title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/52/EG av den 21 maj 2008 om vissa aspekter på medling på privaträttens område

text:
               24.5.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 136/3

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2008/52/EG
   av den 21 maj 2008
   om vissa aspekter på medling på privaträttens område
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 61 c och artikel 67.5 andra strecksatsen,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Gemenskapen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras. För att kunna uppnå detta mål måste gemenskapen bland annat anta åtgärder på området civilrättsligt samarbete som är nödvändiga för att den inre marknaden ska kunna fungera väl.

               (2)

               Principen om tillgång till rättslig prövning är mycket viktig, och för att främja tillgången till rättslig prövning uppmanade Europeiska rådet vid sitt möte i Tammerfors den 15–16 oktober 1999 medlemsstaterna att skapa alternativa utomrättsliga förfaranden.

               (3)

               I maj 2000 antog rådet slutsatser om alternativa tvistlösningsmetoder inom civil- och handelsrätt i vilka det konstateras att fastställandet av grundläggande principer på detta område är ett viktigt steg mot att möjliggöra lämplig utveckling av och väl fungerande utomrättsliga förfaranden för tvistlösning i ärenden på privaträttens område, vilket skulle förenkla och förbättra tillgången till rättslig prövning.

               (4)

               I april 2002 lade kommissionen fram en grönbok om alternativa system för tvistlösning inom civil- och handelsrätt med en bedömning av den rådande situationen när det gäller alternativa tvistlösningsmetoder i Europeiska unionen och inledde ett omfattande samråd med medlemsstaterna och berörda parter om möjliga sätt att främja användningen av medling.

               (5)

               Målet att garantera bättre tillgång till rättslig prövning, som är ett led i Europeiska unionens politik för att upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, bör omfatta tillgång till tvistlösning både i och utanför domstol. Detta direktiv bör bidra till att den inre marknaden fungerar väl, i synnerhet när det gäller medlingstjänsternas tillgänglighet.

               (6)

               Medling kan vara ett kostnadseffektivt och snabbt sätt att lösa tvister på privaträttens område utanför domstol med hjälp av förfaranden som är anpassade efter parternas behov. Chansen är större att överenskommelser som är resultatet av medling respekteras frivilligt och att en vänskaplig och varaktig relation mellan parterna kan bibehållas. Dessa fördelar framstår ännu klarare i tvister av gränsöverskridande karaktär.

               (7)

               För att ytterligare främja användningen av medling och för att se till att parter som tillgriper medling har ett förutsebart regelverk att falla tillbaka på är det nödvändigt att införa ramlagstiftning som särskilt avser viktiga aspekter på civilrättsliga förfaranden.

               (8)

               Bestämmelserna i detta direktiv bör enbart tillämpas på medling i gränsöverskridande tvister, men ingenting bör hindra medlemsstaterna från att tillämpa sådana bestämmelser även på interna medlingsförfaranden.

               (9)

               Detta direktiv bör inte på något sätt hindra att modern kommunikationsteknik används vid medlingsförfarandet.

               (10)

               Detta direktiv bör tillämpas på förfaranden genom vilka två eller flera parter i en gränsöverskridande tvist på egen hand och på frivillig väg försöker göra upp tvisten i godo med hjälp av en medlare. Direktivet bör tillämpas i tvister på privaträttens område. Det bör dock inte tillämpas på rättigheter och skyldigheter som parterna enligt berörd tillämplig lag inte får besluta om själva. Sådana rättigheter och skyldigheter är särskilt vanligt förekommande inom familje- och arbetsrätten.

               (11)

               Detta direktiv bör inte tillämpas på förhandlingar före ingåendet av avtal eller förfaranden av dömande art såsom viss förlikningsverksamhet vid domstol, förfaranden för konsumentklagomål, skiljeförfaranden, expertbedömningar eller förfaranden som hanteras av personer eller organ som utfärdar en formell rekommendation om lösningen av tvisten, oavsett om dessa är juridiskt bindande eller inte.

               (12)

               Detta direktiv bör tillämpas på fall då en domstol hänvisar parterna till medling eller då nationell lag föreskriver medling. Om en domare enligt den nationella lagstiftningen får agera som medlare bör detta direktiv dessutom tillämpas på medling som genomförs av en domare som inte har ansvar för handläggningen av tvisten eller tvisterna i domstol. Däremot bör detta direktiv inte omfatta de försök att lösa en tvist som under handläggningen i domstol av tvisten i fråga görs av den eller de domare som har tilldelats målet, eller de fall då den domstolen eller domaren begär bistånd eller råd från en kompetent person.

               (13)

               Den medling som föreskrivs i detta direktiv bör vara frivillig i den meningen att parterna själva ansvarar för förfarandet och får organisera det som de vill och avsluta det när som helst. Domstolarna bör dock i enlighet med nationell lagstiftning kunna ange tidsgränser för ett medlingsförfarande. Dessutom bör domstolarna ha möjlighet att när så är lämpligt fästa parternas uppmärksamhet på medlingsalternativet.

               (14)

               Ingenting i detta direktiv bör påverka tillämpningen av nationell lagstiftning som gör medling obligatorisk eller som innebär att medling är förenad med fördelar eller sanktioner, förutsatt att sådan lagstiftning inte inkräktar på parternas rätt till domstolsprövning. Inte heller bör någonting i detta direktiv påverka tillämpningen av befintliga självreglerande medlingsstrukturer i den mån som man inom dessa behandlar aspekter som inte omfattas av direktivet.

               (15)

               För att säkerställa rättslig säkerhet bör detta direktiv ange vilket datum som bör gälla för fastställande av huruvida en tvist som parterna försöker lösa genom medling är en gränsöverskridande tvist eller inte. I avsaknad av en skriftlig överenskommelse ska parterna anses ha enats om att använda medling vid den tidpunkt då de vidtar särskilda åtgärder för att inleda medlingsförfarandet.

               (16)

               För att garantera det nödvändiga ömsesidiga förtroendet i fråga om medlingens konfidentiella karaktär, inverkan på talefrister och preskriptionstider samt erkännande och verkställighet av överenskommelser som uppnåtts genom medling bör medlemsstaterna med de medel de anser lämpliga uppmuntra utbildning av medlare och införandet av effektiva mekanismer för att kontrollera kvalitén på medlingstjänster som tillhandahålls.

               (17)

               Medlemsstaterna bör fastställa sådana mekanismer, vilka får omfatta marknadsbaserade lösningar, och bör inte vara skyldiga att erbjuda finansiering i detta avseende. Mekanismerna bör syfta till att bevara medlingens flexibilitet och parternas autonomi och säkerställa att medlingen är effektiv, opartisk och kompetent. Medlarna bör göras medvetna om förekomsten av den europeiska uppförandekoden för medlare, vilken även bör göras tillgänglig för allmänheten via Internet.

               (18)

               På konsumentskyddets område har kommissionen antagit en rekommendation (3) i vilken det fastställs minimikriterier för kvalitet som ska tillämpas av extrajudiciella organ som deltar i reglering av konsumenttvister som görs upp i godo. Alla medlare eller organisationer som omfattas av rekommendationen bör uppmuntras att iaktta dessa principer. För att underlätta att information om sådana organ sprids bör kommissionen inrätta en databas över extrajudiciella system som medlemsstaterna anser iakttar principerna i den rekommendationen.

               (19)

               Medling bör inte ses som ett sämre alternativ till rättsliga förfaranden i den meningen att efterlevnaden av medlingsöverenskommelser är beroende av parternas goda vilja. Medlemsstaterna bör därför säkerställa att parterna i en skriftlig medlingsöverenskommelse kan få innehållet i överenskommelsen verkställbart. En medlemsstat bör kunna vägra att göra en överenskommelse verkställbar endast om innehållet strider mot dess lagstiftning, inklusive dess internationella privaträtt, eller om dess lagstiftning inte möjliggör verkställighet av innehållet i överenskommelsen. Så kan vara fallet om den skyldighet som fastställs i överenskommelsen på grund av sin natur inte är verkställbar.

               (20)

               Det innehåll i en medlingsöverenskommelse som gjorts verkställbart i en medlemsstat bör erkännas och förklaras verkställbart i de övriga medlemsstaterna i överensstämmelse med tillämplig gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftning. Detta kan till exempel grunda sig på rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (4) eller rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar (5).

               (21)

               I förordning (EG) nr 2201/2003 föreskrivs det uttryckligen att en överenskommelse mellan parterna måste vara verkställbar i den medlemsstat där den ingicks för att den ska kunna vara verkställbar i en annan medlemsstat. Om innehållet i en medlingsöverenskommelse i ett familjerättsligt ärende inte är verkställbart i den medlemsstat där den ingicks och där begäran om verkställbarhet har gjorts, bör detta direktiv därför inte uppmuntra parterna till att kringgå lagen i den medlemsstaten genom att göra överenskommelsen verkställbar i en annan medlemsstat.

               (22)

               Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas regler om verkställighet av medlingsöverenskommelser.

               (23)

               Medlingsförfarandets konfidentiella karaktär är viktig, och detta direktiv bör därför föreskriva en miniminivå av överensstämmelse mellan civilprocessuella regler när det gäller hur medlingens konfidentiella karaktär ska skyddas under ett eventuellt påföljande domstols- eller skiljeförfarande rörande en privaträttslig tvist.

               (24)

               För att uppmuntra parterna att använda medling bör medlemsstaterna säkerställa att deras regler för talefrister och preskriptionstider inte hindrar parterna från att ta upp fallet i domstol eller i ett skiljeförfarande om deras medlingsförsök misslyckas. Medlemsstaterna bör se till att detta resultat uppnås trots att direktivet inte harmoniserar nationella bestämmelser om talefrister och preskriptionstider. Bestämmelser om talefrister och preskriptionstider i internationella avtal såsom de genomförts i medlemsstaterna, till exempel inom transporträtten, bör inte påverkas av detta direktiv.

               (25)

               Medlemsstaterna bör uppmuntra att det lämnas information till allmänheten om hur man kontaktar medlare och organisationer som erbjuder medlingstjänster. De bör också uppmana praktiserande jurister att informera sina klienter om medlingsmöjligheten.

               (26)

               I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (6) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan det här direktivet och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.

               (27)

               Detta direktiv syftar till att främja de grundläggande rättigheterna och tar hänsyn till de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

               (28)

               Eftersom målet för detta direktiv inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

               (29)

               I enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, som är fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har Förenade kungariket och Irland meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv.

               (30)

               I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, som är fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv som inte är bindande för eller tillämpligt i Danmark.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Syfte och tillämpningsområde
   1.   Syftet med detta direktiv är att underlätta tillgången till alternativ tvistlösning och att främja uppgörelser i godo genom att uppmuntra användningen av medling och genom att säkra ett väl avvägt samspel mellan medling och domstolsförfaranden.
   2.   Detta direktiv ska tillämpas på gränsöverskridande tvister på privaträttens område med undantag för sådana rättigheter och skyldigheter som parterna inte förfogar över enligt relevant tillämplig lagstiftning. Det omfattar särskilt inte skattefrågor, tullfrågor och förvaltningsrättsliga frågor eller statens ansvar för handlingar eller underlåtenhet vid utövandet av offentliga maktbefogenheter (”acta jure imperii”).
   3.   I detta direktiv avses med termen medlemsstat samtliga medlemsstater utom Danmark.
   Artikel 2
   Gränsöverskridande tvister
   1.   I detta direktiv avses med gränsöverskridande tvist en tvist vid vilken minst en av parterna har sin hemvist eller vanliga vistelseort i en annan medlemsstat än den som en annan part har den dag då

               a)

               parterna enas om att använda medling efter det att en tvist har uppstått,

               b)

               medling beslutas av domstol,

               c)

               en skyldighet att använda medling uppkommer enligt nationell lagstiftning, eller

               d)

               en uppmaning enligt artikel 5 riktas till parterna.

         2.   Utöver vad som sägs i punkt 1 ska, vid tillämpningen av artiklarna 7 och 8, en gränsöverskridande tvist anses föreligga när domstolsförfaranden eller skiljeförfaranden efter medling mellan parterna inleds i en annan medlemsstat än den där parterna hade sin hemvist eller vanliga vistelseort den dag som avses i punkt 1 a, 1 b eller 1 c.
   3.   Vid tillämpning av punkterna 1 och 2 ska hemvist fastställas i enlighet med artiklarna 59 och 60 i förordning (EG) nr 44/2001.
   Artikel 3
   Definitioner
   I detta direktiv gäller följande definitioner:
   a)   medling: ett strukturerat förfarande, oavsett beteckning, genom vilket två eller flera parter i en tvist på egen hand frivilligt försöker nå en överenskommelse om lösning av tvisten med hjälp av en medlare. Förfarandet kan inledas av parterna, eller föreslås eller beslutas av domstol eller föreskrivas enligt en medlemsstats lagstiftning.
   Det omfattar sådan medling som utförs av en domare som inte ansvarar för handläggningen i domstol av tvisten i fråga. Det omfattar inte de försök att lösa en tvist som under handläggningen i domstol av tvisten i fråga görs av den eller de domare som har tilldelats målet.
   b)   medlare: varje tredje man som ombeds utföra medlingen på ett effektivt, opartiskt och kompetent sätt, oavsett den tredje mannens benämning eller yrke i den berörda medlemsstaten och oavsett på vilket sätt den tredje mannen har utsetts eller ombetts att utföra medlingen.
   Artikel 4
   Kvalitetssäkring av medling
   1.   Medlemsstaterna ska på ett sätt de finner lämpligt uppmuntra medlare och organisationer som erbjuder medlingstjänster att utarbeta och ansluta sig till frivilliga uppförandekoder och andra effektiva mekanismer för kvalitetskontroll av medlingstjänster.
   2.   Medlemsstaterna ska uppmuntra till grundutbildning och fortbildning av medlare för att säkerställa att medlingen utförs på ett effektivt, opartiskt och kompetent sätt i förhållande till parterna.
   Artikel 5
   Användning av medling
   1.   En domstol där talan har väckts får, om så är lämpligt och med beaktande av alla omständigheter i fallet, uppmana parterna att använda medling för att lösa tvisten. Domstolen får även uppmana parterna att delta i ett informationsmöte om användning av medling, om sådana möten anordnas och är lättillgängliga.
   2.   Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av nationell lagstiftning enligt vilken medling är obligatorisk eller förenad med fördelar eller sanktioner, oavsett om detta gäller före eller efter det att ett domstolsförfarande har inletts, under förutsättning att sådan lagstiftning inte hindrar parterna från att utöva sin rätt till domstolsprövning.
   Artikel 6
   Verkställighet av medlingsöverenskommelser
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att det är möjligt för parterna, eller för en av dem med de andras uttryckliga medgivande, att begära att innehållet i en skriftlig medlingsöverenskommelse görs verkställbart. Innehållet i en sådan överenskommelse ska göras verkställbart om inte överenskommelsens innehåll, i det aktuella fallet, strider mot lagstiftningen i den medlemsstat där begäran görs eller den medlemsstatens lagstiftning inte möjliggör verkställighet.
   2.   Innehållet i överenskommelsen får göras verkställbart av en domstol eller annan behörig myndighet genom en dom eller ett beslut eller en officiell handling i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där begäran görs.
   3.   Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om vilka domstolar eller andra myndigheter som är behöriga att ta emot en begäran enligt punkterna 1 och 2.
   4.   Ingenting i denna artikel ska påverka de regler som är tillämpliga på erkännandet och verkställigheten i en annan medlemsstat av en överenskommelse som har gjorts verkställbar i enlighet med punkt 1.
   Artikel 7
   Medlingens konfidentiella karaktär
   1.   Med tanke på att medlingen är avsedd att genomföras på sådant sätt att den konfidentiella karaktären respekteras ska medlemsstaterna säkerställa att, om inte parterna kommer överens om något annat, varken medlarna eller de som är involverade i hanteringen av medlingsprocessen åläggs att i domstolsförfaranden rörande privaträttsliga frågor eller skiljedomsförfaranden lämna vittnesmål om information som framkommer till följd av eller i samband med ett medlingsförfarande, utom

               a)

               när detta är nödvändigt av tvingande hänsyn till allmänintresset i den berörda medlemsstaten, särskilt när detta behövs för att tillvarata barns bästa eller förhindra fysisk eller psykisk skada på en person, eller

               b)

               när det är nödvändigt att röja innehållet i medlingsöverenskommelsen för att överenskommelsen ska kunna genomföras eller verkställas.

         2.   Ingenting i punkt 1 ska hindra medlemsstaterna från att föreskriva striktare åtgärder för att skydda sekretessen vid medling.
   Artikel 8
   Medlingens inverkan på talefrister och preskriptionstider
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att parter som väljer medling i ett försök att lösa en tvist inte därefter hindras från att senare inleda rättsliga förfaranden eller skiljeförfaranden vad avser den tvisten genom att talefristerna eller preskriptionstiderna löper ut under medlingsprocessen.
   2.   Punkt 1 ska inte påverka tillämpningen av bestämmelser om talefrister och preskriptionstider i de internationella avtal i vilka medlemsstaterna är parter.
   Artikel 9
   Information till allmänheten
   Medlemsstaterna ska med de medel de finner lämpliga uppmuntra att information om hur man kontaktar medlare och organisationer som erbjuder medlingstjänster finns tillgänglig för allmänheten, särskilt på Internet.
   Artikel 10
   Information om behöriga domstolar och myndigheter
   Kommissionen ska göra de uppgifter om behöriga domstolar eller myndigheter som medlemsstaterna har lämnat i enlighet med artikel 6.3 allmänt tillgängliga på lämpligt sätt.
   Artikel 11
   Översyn
   Senast den 21 maj 2016 ska kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv. I rapporten ska man bedöma hur medling utvecklats inom Europeiska unionen och vilket genomslag direktivet fått i medlemsstaterna. Rapporten ska vid behov åtföljas av förslag till ändring av direktivet.
   Artikel 12
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 21 maj 2011, med undantag av artikel 10 där datum för efterlevnad ska vara senast den 21 november 2010. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
   När dessa bestämmelser antas av medlemsstaterna ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska utfärdas av medlemsstaterna.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 13
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 14
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 21 maj 2008.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         J. LENARČIČ

            Ordförande

      (1)  EUT C 286, 17.11.2005, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 29 mars 2007 (EUT C 27 E, 31.1.2008, s. 129), rådets gemensamma ståndpunkt av den 28 februari 2008 (ännu ej offentliggjord i EUT) och Europaparlamentets ståndpunkt av den 23 april 2008 (ännu ej offentliggjord i EUT).

      (3)  Kommissionens rekommendation 2001/310/EG av den 4 april 2001 om principer som ska tillämpas på extrajudiciella organ som deltar i reglering av konsumenttvister som görs upp i godo (EGT L 109, 19.4.2001, s. 56).

      (4)  EGT L 12, 16.1.2001, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1791/2006 (EUT L 363, 20.12.2006, s. 1).

      (5)  EUT L 338, 23.12.2003, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2116/2004 (EUT L 367, 14.12.2004, s. 1).

      (6)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.


Avis juridique important

|

31980L1177

Rådets direktiv 80/1177/EEG av den 4 december 1980 om statistisk rapportering om varutransporter på järnväg inom ramen för regionalstatistiken

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 350 , 23/12/1980 s. 0023 - 0040 Finsk specialutgåva Område 7 Volym 2 s. 0151  "Grekisk specialutgåva" Område 16 Volym 2 s. 0027  Svensk specialutgåva Område 7 Volym 2 s. 0151  Spansk specialutgåva: Område 07 Volym 2 s. 0237  Portugisisk specialutgåva: Område 07 Volym 2 s. 0237

RÅDETS DIREKTIV av den 4 december 1980 om statistisk rapportering om varutransporter på järnväg inom ramen för regionalstatistiken (80/1177/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 213 i detta,med beaktande av det förslag till direktiv som lagts fram av kommissionen,med beaktande av Europaparlamentets yttrande ()med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), ochmed beaktande av följande:För att fullgöra sina uppgifter enligt fördraget måste kommissionen ha tillgång till konsistenta statistiska uppgifter som insamlats samtidigt och regelbundet rörande omfattningen och utvecklingen av varutransporter på järnväg i medlemsstaterna. Uppgifterna från medlemsstaterna måste tillåta jämförelser både sinsemellan och med uppgifter för andra slag av transporter och måste omfatta transporter inom länderna, transporter mellan länder och transittransporter.Med hänsyn till de ekonomiska och miljömässiga fördelarna av kombinerad transport skall den statistiska rapporteringen särredovisa sådan transport.För att ge en riktig bild av järnvägsfraktmarknaden skall de statistiska rapporterna särredovisa de viktigaste trafikströmmarna.Den i flera medlemsstater befintliga statistiken om varutransporter bör ytterligare harmoniseras på gemenskapsnivå.För att underlätta genomförandet av de föreslagna föreskrifterna bör vissa tidsgränser fastställas för den nödvändiga statistiska rapporteringen.Kommissionen skall avge en rapport som sätter rådet i stånd att bedöma i vad mån detta direktivs syften kan uppnås med hjälp av de statistiska rapporterna. Kommissionen bör därför räkna med möjligheten av att behöva föreslå förbättringar av metoderna för utarbetandet av denna statistik. Rådet skall sedan på grundval av ett förslag från kommissionen besluta om införande av statistik om internationell trafik mellan regioner, med särredovisning av uppgifter om heltåglaster.Statistiska uppgifter är nödvändiga för att fastställa omfattningen och utvecklingen av varutransporter. Gemenskapen skall därför under en inledande period lämna ett ekonomiskt bidrag till medlemsstaterna för det arbete de lägger ned på denna statistik.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Medlemsstaterna skall utarbeta statistik om varutransporter på de delar av huvudjärnvägsnäten inom deras territorier som är öppna för allmän trafik.2. I detta direktiv avses meda)huvudjärnvägsnäten: alla järnvägslinjer och anläggningar som drivs av följande förvaltningar, nämligenSNCB/NMBS: Société nationale des Chemins de fer belges/Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen, Belgien,DSB: Danske Statsbaner, Danmark,DB: Deutsche Bundesbahn, Förbundsrepubliken Tyskland,(ÏÓÅ): ¼ñãáíéóìüò Óéäçñïäñüìùí ôÞò ¸ëëÜäïò, Grekland,SNCF: Société nationale des Chemins de fer français, Frankrike,CIE: Coras Iompair Eireann, Irland,FS: Azienda Autonoma delle Ferrovie delle Stato, Italien,CFL: Société nationale des Chemins de fer luxembourgeois, Luxemburg,NS: Naamloze Vennootschap Nederlandsche Spoorwegen, Nederländerna,BR: British Railways Board, Storbritannien,NIR: Northern Ireland Railway Company, Storbritannien,b)varutransport på järnväg: förflyttning av varor mellan lastningsplats och lossningsplats med hjälp av järnvägsfordon.3. Direktivet skall tillämpas också på varutransporter i järnvägsfordon där en del av resan går på färja.4. Direktivet skall inte tillämpas på varutransport på järnväg då transporten P ingår i icke-kommersiell trafikservice, P avser bagage eller personbilar som passagerare har med sig, P är ett led i postbefordran för postväsendet.5. De första statistiska rapporterna skall utarbetas från och med den 1 januari 1982.Artikel 2 1. Följande uppgifter skall registreras om varutransporter på huvudjärnvägsnäten:a)Varornas vikt i ton.b)De viktigaste trafikströmmarna, nämligen P inrikestrafik, där varorna både lastas och lossas inom den rapporterande medlemsstaten, oavsett vilken rutt järnvägsfordonet följer, P internationell trafik, där varorna endera lastas eller lossas, men icke bäggedera, inom den rapporterande medlemsstaten, varvid varor som lastas i landet och varor som lossas i landet skall redovisas separat, P transittrafik, där varorna passerar genom den rapporterande medlemsstaten utan att där lastas, lossas eller omlastas.c)Typ av fraktavtal: P Hel vagnslast eller hel tåglast: frakt av varor, inklusive parti av styckegods, där utnyttjandet av hel vagn eller helt tågsätt debiteras oavsett om hela lastkapaciteten tas i anspråk. P Styckegods: andra fraktavtal, inklusive express- och andra pakettransporter.d)Vad gäller hel vagns- eller tåglast: P Varuslag enligt den gruppering som anges i vänsterspalten i bilaga 1. P Vid inrikestrafik: de nationella lastnings- och lossningsregionerna enligt den geografiska indelningen i bilaga 2. P Vid internationell trafik och transittrafik: lastningsoch lossningsland enligt förteckningen i bilaga 3.e)Avståndet i kilometer som tillryggaläggs på de nationella huvudjärnvägsnäten.2. Följande ytterligare uppgifter skall inhämtas  P på grundval av skattningar när så är lämpligt  P beträffande kombinerad transport på huvudjärnvägsnäten:a)Beträffande containrar med en yttre längd överstigande 6,1 m (20 fot) P containerns och varornas bruttovikt, P antalet tomma containrar och antalet containrar med last.b)Beträffande kombinerad landsvägs- och järnvägstransport med lastbilar, påhängsvagnar (med eller utan dragbil) och lösflak eller växelflak P de transporterade varornas bruttovikt inklusive landsvägsfordonens vikt, P antalet lastade järnvägsvagnar.Artikel 3 1. Med undantag för uppgifter som är skyddade mot obehörig insyn enligt nationell lagstiftning skall medlemsstaterna lämna de statistiska resultaten till kommissionen så snart som möjligt och senast fyra månader efter undersökningsperiodens utgång. För tabellerna 1b, 5b, 6b och 7 i bilaga 4 är dock fristen åtta månader.2. Resultaten skall redovisas som tabeller utformade enligt förebilderna i bilaga 4.3. Uppgifter som bearbeats med dator kan lämnas i maskinläsbar form på det sätt och i det format som bestäms av kommissionen i samråd med de berörda medlemsstaterna.Artikel 4 1. Medlemsstaterna skall före den 31 december 1981 lämna kommissionen en ingående beskrivning av de metoder som de valt att vid utarbetande av statistiken använda för databehandling och beräkning av antalet tonkilometer.2. Kommissionen skall i samarbete med medlemsstaterna granska de metodspörsmål och tekniska problem som rör utarbetandet av statistiken, för att finna lösningar som gör uppgifterna så konsistenta och jämförbara som möjligt.Artikel 5 1. Kommissionen skall publicera en rapport med de statistiska resultaten.2. Före den 1 januari 1985 skall kommissionen lämna rådet en rapport om de erfarenheter som vunnits i arbetet med tillämpningen av detta direktiv och föreslå de förbättringar som är nödvändiga.3. Inom två år efter det att direktivet trätt i kraft skall rådet på grundval av förslag från kommissionen besluta om införande av statistik om internationell trafik mellan regioner, med särredovisning av heltåglaster.Artikel 6 Under de första tre år då statistiska rapporter utarbetas enligt detta direktiv skall ett ekonomiskt bidrag lämnas till medlemsstaterna för deras kostnader inom ramen för de medel som för ändamålet anslagits i Europeiska gemenskapernas budget.Artikel 7 Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1982.Artikel 8 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 4 december 1980.På rådets vägnarJ. BARTHELOrdförande()) EGT nr C 85, 8.4.1980, s. 75.()) EGT nr C 300, 18.11.1980, s. 3.BILAGA 1 >Plats för tabell>BILAGA 2 GEOGRAFISK REGIONINDELNING BelgienVlaams gewest, utom AntwerpenAntwerpenRégion wallonneBrussels gewest/Région bruxelloiseDanmarkDanmarkFörbundsrepubliken TysklandSchleswig-HolsteinHamburgNordostteil von NiedersachsenWestteil von NiedersachsenSüdostteil von NiedersachsenBremen (Land)Nordteil von Nordrhein-WestfalenRuhrgebietSüdwestteil von Nordrhein-WestfalenOstteil von Nordrhein-Westfalen (Sieger-Sauerland und Ostteil von Westfalen)Nordteil von HessenSüdteil von HessenNordteil von Rheinland-PfalzSüdteil von Rheinland-PfalzNordbadenSüdbadenWürttembergNordbayern (Franken)Ostbayern (Oberpfalz und Niederbayern)Südbayern (Schwaben und Oberbayern)SaarlandBerlin (West)GreklandÂüñåéá ¸ëëÜò (Ìáêåäïíßá-ÈñÜêç-¹ðñåéñïò)ÊåíôñéêÞ ¸ëëÜò (ÓôåñåÜ ¸ëëÜòÈåóóáëßá)Íüôéá ¸ëëÜò (Ðåëïðüííçóïò)FrankrikeÎle-de-FranceChampagne-ArdennePicardieHaute-NormandieCentreBasse-NormandieBourgogneNord-Pas-de-CalaisLorraineAlsaceFranche-ComtéPays-de-la LoireBretagnePoitou-CharentesAquitaineMidi-PyrénéesLimousinRhône-AlpesAuvergneLanguedoc-RoussillonProvence-Alpes-Côte-d'AzurCorseIrlandIrelandItalienPiemonteValle d'AostaLiguriaLombardiaTrentino-Alto AdigeVenetoFriuli-Venezia GiuliaEmilia-RomagnaToscanaUmbriaMarcheLazioCampaniaAbruzziMolisePugliaBasilicataCalabriaSiciliaSardegnaLuxemburgLuxembourgNederländernaNoordWest, utom Rijnmond und IjmondRijnmondIJmondZuidwestZuidOostStorbritannienNorthYorkshire and HumbersideEast MidlandsEast AngliaSouth EastSouth WestWest MidlandsNorth WestWalesScotlandNorthern IrelandBILAGA 3 LISTA ÖVER LÄNDER OCH GRUPPER AV LÄNDER I. Europeiska gemenskaperna01. Belgien02. Danmark03. Förbundsrepubliken Tyskland04. Grekland05. Frankrike06. Irland07. Italien08. Luxemburg09. Nederländerna10. StorbritannienII. Icke medlemsstater11. Schweiz12. Österrike13. Jugoslavien14. Turkiet15. Spanien16. Portugal17. Norge18. Sverige19. Finland20. Sovjetunionen21. Tyska Demokratiska Republiken22. Polen23. Tjeckoslovakien24. Ungern25. Rumänien26. Bulgarien27. Länder i mellanöstern28. Andra länderBILAGA 4 FÖREBILDER FÖR TABELLER>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>


Avis juridique important

|

31986L0280

Rådets direktiv 86/280/EEG av den 12 juni 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1 i bilagan till direktiv 76/464/EEG

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 181 , 04/07/1986 s. 0016 - 0027 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 7 s. 0134  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 7 s. 0134

RÅDETS DIREKTIV av den 12 juni 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1 i bilagan till direktiv 76/464/EEG (86/280/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 och 235 i detta,med beaktande av rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö(1), särskilt artikel 6 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(2),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(3),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(4), ochmed beaktande av följande:För att skydda gemenskapens vattenmiljö mot förorening av vissa farliga ämnen införs genom artikel 3 i direktiv 76/464/EEG ett system med förhandstillstånd för fastställande av utsläppsnormer för de ämnen som anges i förteckning 1 i bilagan till det direktivet. I artikel 6 i samma direktiv föreskrivs om gränsvärden för sådana utsläppsnormer och om kvalitetsmål för den vattenmiljö som påverkas av utsläpp av ämnena.Medlemsstaterna är skyldiga att tillämpa gränsvärdena, utom i de fall då de får använda kvalitetsmål.De farliga ämnen som omfattas av detta direktiv har huvudsakligen valts ut på grundval av de kriterier som antogs genom direktiv 76/464/EEG.Eftersom de ämnen som orsakar förorening släpps ut i vattenmiljön från ett stort antal industrier, är det nödvändigt att fastställa olika gränsvärden för utsläpp beroende på vilken typ av industri det gäller och att fastställa kvalitetsmål för den vattenmiljö i vilken ämnena släpps ut.Syftet med gränsvärdena och kvalitetsmålen är att förhindra förorening av de olika delar av vattenmiljön som skulle kunna påverkas av utsläpp av dessa ämnen.Gränsvärden och kvalitetsmål skall uttryckligen ha detta syfte och inte fastställas i avsikt att tillskapa bestämmelser om konsumentskydd eller om saluförande av varor som härrör från vattenmiljön.För att medlemsstaterna skall kunna visa att kvalitetsmålen uppfylls, bör en rapport lämnas till kommissionen för varje kvalitetsmål som väljs ut och tillämpas.Medlemsstaterna skall sträva efter att säkerställa att de åtgärder som vidtas enligt detta direktiv inte medför en ökad förorening av mark eller luft.För att effektivt tillämpa detta direktiv bör medlemsstaterna dessutom ges möjlighet att övervaka den vattenmiljö som påverkas genom utsläpp av ämnena. Direktiv 76/464/EEG innehåller inte bestämmelser som ger befogenhet att införa en sådan övervakning. Eftersom fördraget inte tillhandahåller de maktbefogenheter som krävs, bör artikel 235 i fördraget tillämpas.För vissa betydande källor till förorening med dessa ämnen, vilka inte omfattas av gemenskapens gränsvärden eller nationella utsläppsnormer, är det nödvändigt att utarbeta särskilda program för att eliminera förorening. Direktiv 76/464/EEG innehåller inte bestämmelser som ger befogenhet till detta. Eftersom fördraget inte tillhandahåller de nödvändiga maktbefogenheterna, bör artikel 235 i fördraget tillämpas.Grundvatten behandlas i rådets direktiv 80/68/EEG och kan därför undantas från tillämpningsområdet för detta direktiv(5).För att detta direktiv effektivt skall kunna genomföras är det viktigt att kommissionen vart femte år till rådet lämnar en jämförande utvärdering av hur det följts av medlemsstaterna.Detta direktiv kommer att behöva ändras och kompletteras, efter förslag från kommissionen, till följd av utvecklingen av den vetenskapliga kunskapen om ämnenas giftighet, svårnedbrytbarhet och ackumulerbarhet i levande organismer och sediment, eller om bästa tillgängliga teknik förbättras. Det är därför nödvändigt att direktivet kan kompletteras i fråga om åtgärder som avser andra farliga ämnen och att bilagorna kan ändras.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Genom detta direktiv- fastställs i enlighet med artikel 6.1 i direktiv 76/464/EEG gränsvärden för utsläppsnormer för de ämnen som avses i artikel 2 a och som släpps ut från sådana industrianläggningar som avses i artikel 2 e,- fastställs i enlighet med artikel 6.2 i direktiv 76/464/EEG kvalitetsmål för vattenmiljön i fråga om de ämnen som avses i artikel 2 a,- fastställs i enlighet med artikel 6.4 i direktiv 76/464/EEG tidsfrister för uppfyllande av villkoren i de tillstånd som behöriga myndigheter i medlemsstaterna har utfärdat beträffande befintliga utsläpp,- fastställs i enlighet med artikel 12.1 i direktiv 76/464/EEG referensmetoder för mätning av halten av de ämnen som avses i artikel 2 a i utsläpp och i vattenmiljön,- inrättas ett övervakningsförfarande i enlighet med artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG,- åläggs medlemsstaterna att samarbeta med varandra när utsläpp påverkar vattnen i flera medlemsstater,- åläggs medlemsstaterna att utarbeta program för att undvika eller eliminera förorening från de källor som avses i artikel 5,- fastställs genom bilaga 1 ett antal allmänna bestämmelser, som gäller för samtliga de ämnen som avses i artikel 2 a och som särskilt avser gränsvärden för utsläppsnormer (avdelning A), kvalitetsmål (avdelning B) och referensmätmetoder (avdelning C),- fastställs genom bilaga 2 ett antal särskilda bestämmelser, som i fråga om enskilda ämnen förstärker och kompletterar vad som föreskrivs i dessa avdelningar.2. Detta direktiv gäller för de vatten som avses i artikel 1 i direktiv 76/464/EEG, dock med undantag för grundvatten.Artikel 2 I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:a) Ämnen:de farliga ämnen som anges i bilaga 2 till detta direktiv och som hör till de familjer och grupper av ämnen som ingår i förteckning 1 i bilagan till direktiv 76/464/EEG.b) Gränsvärden:de värden som anges i bilaga 2, avdelning A, och som avser ämnen enligt a.c) Kvalitetsmål:de krav som anges i bilaga 2, avdelning B, och som avser ämnen enligt a.d) Hantering av ämnen:varje industriprocess som innefattar produktion, bearbetning eller användning av de ämnen som avses i a, samt andra industriprocesser i vilka dessa ämnen ingår.e) Industrianläggning:anläggning i vilken de ämnen som avses i a eller något annat ämne som innehåller dessa ämnen hanteras.f) Befintlig anläggning:en industrianläggning som är i drift 12 månader efter dagen för anmälan av detta direktiv eller, där så är tillämpligt, 12 månader efter dagen för anmälan av varje annat direktiv som gäller en sådan anläggning och som ändrar detta direktiv.g) Ny anläggning:- en industrianläggning som tas i drift senare än 12 månader efter dagen för anmälan av detta direktiv eller, där så är tillämpligt, senare än 12 månader efter dagen för anmälan av varje annat direktiv som gäller en sådan anläggning och som ändrar detta direktiv,- en befintlig industrianläggning vars kapacitet för hantering av ämnena ökas väsentligt senare än 12 månader efter dagen för anmälan av detta direktiv eller, där så är tillämpligt, senare än 12 månader efter dagen för anmälan av varje annat direktiv som gäller en sådan anläggning och som ändrar detta direktiv.Artikel 3 1. Gränsvärdena, tidsfristerna för tillämpningen av dessa värden och förfarandet för övervakning av utsläppen fastställs i avdelning A i bilagorna.2. Gränsvärdena skall i normalfallet gälla den punkt där avloppsvatten som innehåller de ämnen som avses i artikel 2 a lämnar industrianläggningen.Om det för vissa ämnen visar sig nödvändigt att fastställa andra punkter där gränsvärdena skall gälla, skall dessa punkter förtecknas i bilaga 2.Om avloppsvatten som innehåller ämnena behandlas utanför industrianläggningen i en behandlingsanläggning som är avsedd att avlägsna dessa, får medlemsstaten medge att gränsvärdena skall gälla den punkt där avloppsvattnet lämnar behandlingsanläggningen.3. De tillstånd som avses i artikel 3 i direktiv 76/464/EEG skall innehålla lika stränga villkor som de som anges i avdelning A i bilagorna till detta direktiv, om inte en medlemsstat i enlighet med avdelning B i bilagorna till detta direktiv följer artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG.Tillstånden skall omprövas minst vart fjärde år.4. Utan hinder av bestämmelserna i direktiv 76/464/EEG och de skyldigheter som följer av punkt 1-3 får medlemsstaterna meddela tillstånd för nya anläggningar endast om bästa tillgängliga teknik tillämpas och det är nödvändigt för att eliminera förorening i enlighet med artikel 2 i det nämnda direktivet eller för att förhindra snedvriden konkurrens.Oavsett vilken metod som används skall medlemsstaten, om planerade åtgärder av tekniska skäl inte svarar mot bästa tillgängliga teknik, lämna uppgifter till kommissionen som visar på de tekniska svårigheterna innan tillstånd meddelas.Kommissionen skall genast vidarebefordra dessa uppgifter till de andra medlemsstaterna och snarast tillställa samtliga medlemsstater en rapport med ett yttrande över avvikelsen enligt andra stycket. Vid behov skall kommissionen samtidigt till rådet lämna förslag till lämpliga åtgärder.5. Referensmetoden för att fastställa förekomsten av de ämnen som avses i artikel 2 a beskrivs i avdelning C i bilaga 2. Andra metoder får användas, om metodernas detektionsgränser, precision och riktighet minst motsvarar vad som fastställs i avdelning C i bilaga 2.6. Medlemsstaterna skall eftersträva att de åtgärder som vidtas enligt detta direktiv inte orsakar att andra delar av miljön, särskilt marken och luften, utsätts för ökad förorening.Artikel 4 Berörda medlemsstater skall ansvara för övervakningen av den vattenmiljö som påverkas av utsläpp från industrianläggningar eller av andra betydande utsläppskällor.I fråga om utsläpp som påverkar vattnen i flera medlemsstater skall de berörda medlemsstaterna samarbeta i syfte att harmonisera sina övervakningsförfaranden.Artikel 5 1. För de ämnen som särskilt anges i bilaga 2 skall medlemsstaterna upprätta särskilda program för att undvika eller eliminera förorening med ämnena från betydande källor (inklusive källor som förekommer i stort antal och diffusa källor), om det inte är fråga om källor till förorening som omfattas av gemenskapens gränsvärden eller av nationella utsläppsnormer.2. Programmen skall innefatta de åtgärder och tekniker som är lämpligast för att ersätta, avskilja eller återanvända de ämnen som avses i punkt 1.3. De särskilda programmen skall börja genomföras senast fem år efter dagen för anmälan av det direktiv som särskilt avser det ifrågavarande ämnet.Artikel 6 1. Kommissionen skall genomföra en jämförande utvärdering av medlemsstaternas tillämpning av detta direktiv med utgångspunkt från de uppgifter som på begäran i varje enskilt fall tillhandahållits av medlemsstaterna enligt artikel 13 i direktiv 76/464/EEG. Uppgifterna skall särskilt innefatta- detaljuppgifter om tillstånd genom vilka utsläppsnormer för ämnena har fastställts,- inventeringen av ämnen som släpps ut i de vatten som anges i artikel 1.2,- efterlevnaden av de gränsvärden eller kvalitetsmål som fastställs i avdelning A och B i bilaga 2,- resultaten från övervakningen enligt artikel 4 av de delar av vattenmiljön som påverkas av utsläpp, och- de särskilda begränsningsprogram som avses i artikel 5.2. Kommissionen skall vart femte år och första gången fyra år efter dagen för anmälan av detta direktiv till rådet lämna den jämförande utvärdering som avses i punkt 1.3. Om den vetenskapliga kunskapen om de ämnen som avses i artikel 2 a ändras, främst med avseende på ämnenas giftighet, svårnedbrytbarhet och ackumulerbarhet i levande organismer och i sediment, eller om den bästa tillgängliga tekniken förbättras, skall kommissionen tillställa rådet lämpliga förslag om att skärpa gränsvärdena och kvalitetsmålen, om så är lämpligt, eller om att fastställa nya gränsvärden och nya kvalitetsmål.Artikel 7 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de åtgärder som krävs för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1988. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Så snart beslut har fattats skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 8 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Luxemburg den 12 juni 1986.På rådets vägnarP. WINSEMIUSOrdförande(1) EGT nr L 129, 18.5.1976, s. 23.(2) EGT nr C 70, 18.3.1985, s. 15.(3) EGT nr C 120, 20.5.1986.(4) EGT nr C 188, 29.7.1985, s. 19.(5) EGT nr L 20, 26.1.1980, s. 43.BILAGA 1 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Denna bilaga är uppdelad i tre avdelningar, genom vilka allmänna bestämmelser fastställs för alla berörda ämnen:- A: gränsvärden för utsläppsnormer,- B: kvalitetsmål,- C: referensmätmetoder.De allmänna bestämmelserna förstärks och kompletteras i bilaga 2 genom ett antal särskilda bestämmelser för de enskilda ämnena.AVDELNING A Gränsvärden, tidpunkten då dessa skall efterlevas och förfaranden för övervakning av utsläpp 1. Gränsvärdena och tidpunkterna då dessa skall efterlevas fastställs genom bilaga 2, avdelning A, för de olika typer av industrianläggningar som berörs.2. De utsläppta mängderna av ämnena uttrycks som en funktion av den mängd ämnen som produceras, bearbetas eller används under motsvarande period eller, i enlighet med artikel 6.1 i direktiv 76/464/EEG, med hjälp av en annan parameter som är utmärkande för verksamheten.3. För industrianläggningar som släpper ut ämnen som avses i artikel 2 a och som inte nämns i avdelning A i bilaga 2 skall gränsvärden vid behov fastställas av rådet vid ett senare tillfälle. Innan dess fastställer medlemsstaterna självständigt, i enlighet med direktiv 76/464/EEG, utsläppsnormer för sådana ämnen. Dessa normer skall utformas med beaktande av bästa tillgängliga teknik och får inte vara mindre stränga än de närmast jämförbara gränsvärdena i avdelning A i bilaga 2.Denna punkt tillämpas också om det inom en industrianläggning bedrivs andra verksamheter än sådana som omfattas av gränsvärden enligt avdelning A i bilaga 2, om verksamheterna kan antas orsaka utsläpp av ämnen som avses i artikel 2 a.4. Gränsvärden uttryckta som koncentrationer vilka i princip inte får överskridas anges i avdelning A i bilaga 2 för de industrianläggningar som berörs. Gränsvärdena uttryckta som maximala koncentrationer får, frånsett fall då de är de enda värden som kan tillämpas, inte i något fall vara högre än de gränsvärden som uttrycks som vikt dividerad med vattenförbrukningen per enhet som är utmärkande för den förorenande verksamheten. Eftersom koncentrationen av dessa ämnen i spillvattnet beror på den använda vattenmängden, vilken varierar för olika processer och anläggningar, måste gränsvärdena uttryckta som ämnenas vikt i förhållande till de för verksamheten utmärkande parametrarna, som anges i avdelning A i bilaga 2, följas i samtliga fall.5. Ett övervakningsförfarande måste införas för att kontrollera om utsläppen av de ämnen som avses i artikel 2 a överensstämmer med utsläppsnormerna.Detta förfarande skall omfatta provtagning och provanalys, mätningar av utsläpp och mängden ämnen som hanteras, samt i tillämpliga fall mätning av de i avdelning A i bilaga 2 angivna parametrar som är utmärkande för den verksamhet som orsakar utsläppen.Om mängden hanterade ämnen inte kan fastställas, får övervakningsförfarandet grundas på mängden av de ämnen som kan komma att användas för den produktionskapacitet på vilken tillståndet baserats.6. Ett prov skall tas som är representativt för utsläppet under en period av 24 timmar. Den mängd ämnen som släpps ut under en månad skall beräknas från de dagliga mängderna utsläppta ämnen.Genom bilaga 2 kan dock fastställas tröskelvärden för mängden utsläpp av vissa ämnen, under vilka värden medlemsstaterna får tillämpa ett förenklat övervakningsförfarande.7. Provtagningen och flödesmätningen enligt punkt 5 skall normalt ske vid de punkter där gränsvärdena skall gälla enligt artikel 3.2.Om det är nödvändigt för att säkerställa att mätningarna uppfyller kraven i avdelning C i bilagorna, får medlemsstaterna emellertid tillåta att provtagning och flödesmätning sker vid en annan punkt, före den där gränsvärdena skall gälla, om följande förutsättningar är uppfyllda:- Hänsyn tas vid mätningarna till allt vatten som släpps ut från anläggningen och som kan ha förorenats av ämnet i fråga.- Regelbundna kontroller visar att mätningarna är helt representativa för de utsläppta mängderna vid de punkter där gränsvärdena gäller eller alltid är högre.AVDELNING B Kvalitetsmål, tidpunkten då dessa skall de vara uppfyllda och förfarandet för övervakning av att de uppfylls 1. För de medlemsstater som väljer att tillämpa det i artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG angivna undantaget, fastställs de utsläppsnormer som medlemsstaterna skall sätta upp och tillämpa enligt artikel 5 i nämnda direktiv så att kvalitetsmålen enligt punkt 2 och 3 nedan uppfylls inom det område som påverkas av utsläppen av de ämnen som avses i artikel 2 a. Den behöriga myndigheten bestämmer det område som påverkas i varje enskilt fall och väljer bland kvalitetsmålen enligt punkt 2 och 3 det eller de mål som bedöms vara relevanta för det område som berörs, med hänsyn tagen till den avsedda användningen av området och det faktum att syftet med detta direktiv är att eliminera all förorening.2. I syfte att eliminera föroreningar, som de definieras i direktiv 76/464/EEG och i enlighet med artikel 2 i det direktivet, fastställs i avdelning B i bilaga 2 kvalitetsmål och tidpunkter då dessa skall vara uppfyllda.3. Om inte annat anges i avdelning B i bilaga 2 utgör de koncentrationer som anges som kvalitetsmål det aritmetiska medelvärdet av de resultat som erhålls under ett år.4. När flera olika kvalitetsmål tillämpas för vattnen inom ett område, skall vattenkvaliteten vara så hög att varje mål uppfylls.5. För varje tillstånd som beviljas i enlighet med detta direktiv skall den behöriga myndigheten ange de detaljerade villkor, övervakningsförfaranden och tidpunkter som skall gälla, för att säkerställa att de tillämpliga kvalitetsmålen uppfylls.6. I enlighet med artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG skall medlemsstaterna för varje utvalt och tillämpat kvalitetsmål rapportera till kommissionen om- utsläppspunkterna och spridningssätten,- området inom vilket kvalitetsmålet tillämpas,- provtagningsplatsernas läge,- provtagningsfrekvensen,- provtagnings- och mätmetoderna, och- de erhållna resultaten.7. Proverna skall tas vid en punkt som är belägen så nära utsläppspunkten att de är representativa för vattenmiljöns kvalitet inom det område som påverkas av utsläppen. Provtagningsfrekvensen måste vara tillräckligt hög för att påvisa eventuella förändringar i vattenmiljön, med beaktande av naturliga variationer i de hydrologiska förhållandena.AVDELNING C Referensmätmetoder och detektionsgräns 1. Vid tillämpningen av detta direktiv gäller de definitioner som anges i rådets direktiv 79/869/EEG av den 9 oktober 1979 om mätmetoder samt provtagnings-och analysfrekvenser avseende ytvatten för dricksvattenframställning i medlemsstaterna(1).2. De referensmätmetoder som skall användas för att bestämma koncentrationen av ämnena i fråga och detektionsgränsen för berörda miljöer fastställs i avdelning C i bilaga 2.3. Detektionsgränsen samt mätmetodernas riktighet och precision fastställs för varje ämne i avdelning C i bilaga 2.4. Mätning av spillvattenmängden skall utföras med en noggrannhet på ± 20 %.(1) EGT nr L 271, 29.10.1979, s. 44.BILAGA 2 SÄRSKILDA BESTÄMMELSER 1. Om koltetraklorid2. Om DDT3. Om pentaklorfenolNumreringen av de ämnen som förtecknas i denna bilaga motsvarar numreringen i den förteckning över 129 ämnen som finns i kommissionens meddelande till rådet av den 22 juni 1982(1).Om ämnen som inte finns med i den ovan nämnda förteckningen senare tas in i denna bilaga, skall de numreras i kronologisk ordning med början från nr 130.1. Särskilda bestämmelser om koltetraklorid (nr 13)(2)CAS nr 56-23-5(3)>Plats för tabell>>Plats för tabell>Avdelning C (13): Referensmätmetoder1. Som referensmetod för mätning av förekomsten av koltetraklorid i spillvatten och i vattenområden skall gaskromatografi användas.En känslig detektor måste användas när koncentrationerna understiger 0,5 mg/l. Bestämningsgränsen(4) är i sådana fall 0,1 ìg/l. För koncentrationer över 0,5 mg/l är bestämningsgränsen(5) 0,1 mg/l tillräcklig.2. Metodens riktighet och precision måste vara ± 50 % vid en koncentration som motsvarar dubbla bestämningsgränsen(6).II. Särskilda bestämmelser om DDT (nr 46)(7)(8)CAS nr 50-29-3(9)FRYSNING: Koncentrationen av DDT i vattenmiljön, sediment, mollusker, skaldjur eller fisk får inte öka signifikant med tiden.>Plats för tabell>>Plats för tabell>Avdelning C (46): Referensmätmetod1. Den referensmätmetod som skall användas för att bestämma DDT i utsläpp och i vattenmiljön är gaskromatografi med ECD (electron capture detection), efter extrahering med ett lämpligt lösningsmedel. Bestämningsgränsen(10) för total mängd DDT beror på antalet främmande ämnen i provet och är ca 4 ìg/l för vattenmiljön och 1 ìg/l för spillvatten.2. Den referensmetod som skall användas för att bestämma DDT i sediment och organismer är gaskromatografi med ECD (electron capture detection), efter lämplig preparering av proverna. Bestämningsgränsen(11) är 1 ìg/kg.3. Metodens riktighet och precision skall vara ± 50 % vid en koncentration som motsvarar två gånger värdet av bestämningsgränsen(12).III. Särskilda bestämmelser om pentaklorfenol (nr 102)(13)(14)CAS nr 87-86-5(15)FRYSNING: Koncentrationen av PCP i vattenmiljön, sediment, mollusker, skaldjur eller fisk får inte öka signifikant med tiden.>Plats för tabell>>Plats för tabell>Avdelning C (102): Referensmätmetoder1. Den referensmätmetod som skall användas för att bestämma pentaklorfenol i spillvatten och i vattenområden är högtrycksvätskekromatografi eller gaskromatografi med ECD (electron capture detection), efter extraktion med lämpligt lösningsmedel. Bestämningsgränsen(16) är 2 ìg/l för avloppsvatten och 0,1 ìg/l för vattenmiljön.2. Den referensmetod som skall användas för att bestämma pentaklorfenol i sediment och organismer är högtrycksvätskekromatografi eller gaskromatografi med ECD (electron capture detection), efter lämplig preparering av proverna. Bestämningsgränsen(17) är 1 ìg/kg.3. Metodens riktighet och precision måste vara ± 50 % vid en koncentration som motsvarar dubbla bestämningsgränsen(18).(1) EGT nr C 176, 14.7.1982, s. 3.(2) Artikel 5 är särskilt tillämplig i fråga om användningen av koltetraklorid i tvätteriindustrier.(3) CAS-nummer (Chemical Abstract Service).(4) Utan hinder av vad som föreskrivs i artikel 6.3 i direktiv 76/464/EEG får ett förenklat övervakningsförfarande användas, om det inte medför några svårigheter att uppfylla och upprätthålla ovan nämnda kvalitetsmål.(5) "Bestämningsgränsen" xg för ett givet ämne är den minsta mängd, kvantitativt bestämbar i ett prov med användning av en given arbetsmetod, som fortfarande kan skiljas från noll.(6) Summan av isomererna av 1,1,1-triklor-2,2 bis (p-klorfenyl) etan,1,1,1-triklor-2 (o-klorfenyl) -2-(p-klorfenyl) etan,1,1,1-diklor-2,2 bis (p-klorfenyl) etylen och1,1,1-diklor-2,2 bis (p-klorfenyl) etan.(7) Artikel 5 tillämpas för DDT om andra källor än de som nämns i detta direktiv påvisas.(8) CAS-nummer (Chemical Abstract Service).(9) I fråga om nya anläggningar är det med bästa tillgängliga teknik redan möjligt att för DDT fastställa utsläppsnormer under 1 g/ton producerat ämne.(10) På grundval av de erfarenheter som vunnits vid genomförandet av detta direktiv kommer kommissionen, i enlighet med artikel 6.3 i detta direktiv, att i god tid för rådet lägga fram förslag till strängare gränsvärden som skall införas år 1994.(11) "Bestämningsgränsen" xg för ett givet ämne är den minsta mängd, kvantitativt bestämbar i ett prov med användning av en given arbetsmetod, som fortfarande kan skiljas från noll.(12) Den kemiska föreningen 2,3,4,5,6-pentaklor-1-hydroxybensen och dess salter.(13) Artikel 5 tillämpas för pentaklorfenol, särskilt vid användning för träbehandling.(14) CAS-nummer (Chemical Abstract Service).(15) "Bestämningsgränsen" xg för ett givet ämne är den minsta mängd, kvantitativt bestämbar i ett prov med användning av en givenarbetsmetod, som fortfarande kan skiljas från noll.


Avis juridique important

|

31984L0467

Rådets direktiv 84/467/Euratom av den 3 september 1984 om ändring av direktiv 80/836/Euratom vad avser de grundläggande normerna för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 265 , 05/10/1984 s. 0004 - 0156 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 6 s. 0006  Spansk specialutgåva: Område 12 Volym 4 s. 0125  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 6 s. 0006  Portugisisk specialutgåva: Område 12 Volym 4 s. 0125

RÅDETS DIREKTIV av den 3 september 1984 om ändring av direktiv 80/836/Euratom vad avser de grundläggande normerna för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning (84/467/Euratom)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artiklarna 31 och 32 i detta,med beaktande av kommissionens förslag, som har utarbetats efter inhämtande av yttrandet från den grupp som Vetenskapliga och tekniska kommittén har valt ut bland medlemsstaternas vetenskapsmän,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen föreskriver, särskilt i artikel 30, att de grundläggande normerna för skydd av folkhälsan och arbetstagarnas hälsa mot de faror som joniserande strålning medför skall fastställas för att, enligt artikel 33, göra det möjligt för varje medlemsstat att fastställa lämpliga bestämmelser i form av lagar och andra författningar för att säkerställa att de grundläggande normerna följs, att vidta nödvändiga åtgärder vad avser undervisning, utbildning och yrkesutbildning samt att säkra en harmonisering med de bestämmelser som är tillämpliga på detta område i övriga medlemsstater.Rådet antog den 2 februari 1959 direktiv som fastställer sådana grundläggande normer(3), senast ändrade genom direktiv 80/836/Euratom(4).Behovet av att se över bilagorna 1 och 3 till direktiv 80/836/Euratom har blivit uppenbart mot bakgrund av nya vetenskapliga rön i fråga om strålskydd.Skyddet av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa fordrar att all verksamhet som innebär risker från joniserande strålning måste regleras.De grundläggande normerna måste anpassas till de förhållanden under vilka atomenergi används; dessa förhållanden kan variera beroende på om de berör den enskilde arbetstagarens säkerhet då han utsätts för joniserande strålning eller skydd av befolkningen.De värden som fastställs i bilagorna 1 och 3 till direktiv 80/836/Euratom tar endast delvis hänsyn till de senaste vetenskapliga rönen.Vid fastställandet av en del av dessa värden var det nödvändigt att under en övergångsperiod använda de värden för högsta tillåtna koncentration som tidigare fastställts i direktiven från 1959, 1962 och 1966.År 1980 var det inte möjligt att utföra beräkningar för alla berörda radionuklider.I sitt yttrande av den 7 juli 1983 ansåg Ekonomiska och sociala kommittén det vara nödvändigt att, i artiklarna 9 och 12 i direktiv 80/836/Euratom, ändra de årliga dosgränserna för ögonlinsen, i enlighet med de senaste rekommendationerna från Internationella strålskyddskommissionen, ett steg som medför ändring av de ursprungliga värdena i bilaga 3 vad avser gränser för intag av krypton. Dessa ändringar bör därför antas.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Direktiv 80/836/Euratom ändras på följande sätt:1. I artikel 1 b (radiologiska, biologiska och medicinska termer) skall termen "dose effective" i den franska texten ersättas med termen "dose efficace".2. Artikel 6 a skall ersättas med följande:"a) Det skall i förväg vara fastställt att de olika typer av verksamhet som ger upphov till en exponering för joniserande strålning är berättigade på grund av de fördelar som de medför(1).(1) För medicinsk verksamhet skall hänsyn tas till rådets direktiv 84/466/Euratom av den 3 september 1984, om fastställande av grundläggande strålskyddsåtgärder för personer som genomgår medicinsk undersökning eller behandling (EGT nr L 265, 5.10.1984, s. 1)."3. Artikel 9 a skall ersättas med följande:"a) Gränsen för den effektiva dos som i praktiken huvudsakligen används för att uppskatta invärtes bestrålning(1) och som fastställs genom den metod som anges i bilaga 2 avsnitt E skall vara 50 mSv (5 rem) per år; den genomsnittliga dosen för varje organ eller vävnad som berörs får inte överstiga 500 mSv (50 rem) per år.(1) Gränsen för den effektiva dosen skall tas med vid beräkningen av de gränser för årligt intag som anges i bilaga 3; detta gör det möjligt att genom härledning bestämma gränser för koncentrationen i bl. a. luft och vatten."4. I artikel 9 b, skall den första strecksatsen ersättas med följande:"- dosgränsen för ögonlinsen skall vara 150 mSv (15 rem) per år."5. Artikel 12.3 a skall ersättas med följande:"a) Gränsen för den effektiva dos som i praktiken huvudsakligen används för att uppskatta invärtes bestrålning(1) och som fastställs genom den metod som anges i bilaga 2 avsnitt E, skall vara 5 mSv (0,5 rem) per år; den genomsnittliga dosen för varje organ eller vävnad som berörs får inte överstiga 50 mSv (5 rem) per år.(1) Gränsen för den effektiva dosen skall tas med vid beräkningen av de gränser för årligt intag som anges i bilaga 3; detta gör det möjligt att genom härledning bestämma gränser för koncentrationen i bl. a. luft och vatten."6. I artikel 12.3 b skall första strecksatsen ersättas med följande:"- dosgränsen för ögonlinsen skall vara 15 mSv (1,5 rem) per år."7. Bilaga 1 skall ersättas med bilaga 1 till detta direktiv.8. I bilaga 2 avsnitt E första och andra raden skall termen "dose effective" i den franska texten ersättas med termen "dose efficace".9. Bilaga 3 skall ersättas med bilaga 3 till detta direktiv.Artikel 2 Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 18 månader efter dess offentliggörande.Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de bestämmelser som de har antagit med anledning av detta direktiv.Artikel 3 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 3 september 1984.På rådets vägnarP. BARRYOrdförande(1) EGT nr C 127, 14.5.1984, s. 120.(2) EGT nr C 286, 24.10.1983, s. 15.(3) EGT nr 11, 20.2.1959, s. 221/59.(4) EGT nr L 246, 17.9.1980, s. 1.BILAGA 1 1. För radionuklider får följande aktivitetsvärden inte överskridas, enligt artikel 4 a(1):nuklider med mycket hög radiotoxicitet 5 × 103 Bq; 1,4 × 10-7 Ci (grupp 1)nuklider med hög radiotoxicitet 5 × 104 Bq; 1,4 × 10-6 Ci (grupp 2)nuklider med måttlig radiotoxicitet 5 × 105 Bq; 1,4 × 10-5 Ci (grupp 3)nuklider med låg radiotoxicitet 5 × 106 Bq; 1,4 × 10-4 Ci (grupp 4)2. De viktigaste radioaktiva nukliderna är indelade enligt följande, i enlighet med deras relativa radiotoxicitet:a) Mycket hög radiotoxicitet (grupp 1):>Hänvisning till >b) Hög radiotoxicitet (grupp 2):>Hänvisning till >c) Måttlig radiotoxicitet (grupp 3):>Hänvisning till >d) Låg radiotoxicitet (grupp 4):>Hänvisning till >3. För nukliderna 115In, 144Nd, 87Rb, 187Re och 147Sm kan kravet på rapportering och godkännande före genomförandet upphävas, oavsett vilka kvantiteter som används.4. För en blandning av andra radionuklider än naturligt torium och naturligt uran som tillhör olika radiotoxicitetsklasser, kan kravet på rapportering och godkännande före genomförandet endast upphävas om summan av förhållandena mellan aktiviteten hos var och en av radionukliderna och den gräns som anges i punkt 1 för den grupp som den tillhör är mindre än eller lika med 1.5. För radioluminiscent färg, behöver inte fordringarna om rapportering och godkännande före genomförandet tillämpas om de radioaktiva ämnenas totala aktivitet inte överstiger 2 × 109 Bq för tritium (5,4 × 10-2 Ci), 1 × 108 Bq för 147Pm (2,7 × 10-3 Ci) eller 5 × 105 Bq för 226Ra (1,4 × 10-5 Ci) och om denna färg förvaras eller används för tillverkning eller reparation av sådana instrument och ur som avses i artikel 4 c.6. För radionuklider som inte är upptagna i denna bilaga skall den behöriga myndigheten, om så är nödvändigt, bestämma vilken toxicitetsklass de skall tillhöra.7. För gaskappor som impregnerats med torium, får inte fordringarna om rapportering och godkännande före genomförandet tillämpas förutom vad avser deras tillverkning.Alfabetisk förteckning över grundämnena>Plats för tabell>(1) En alfabetisk förteckning över grundämnen återfinns i slutet av denna bilaga.(2*) Förhållandet mellan aktiviteten hos 234 92 U och 238 92 U får inte överstiga 1.BILAGA 31. Gränser för årligt intag genom inandning och härledda gränser för koncentration av radionuklider i inandningsluften för arbetstagare som utsätts för strålning, och gränser för årligt intag genom inandning och föda för enskilda personer ur befolkningen.Värdena i tabellerna a och b motsvarar de årliga dosgränser som har fastställts i artiklarna 8, 9 och 12 för arbetstagare som utsätts för strålning och enskilda personer ur befolkningen.Dessa värden avser vuxna. För barn måste hänsyn tas till anatomiska och fysiologiska egenskaper som kan kräva att dessa värden ändras.2. En blandning av radionuklidera) Om sammansättningen av en blandning inte är känd men förekomsten av vissa radionuklider med säkerhet kan uteslutas, skall den lägsta gräns som har fastställts för de radionuklider som kan förekomma användas.b) Om blandningens exakta sammansättning inte är känd, men de radionuklider som den innehåller har identifierats, skall den lägsta gräns som har fastställts för de radionuklider som förekommer användas.c) Om en radionuklids koncentration och toxicitet dominerar blandningen skall de gränser för årliga intag användas som ges för radionukliden i fråga i punkt 1.d) Vid hantering av en blandning av radionuklider vars sammansättning är känd, skall ett av följande villkor vara uppfyllt:??S j Ij Ij,L ≤ 1eller??S j Cj Cj,L ≤ 1där Ij är det årliga intaget av radionukliden j och Ij,L är gränsen för det årliga intaget av den radionukliden, Cj är den genomsnittliga årliga koncentrationen i luften av radionukliden j och Cj,L är den härledda gränsen för den radionuklidens koncentration i luft.>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>