78/855/EEG och 82/891/EEG som möjliggör en sådan enighet mellan delägarna bör inte påverka de system för skydd av de berörda bolagens borgenärers intressen som medlemsstaterna ska inrätta i enlighet med dessa direktiv och eventuella bestämmelser som syftar till att säkerställa att de berörda bolagens anställda hålls informerade.

               (5)

               Direktiv 78/855/EEG och direktiv 82/891/EEG bör därför ändras i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syftet med detta direktiv är att ändra direktiv 78/855/EEG och 82/891/EEG med avseende på kravet på ett utlåtande från en oberoende sakkunnig vid en fusion eller en delning av aktiebolag.
   Artikel 2
   Direktiv 78/855/EEG ska ändras på följande sätt:

               1.

               I artikel 10 ska följande punkt läggas till:
               ”4.   Det ska inte krävas vare sig någon granskning av fusionsplanen eller någon redogörelse från en sakkunnig om alla aktieägare och innehavare av andra värdepapper med rösträtt i vart och ett av de bolag som deltar i fusionen är eniga om detta.”

               2.

               I artikel 11.1 ska led e ersättas med följande:

                           ”e)

                           I förekommande fall de redogörelser som nämns i artikel 10.”

         Artikel 3
   Direktiv 82/891/EEG ska ändras på följande sätt:

               1.

               I artikel 9.1 ska led e ersättas med följande:

                           ”e)

                           I förekommande fall de utlåtanden som nämns i artikel 8.”

               2.

               Artikel 10 ska ersättas med följande:
               ”Artikel 10
               1.   Det ska inte krävas vare sig någon granskning av delningsplanen eller något utlåtande från en sakkunnig i enlighet med artikel 8.1 om alla delägare och innehavare av andra värdepapper med rösträtt i vart och ett av de bolag som ingår i delningen är eniga om detta.
               2.   Medlemsstaterna får tillåta att artikel 7 och artikel 9.1 c och d inte tillämpas, om alla delägare och innehavare av andra värdepapper med rösträtt i vart och ett av de bolag som ingår i delningen är eniga om detta.”

         Artikel 4
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2008. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser samt en jämförelsetabell över dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 5
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 6
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 13 november 2007.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         M. LOBO ANTUNES

            Ordförande

      (1)  EUT C 175, 27.7.2007, s. 33.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 11 juli 2007 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 22 oktober 2007.

      (3)  EUT L 310, 25.11.2005, s. 1.

      (4)  Rådets tredje direktiv 78/855/EEG av den 9 oktober 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om fusioner av aktiebolag (EGT L 295, 20.10.1978, s. 36). Direktivet senast ändrat genom direktiv 2006/99/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 137).

      (5)  Rådets sjätte direktiv 82/891/EEG av den 17 december 1982 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om delning av aktiebolag (EGT L 378, 31.12.1982, s. 47).