title: Kommissionens genomförandedirektiv 2014/96/EU av den 15 oktober 2014 om kraven för märkning, försegling och förpackning av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion, inom tillämpningsområdet för rådets direktiv 2008/90/EG

text:
               16.10.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 298/12

         KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEDIREKTIV 2014/96/EU
   av den 15 oktober 2014
   om kraven för märkning, försegling och förpackning av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion, inom tillämpningsområdet för rådets direktiv 2008/90/EG
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av rådets direktiv 2008/90/EG av den 29 september 2008 om saluföring av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion (1), särskilt artikel 9.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Det bör antas krav beträffande märkning, försegling och förpackning av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion för att säkerställa att saluföringen sker i enlighet med direktiv 2008/90/EG.

               (2)

               Det är nödvändigt att fastställa förseglings- och förpackningskrav för fruktplantsförökningsmaterial som officiellt certifierats som utgångsmaterial, elitmaterial eller certifierat material och för fruktplantor som officiellt certifierats som certifierat material.

               (3)

               Utgångsmaterial, elitmaterial och certifierat material bör vid saluföringen vara försett med en etikett som uppfyller vissa krav. Etiketten bör framställas och anbringas av det ansvariga officiella organet. Medlemsstaterna bör ha möjlighet att föreskriva att det ansvariga officiella organet får tillåta att leverantören, under organets överinseende, framställer och anbringar etiketten. Etikettens utformning bör under alla omständigheter fastställas av det ansvariga officiella organet, i enlighet med kraven i detta direktiv.

               (4)

               För att partier av olika sorter eller typer av utgångsmaterial, elitmaterial eller certifierat material ska kunna marknadsföras tillsammans bör medlemsstaterna få lov att införa ett följedokument som kompletterar etiketten. Detta i syfte att underlätta informationen till användarna och förbättra spårbarheten och kontrollen av varupartierna i alla handelsled. Följedokumentet bör tas fram av det ansvariga officiella organet eller av den berörda leverantören under överinseende av det ansvariga officiella organet.

               (5)

               Vid saluföring av CAC-material (Conformitas Agraria Communitatis) bör det krävas ett dokument som tagits fram av leverantören.

               (6)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för förökningsmaterial och plantor av fruktsläkten och fruktarter.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Krav avseende märkning, försegling och förpackning
   Medlemsstaterna ska se till att fruktplantsförökningsmaterial, nedan kallat förökningsmaterial, som officiellt certifierats som utgångsmaterial, elitmaterial eller certifierat material, samt fruktplantor avsedda för fruktproduktion, nedan kallade fruktplantor, som officiellt certifierats som certifierat material, släpps ut på marknaden endast om de uppfyller kraven avseende märkning, försegling och förpackning i artiklarna 2 och 4. Där så är lämpligt får ett följedokument enligt artikel 3 användas för att komplettera etiketten.
   Medlemsstaterna ska se till att förökningsmaterial och fruktplantor som betecknas som CAC-material (Conformitas Agraria Communitatis) släpps ut på marknaden endast om kraven för leverantörens dokument enligt artikel 5 är uppfyllda.
   Artikel 2
   Etikett för utgångsmaterial, elitmaterial och certifierat material
   1.   När det gäller utgångsmaterial, elitmaterial och certifierat material ska medlemsstaterna se till att det ansvariga officiella organet framställer och anbringar en etikett som uppfyller kraven i punkterna 2–5 på växter eller växtdelar som ska saluföras som förökningsmaterial eller fruktplantor. Medlemsstaterna får föreskriva att det ansvariga officiella organet har möjlighet att tillåta att leverantören, under organets överinseende, framställer och anbringar etiketten. Etikettens utformning ska fastställas av det ansvariga officiella organet i enlighet med punkterna 2, 3 och 4.
   Förökningsmaterial eller fruktplantor som ingår i samma parti får saluföras med en enda etikett om materialet eller plantorna ingår i samma förpackning, bunt eller behållare, och förutsatt att etiketten anbringas i enlighet med punkt 5 andra stycket.
   Medlemsstaterna får föreskriva att fruktplantor som är minst ett år gamla ska märkas individuellt. I sådana fall kan märkningen utföras på fältet innan eller i samband med att plantorna grävs upp, eller senare. Om märkningen utförs senare ska växter tillhörande samma parti grävas upp tillsammans och hållas åtskilda från andra partier i märkta behållare till dess att de försetts med märkning.
   2.   Följande uppgifter ska anges på etiketten:

               a)

               Angivelsen ”EU:s regler och standarder”.

               b)

               Medlemsstat som svarar för märkningen, eller motsvarande kod.

               c)

               Ansvarigt officiellt organ, eller motsvarande kod.

               d)

               Leverantörens namn eller registreringsnummer/kod utfärdad av det ansvariga officiella organet.

               e)

               Referensnummer för förpackningen eller bunten, individuellt löp-, vecko- eller partinummer.

               f)

               Vetenskapligt namn.

               g)

               Kategori och, för elitmaterial, generationsnummer.

               h)

               Sortens benämning och, i förekommande fall, klonens benämning. För grundstammar som inte hör till någon sort: artens eller arthybridens namn. För ympade fruktplantor ska dessa uppgifter lämnas för både grundstammen och ympkvisten. För sorter för vilka en ansökan om officiell registrering eller om växtförädlarrätt håller på att behandlas ska den föreslagna benämningen anges, tillsammans med upplysningen ”ansökan under behandling”.

               i)

               I förekommande fall påpekandet ”sort med officiellt erkänd beskrivning”.

               j)

               Mängd.

               k)

               Produktionsland och motsvarande kod, om landet inte är detsamma som den medlemsstat som svarar för märkningen.

               l)

               Utfärdandeår.

               m)

               Om den ursprungliga etiketten ersätts av en ny: den ursprungliga etikettens utfärdandeår.

         3.   Etiketten ska vara tryckt med outplånlig skrift på ett av unionens officiella språk, och texten ska vara väl synlig och läslig.
   4.   Om en färgad etikett används för någon kategori av växter eller växtdelar ska etiketten vara

               a)

               vit med ett diagonalt violett band för utgångsmaterial,

               b)

               vit för elitmaterial,

               c)

               blå för certifierat material.

         5.   Etiketten ska anbringas på de plantor och växtdelar som ska saluföras som förökningsmaterial eller fruktplantor. Om sådana plantor eller växtdelar ska saluföras i en förpackning, bunt eller behållare ska etiketten anbringas på denna förpackning, bunt eller behållare.
   Om förökningsmaterial eller fruktplantor saluförs med en enda etikett, i enlighet med punkt 1 andra stycket, ska denna etikett anbringas på den förpackning, bunt eller behållare som bildas av förökningsmaterialet eller fruktplantorna i fråga.
   Artikel 3
   Följedokument för utgångsmaterial, elitmaterial och certifierat material
   1.   Medlemsstaterna får föreskriva att ett följedokument som kompletterar den etikett som avses i artikel 2 får tas fram av det ansvariga officiella organet, eller av den berörda leverantören under överinseende av organet, för partier med olika sorter eller typer av utgångsmaterial, elitmaterial eller certifierat material som ska saluföras tillsammans.
   2.   Följedokumentet ska

               a)

               innehålla de uppgifter som fastställs i artikel 2.2 och som anges på respektive etikett,

               b)

               vara avfattat på ett av unionens officiella språk,

               c)

               utfärdas i minst två exemplar (leverantör och mottagare),

               d)

               åtfölja materialet från leverantören till mottagaren,

               e)

               ange mottagarens namn och adress,

               f)

               ange datum för dokumentets utfärdande,

               g)

               vid behov innehålla ytterligare information beträffande de berörda varupartierna.

         3.   Om uppgifterna i följedokumentet inte stämmer överens med uppgifterna på den etikett som avses i artikel 2 ska uppgifterna på etiketten ha företräde.
   Artikel 4
   Krav avseende försegling och förpackning för utgångsmaterial, elitmaterial och certifierat material
   1.   När utgångsmaterial, elitmaterial eller certifierat material saluförs i partier om två eller flera plantor eller växtdelar ska medlemsstaterna se till att dessa partier är tillräckligt homogena.
   De plantor eller växtdelar som ingår i partierna ska uppfylla något av följande krav:

               a)

               Plantorna eller växtdelarna är i en förpackning eller behållare som förseglats i enlighet med punkt 2.

               b)

               Plantorna eller växtdelarna ingår i en bunt som förseglats i enlighet med punkt 2.

         2.   I detta direktiv avses med försegling: beträffande en förpackning eller behållare, förslutning på ett sådant sätt att förpackningen/behållaren inte kan öppnas utan att förslutningen skadas och, beträffande en bunt, hopbindning på ett sådant sätt att de plantor eller växtdelar som ingår i bunten inte kan åtskiljas utan att bandet eller banden skadas. Förpackningen, behållaren eller bunten ska vara märkt på ett sådant sätt att etiketten förstörs när den avlägsnas.
   Artikel 5
   Leverantörens dokument för CAC-material
   1.   Medlemsstaterna ska se till att CAC-material saluförs med ett dokument som tagits fram av leverantören och som uppfyller kraven i punkterna 2 och 3, nedan kallat leverantörens dokument.
   För att undvika att leverantörens dokument förväxlas med en etikett som avses i artikel 2 eller ett följedokument som avses i artikel 3 ska medlemsstaterna se till att leverantörens dokument inte liknar något av dessa båda dokument.
   2.   Leverantörens dokument ska innehålla minst följande uppgifter:

               a)

               Angivelsen ”EU:s regler och standarder”.

               b)

               Medlemsstat där leverantörens dokument har tagits fram, eller motsvarande kod.

               c)

               Ansvarigt officiellt organ, eller motsvarande kod.

               d)

               Leverantörens namn eller registreringsnummer/kod utfärdad av det ansvariga officiella organet.

               e)

               Individuellt löp-, vecko- eller partinummer.

               f)

               Vetenskapligt namn.

               g)

               CAC-material.

               h)

               Sortens benämning och, i förekommande fall, klonens benämning. För grundstammar som inte hör till någon sort: artens eller arthybridens namn. För ympade fruktplantor ska dessa uppgifter lämnas för både grundstammen och ympkvisten. För sorter för vilka en ansökan om officiell registrering eller om växtförädlarrätt håller på att behandlas ska den föreslagna benämningen anges, tillsammans med upplysningen ”ansökan under behandling”.

               i)

               Mängd.

               j)

               Produktionsland och motsvarande kod, om landet inte är detsamma som den medlemsstat där leverantörens dokument har utarbetats.

               k)

               Datum för dokumentets utfärdande,

         3.   Leverantörens dokument ska vara tryckt med outplånlig skrift på ett av unionens officiella språk, och texten ska vara väl synlig och läslig.
   Artikel 6
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 31 december 2016 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2017.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 7
   Översynsklausul
   Kommissionen ska före den 1 januari 2019 se över artikel 2.4.
   Artikel 8
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 9
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 15 oktober 2014.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EUT L 267, 8.10.2008, s. 8.


title: Kommissionens delegerade direktiv 2014/10/EU av den 18 oktober 2013 om ändring, för anpassning till den tekniska utvecklingen, av bilaga IV till Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/65/EU vad gäller undantag för bly i legeringar, som en supraledare eller värmeledare, använt i kryokylares kylhuvuden och/eller i kryokylda kylsonder och/eller i kryokylda system för ekvipotentialförbindning, i medicintekniska produkter (kategori 8) och/eller i industriella övervaknings- och kontrollinstrument  Text av betydelse för EES

text:
               9.1.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 4/63

         KOMMISSIONENS DELEGERADE DIREKTIV 2014/10/EU
   av den 18 oktober 2013
   om ändring, för anpassning till den tekniska utvecklingen, av bilaga IV till Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/65/EU vad gäller undantag för bly i legeringar, som en supraledare eller värmeledare, använt i kryokylares kylhuvuden och/eller i kryokylda kylsonder och/eller i kryokylda system för ekvipotentialförbindning, i medicintekniska produkter (kategori 8) och/eller i industriella övervaknings- och kontrollinstrument
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/65/EU av den 8 juni 2011 om begränsning av användning av vissa farliga ämnen i elektrisk och elektronisk utrustning (1), särskilt artikel 5.1 a, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt direktiv 2011/65/EU är det förbjudet att använda bly i elektrisk och elektronisk utrustning som släpps ut på marknaden.

               (2)

               Substitution eller borttagande av bly i legeringar, som en supraledare eller värmeledare, använt i kryokylares kylhuvuden och/eller i kryokylda kylsonder och/eller i kryokylda system för ekvipotentialförbindning, i medicintekniska produkter (kategori 8) och/eller i industriella övervaknings- och kontrollinstrument är för närvarande inte möjligt. För närvarande finns inga användbara blyfria produkter tillgängliga på marknaden för denna användning.

               (3)

               Tid krävs för tillförlitlighetsprovning och produktregistrering av alternativa lösningar.

               (4)

               Direktiv 2011/65/EU bör därför ändras i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilaga IV till direktiv 2011/65/EG ska ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den sista dagen i den sjätte månaden efter det att det har trätt i kraft. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 18 oktober 2013.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EUT L 174, 1.7.2011, s. 88.

      BILAGA
      I bilaga IV till direktiv 2011/65/EU ska följande punkt läggas till som punkt 29:

                  ”29.

                  Bly i legeringar, som en supraledare eller värmeledare, använt i kryokylares kylhuvuden och/eller i kryokylda kylsonder och/eller i kryokylda system för ekvipotentialförbindning, i medicintekniska produkter (kategori 8) och/eller i industriella övervaknings- och kontrollinstrument. Undantaget löper ut den 30 juni 2021.”


title: Kommissionens genomförandedirektiv (EU) 2015/2392 av den 17 december 2015 om Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 vad gäller rapportering till behöriga myndigheter av faktiska eller potentiella överträdelser av den förordningen

text:
               18.12.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 332/126

         KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEDIREKTIV (EU) 2015/2392
   av den 17 december 2015
   om Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 vad gäller rapportering till behöriga myndigheter av faktiska eller potentiella överträdelser av den förordningen
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av den 16 april 2014 om marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG och kommissionens direktiv 2003/124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG (1), särskilt artikel 32.5, och
   av följande skäl:

               (1)

               Personer som rapporterar faktiska eller potentiella överträdelser av förordning (EU) nr 596/2014 (visselblåsare) till behöriga myndigheter kan ge myndigheterna ny information och bistå dem i fråga om att upptäcka marknadsmissbruk och påföra sanktioner för marknadsmissbruket. Människor kan dock avskräckas från att rapportera överträdelser på grund av rädsla för repressalier, diskriminering eller utlämnande av personuppgifter. Lämpliga åtgärder avseende visselblåsning är således nödvändiga för att garantera det övergripande skyddet och respekten för de grundläggande rättigheterna för visselblåsare och dem som anklagas. Personer som medvetet rapporter felaktig eller vilseledande information till behöriga myndigheter bör inte betraktas som visselblåsare och bör följaktligen inte åtnjuta skydd.

               (2)

               Anonym rapportering bör tillåtas av behöriga myndigheter och skyddsmekanismerna i detta direktiv bör också tillämpas när en anonym visselblåsare i ett senare skede avslöjar sin identitet för den behöriga myndigheten. Visselblåsare bör kunna välja mellan att rapportera genom interna förfaranden, om sådana finns, eller direkt till den behöriga myndigheten.

               (3)

               Särskilt avdelad personal från de behöriga myndigheterna, som är utbildade, även i fråga om gällande regler om uppgiftsskydd, skulle vara nödvändigt för att handlägga rapporter om överträdelser av förordning (EU) nr 596/2014 och se till att kommunikationen med den rapporterande personen och uppföljningen av rapporten sker på lämpligt sätt.

               (4)

               Personer som vill rapportera faktiska eller potentiella överträdelser av förordning (EU) nr 596/2014 bör kunna fatta ett välgrundat beslut om huruvida, hur och när de ska rapportera. De behöriga myndigheterna bör därför offentliggöra lättillgänglig information om tillgängliga kommunikationskanaler med behöriga myndigheter, om tillämpliga förfaranden och om särskilt avdelad personal inom den myndighet som handlägger rapporter om överträdelser. All information rörande överträdelser bör vara öppen, lättförståelig och tillförlitlig för att främja och inte hindra rapportering av överträdelser.

               (5)

               För att möjliggöra effektiv kommunikation med den särskilt avdelade personalen måste de behöriga myndigheterna ha infört och använda olika kommunikationskanaler som bör vara användarvänliga och möjliggöra skriftlig och muntlig kommunikation, både elektronisk och icke-elektronisk.

               (6)

               Det är viktigt att förfarandena för skydd av personer som arbetar genom ett anställningskontrakt, oavsett arten av deras anställningsförhållanden och oavsett om de är avlönade eller inte, och som rapporterar överträdelser eller anklagas för överträdelser av förordning (EU) nr 596/2014 skyddar sådana personer mot repressalier, diskriminering och andra former av direkt eller indirekt orättvis behandling. Orättvis behandling kan se ut på många olika sätt beroende på omständigheterna. Enskilda fall måste därför bedömas genom regler för tvistlösning eller rättsliga förfaranden enligt nationell lagstiftning.

               (7)

               Medlemsstaterna bör se till att de behöriga myndigheterna har infört lämpliga förfaranden för handläggning av rapporter om överträdelser och rapporterade personers personuppgifter. Ett sådant förfarande bör säkerställa att identiteten för varje rapporterande och rapporterad person skyddas i alla skeden av förfarandet. Denna skyldighet bör inte påverka nödvändigheten och proportionaliteten av skyldigheten att röja information när detta krävs i unionslagstiftning eller nationell lagstiftning och i enlighet med lämpliga skyddsåtgärder enligt dessa lagar, även i samband med utredningar eller rättsliga förfaranden eller för att skydda andras friheter, däribland den rapporterade personens rätt till försvar.

               (8)

               Det är mycket viktigt och nödvändigt att särskild avdelad personal inom den behöriga myndigheten, och personal från den behöriga myndighet som får tillgång till den information som en rapporterande person lämnar till den behöriga myndigheten, iakttar tystnadsplikt och konfidentialitet när de överför uppgifterna, både inom och utom den behöriga myndigheten. Detta gäller även när en behörig myndighet inleder en utredning eller verkställighetsåtgärder i samband med rapportering av överträdelser.

               (9)

               Medlemsstaterna bör säkerställa en lämplig dokumentering av alla rapporter om överträdelser och se till att alla rapporter är tillgängliga inom den behöriga myndigheten och att information som mottas genom rapporterna kan användas som bevisning vid verkställighetsåtgärder i lämpliga fall. Medlemsstaterna bör säkerställa att Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (2) och nationell lagstiftning som införlivar det direktivet efterlevs.

               (10)

               Skydd av personuppgifter för den rapporterande och den rapporterade personen är avgörande för att undvika orättvis behandling eller skador på personens anseende som beror på att personuppgifter yppats. Detta gäller särskilt uppgifter som röjer identiteten hos en berörd person. Förutom den nationella uppgiftsskyddslagstiftning som införlivar direktiv 95/46/EG bör de behöriga myndigheterna fastställa lämpliga förfaranden för uppgiftsskydd som är särskilt anpassade för att skydda den rapporterande och den rapporterade personen och som bör omfatta ett säkert system inom den behöriga myndigheten till vilket endast godkänd personal har begränsad åtkomsträtt.

               (11)

               Överföring av personuppgifter med anknytning till rapporter från den behöriga myndigheten om överträdelser kan bli nödvändigt för att bedöma en rapport om överträdelser och för att genomföra nödvändig utredning och vidta verkställighetsåtgärder. När uppgifter överförs inom den behöriga myndigheten eller till tredje part, bör de behöriga myndigheterna iaktta sekretess i största möjliga utsträckning i enlighet med nationell lagstiftning.

               (12)

               Rättigheterna för den person som anklagas för att ha överträtt förordning (EU) nr 596/2014 bör skyddas för att undvika skador på personens anseende eller andra negativa konsekvenser. Vidare bör den rapporterade personen i varje skede av förfarandet efter rapporten ha rätt till försvar och tillgång till rättsmedel. Medlemsstaterna bör säkerställa rätten till försvar för den rapporterade personen, inklusive rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet, rätten att bli hörd och rätten att söka effektiva rättsmedel mot ett beslut som rör den rapporterade personen enligt de tillämpliga förfaranden som föreskrivs i nationell lagstiftning i samband med undersökningar eller senare rättsliga förfaranden.

               (13)

               Den regelbundna (minst en gång vartannat år) översynen av behöriga myndigheters förfaranden bör garantera att dessa förfaranden är tillräckliga och uppdaterade, och därmed tjänar sitt syfte. Det är därför viktigt att de behöriga myndigheterna utvärderar sina erfarenheter och utbyter erfarenheter och god praxis med andra behöriga myndigheter.

               (14)

               Eftersom detaljerade bestämmelser om skydd av visselblåsare skulle göra det svårare för medlemsstaterna att garantera att systemen kan samverka och drivas tillsammans med deras nationella system, även i fråga om administrativa, procedurmässiga och institutionella aspekter, behövs en viss flexibilitet för genomförandeakten. En sådan flexibilitet skulle bäst uppnås genom ett direktiv snarare än genom en förordning och följaktligen verkar ett direktiv vara det lämpligaste instrumentet för att medlemsstaterna på ett effektivt sätt ska kunna anpassa systemen för rapportering av överträdelser till sina nationella system, inklusive den institutionella ramen.

               (15)

               Med tanke på att förordning (EU) nr 596/2014 ska börja tillämpas den 3 juli 2016 är det lämpligt att medlemsstaterna införlivar och tillämpar bestämmelser som rör detta direktiv från och med den 3 juli 2016.

               (16)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med europeiska värdepapperskommitténs ståndpunkt.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL I

      SYFTE OCH DEFINITIONER

   Artikel 1
   Syfte
   Genom det här direktivet fastställs regler som specificerar de förfaranden som anges i artikel 32.1 i förordning (EU) nr 596/2014, inklusive arrangemang för rapportering och uppföljning av rapporter och åtgärder för skydd av personer som arbetar genom ett anställningskontrakt samt åtgärder för skydd av personuppgifter.
   Artikel 2
   Definitioner
   I detta direktiv avses med
   1.
         rapporterande person
      : person som rapporterar en faktisk eller potentiell överträdelse av förordning (EU) nr 596/2014 till den behöriga myndigheten,
   2.
         rapporterad person
      : en person som av den rapporterande personen anklagas för att ha begått eller avser att begå en överträdelse av förordning (EU) nr 596/2014,
   3.
         rapport om överträdelse
      : en rapport från den rapporterande personen till den behöriga myndigheten om en faktisk eller potentiell överträdelse av förordning (EU) nr 596/2014.
   KAPITEL II

      FÖRFARANDEN FÖR MOTTAGANDE AV RAPPORTER OM ÖVERTRÄDELSER OCH UPPFÖLJNING AV DEM

   Artikel 3
   Särskilt avdelad personal
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att de behöriga myndigheterna har personal som avdelats för att hantera rapporter om överträdelser (nedan kallad särskilt avdelad personal). Den särskilt avdelade personalen ska utbildas i hantering av rapporter om överträdelser.
   2.   Den ska ha följande uppgifter:

               a)

               Informera alla intresserade om förfarandena för att rapportera överträdelser.

               b)

               Ta emot och följa upp rapporter om överträdelser.

               c)

               Upprätthålla kontakt med den rapporterande personen om denne har identifierat i sig.

         Artikel 4
   Information om mottagande av rapporter om överträdelser och uppföljning av dem
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att behöriga myndigheter på sina webbplatser i en separat avdelning som är tydligt markerad och lättåtkomlig offentliggör den information om mottagande av rapporter om överträdelser som anges i punkt 2.
   2.   Informationen som avses i punkt 1 ska omfatta följande:

               a)

               Kommunikationskanalerna för mottagande och uppföljning av rapporteringen av överträdelser och för att kontakta den särskilt avdelade personalen i enlighet med artikel 6.1 som omfattar följande:

                           1.

                           Telefonnummer, med angivelse av om samtal bandas eller inte när dessa telefonlinjer används.

                           2.

                           Särskilda elektroniska adresser och postadresser, som är säkra och som garanterar sekretess, för att kontakta den särskilt avdelade personalen.

               b)

               De förfaranden som gäller rapportering av överträdelser som avses i artikel 5.

               c)

               Det system för konfidentialitet som gäller för rapporter om överträdelser i enlighet med de tillämpliga förfaranden för rapportering av överträdelser som avses i artikel 5.

               d)

               Förfaranden för skydd av personer som arbetar genom ett anställningskontrakt.

               e)

               En förklaring som tydligt anger att personer som rapporterar information till den behöriga myndigheten i enlighet med förordning (EU) nr 596/2014 inte ska anses överträda eventuella restriktioner för lämnande av uppgifter som ålagts genom avtal eller i någon lagbestämmelse eller administrativ bestämmelse, och ska inte ge upphov till någon form av ansvar för den rapporterande personen med avseende på detta lämnande av uppgifter.

         3.   De behöriga myndigheterna får på sina webbplatser offentliggöra mer detaljerade uppgifter om mottagande och uppföljning av överträdelser som anges i punkt 2.
   Artikel 5
   Förfaranden som tillämpas på rapporter om överträdelser
   1.   De förfaranden för rapportering av överträdelser som avses i artikel 4.2 b ska innehålla följande information:

               a)

               Att rapporter om överträdelser också kan lämnas in anonymt.

               b)

               Det sätt på vilket den behöriga myndigheten kan kräva att den rapporterade personen förtydligar den information som rapporteras eller lämnar ytterligare information som den personen förfogar över.

               c)

               Typen av, innehållet i och tidsramen för feedback av resultatet av den rapport om överträdelser den rapporterande personen kan förvänta sig efter rapporteringen.

               d)

               Det system för konfidentialitet som tillämpas på rapporter om överträdelser, tillsammans med en detaljerad beskrivning av under vilka omständigheter de konfidentiella uppgifterna om en rapporterande person får lämnas ut i enlighet med artiklarna 27, 28 och 29 i förordning (EU) nr 596/2014.

         2.   Den detaljerade beskrivning som avses i led d i punkt 1 ska garantera att den rapporterande personen är medveten om de undantagsfall då det saknas garantier för att uppgifterna kan hållas konfidentiella, till exempel när utlämnande av uppgifter är en nödvändig och proportionell skyldighet som krävs enligt unionslagstiftningen eller nationell lagstiftning i samband med undersökningar eller senare rättsliga förfaranden eller för att skydda andras friheter, däribland rätten till försvar för den rapporterade personen, och i varje fall med förbehåll för lämpliga skyddsåtgärder enligt sådan lagstiftning.
   Artikel 6
   Särskilda kommunikationskanaler
   1.   Medlemsstaterna ska se till att behöriga myndigheter inrättar oberoende och autonoma kommunikationskanaler, som är både säkra och som garanterar konfidentialiteten vid mottagande och uppföljning av rapporter om överträdelser (nedan kallade särskilda kommunikationskanaler).
   2.   Dessa särskilda kommunikationskanaler ska anses vara oberoende och autonoma, om de uppfyller samtliga följande kriterier:

               a)

               De är avskilda från den behöriga myndighetens allmänna kommunikationskanaler, även från dem som används för myndighetens internkommunikation och kommunikation med tredje parter vid dess ordinarie verksamhet.

               b)

               De är utformade, inrättade och används på ett sätt som garanterar att informationen är fullständig och att dess integritet och konfidentialitet skyddas. De ska dessutom vara skyddade mot åtkomst från obehörig personal vid den behöriga myndigheten.

               c)

               De möjliggör lagring av varaktig information i enlighet med artikel 7 så att ytterligare undersökningar blir möjliga.

         3.   De särskilda kommunikationskanalerna ska möjliggöra rapportering av faktiska eller potentiella överträdelser på åtminstone samtliga följande sätt:

               a)

               Skriftlig rapport i elektroniskt format eller pappersformat om överträdelser.

               b)

               Muntlig rapport om överträdelser genom telefonsamtal, oavsett om de spelas in eller inte.

               c)

               Möten med den särskilt avdelade personalen från den behöriga myndigheten.

         4.   Den behöriga myndigheten ska lämna den information som avses artikel 4.2 till den rapporterande personen före mottagandet av rapporten om överträdelser, eller senast vid tidpunkten för mottagandet.
   5.   De behöriga myndigheterna ska se till att en rapport om överträdelse som tas emot på annat sätt än genom de särskilda kommunikationskanaler som avses i denna artikel omedelbart vidarebefordras i oförändrat skick till den särskilt avdelade personalen vid den behöriga myndigheten genom särskilda kommunikationskanaler.
   Artikel 7
   Register över mottagna rapporter
   1.   Medlemsstaterna ska säkerställa att de behöriga myndigheterna för register över de rapporter om överträdelser som mottas.
   2.   De behöriga myndigheterna ska omgående bekräfta mottagandet av skriftliga rapporter om överträdelser till den post- eller e-postadress som den rapporterande personen angett, såvida inte den rapporterande personen uttryckligen begärt annat eller den behöriga myndigheten har fog för att misstänka att en mottagningsbekräftelse av en skriftlig rapport skulle äventyra skyddet av den rapporterande personens identitet.
   3.   Om en telefonlinje med inspelning används för rapportering av överträdelser ska den behöriga myndigheten ha rätt att dokumentera den muntliga rapporteringen i form av

               a)

               en inspelning av samtalet i en varaktig och åtkomlig form, eller

               b)

               en fullständig och korrekt utskrift av samtalet som gjorts av den särskilt avdelade personalen vid den behöriga myndigheten. Om den rapporterande personen har avslöjat sin identitet, ska den behöriga myndigheten ge den rapporterande personen möjlighet att kontrollera, korrigera och godkänna utskriften av samtalet genom att underteckna den.

         4.   Om en telefonlinje utan inspelning används för rapportering av överträdelser ska den behöriga myndigheten ha rätt att dokumentera den muntliga rapporteringen i form av en noggrann utskrift av samtalet av den särskilt avdelade personalen vid den behöriga myndigheten. Om den rapporterande personen har avslöjat sin identitet, ska den behöriga myndigheten ge den rapporterande personen möjlighet att kontrollera, korrigera och godkänna utskriften av samtalet genom att underteckna den.
   5.   Om en person begär ett möte med den särskilt avdelade personalen vid den behöriga myndigheten för att rapportera en överträdelse enligt artikel 6.3 c, ska den behöriga myndigheten säkerställa att fullständig och korrekt dokumentation av mötet förvaras i en varaktig och åtkomlig form. En behörig myndighet ska ha rätt att dokumentera mötet i form av

               a)

               en inspelning av samtalet i en varaktig och åtkomlig form, eller

               b)

               noggrant protokoll från mötet upprättat av den särskilt avdelade personalen vid den behöriga myndigheten. Om den rapporterande personen har avslöjat sin identitet, ska den behöriga myndigheten ge den rapporterande personen möjlighet att kontrollera, korrigera och godkänna protokollet från mötet genom att underteckna det.

         Artikel 8
   Skydd av personer som arbetar genom ett anställningskontrakt
   1.   Medlemsstaterna ska införa förfaranden som garanterar effektivt informationsutbyte och samarbete mellan behöriga myndigheter och andra relevanta myndigheter som deltar i skyddet av personer som arbetar genom anställningskontrakt och som rapporterar överträdelser av förordning (EU) nr 596/2014 till den behöriga myndigheten eller som anklagas för överträdelser. Detta informationsutbyte och samarbete ska åtminstone skydda mot repressalier, diskriminering och andra former av orättvis behandling, som uppstår på grund av eller i samband med rapportering av överträdelser av förordning (EU) nr 596/2014.
   2.   De förfaranden som avses i punkt 1 ska åtminstone säkerställa följande:

               a)

               Rapporterande personer ska ha tillgång till omfattande information och rådgivning om de rättsmedel och förfaranden som erbjuds enligt nationell lagstiftning för att skydda dem mot orättvis behandling, exempelvis förfaranden för att yrka ekonomisk ersättning.

               b)

               Rapporterande personer ska ha tillgång till effektivt stöd från behöriga myndigheter gentemot alla relevanta myndigheter som deltar i deras skydd mot orättvis behandling, bland annat genom att i arbetsrättsliga tvister intyga den rapporterande personens status som visselblåsare.

         Artikel 9
   Skyddsförfaranden för personuppgifter
   1.   Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna förvarar de register som avses i artikel 7 i ett konfidentiellt och säkert system.
   2.   Det system som avses i punkt 1 ska vara åtkomstskyddat så att de uppgifter som lagras i det bara är tillgängliga för personal vid den behöriga myndigheten som behöver dem för att kunna utföra sitt arbete.
   Artikel 10
   Överföring av uppgifter inom och utanför den behöriga myndigheten
   1.   Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna har infört lämpliga förfaranden för överföring av personuppgifter beträffande den rapporterande personen och den rapporterade personen inom och utanför den behöriga myndigheten.
   2.   Medlemsstaterna ska se till att överföringen av uppgifter med anknytning till en rapport om överträdelse inom eller utanför den behöriga myndigheten inte direkt eller indirekt avslöjar den rapporterande personens eller den rapporterade personens identitet eller andra hänvisningar till omständigheter som skulle göra det möjligt att kunna härleda den rapporterande personens eller den rapporterade personens identitet, såvida inte överföringen överensstämmer med det system för konfidentialitet som avses i artikel 5.1 d.
   Artikel 11
   Förfaranden för skydd av rapporterade personer
   1.   Om de rapporterade personernas identitet inte är känd av allmänheten ska den berörda medlemsstaten se till att deras identitet skyddas åtminstone på samma sätt som när det gäller personer som utreds av den behöriga myndigheten.
   2.   De förfaranden som anges i artikel 9 ska också användas för skydd av identiteten hos rapporterade personer.
   Artikel 12
   De behöriga myndigheternas översyn av förfarandena
   Medlemsstaterna ska se till att deras behöriga myndigheter regelbundet, minst en gång vartannat år, ser över sina förfaranden för mottagande och uppföljning av rapporter om överträdelser. I samband med översynen ska de behöriga myndigheterna dra lärdom av sina erfarenheter samt erfarenheter från andra behöriga myndigheter och anpassa sina förfaranden i enlighet därmed och i linje med marknadsutvecklingen och den tekniska utvecklingen.
   KAPITEL III

      SLUTBESTÄMMELSER

   Artikel 13
   Införlivande
   Medlemsstaterna ska senast den 3 juli 2016 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 3 juli 2016.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   Artikel 14
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 15
   Mottagare
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 17 december 2015.

            På kommissionens vägnar

         Jean-Claude JUNCKER

            Ordförande

      (1)  EUT L 173, 12.6.2014, s. 1.

      (2)  EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.


title: Kommissionens genomförandedirektiv 2014/37/EU av den 27 februari 2014 om ändring av rådets direktiv 91/671/EEG om obligatorisk användning av bilbälten och fasthållningsanordningar för barn i fordon

text:
               28.2.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 59/32

      KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEDIREKTIV 2014/37/EU
   av den 27 februari 2014
   om ändring av rådets direktiv 91/671/EEG om obligatorisk användning av bilbälten och fasthållningsanordningar för barn i fordon
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av rådets direktiv 91/671/EEG om obligatorisk användning av bilbälten och fasthållningsanordningar för barn i fordon (1), särskilt artikel 7a, och
   av följande skäl:

               (1)

               I enlighet med rådets beslut 97/836/EG (2) anslöt sig Europeiska gemenskapen den 24 mars 1998 till Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europas (FN/ECE) överenskommelse om antagande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon och för utrustning och delar som kan monteras och/eller användas på hjulförsett fordon samt om villkoren för ömsesidigt erkännande av typgodkännanden utfärdade på grundval av dessa föreskrifter (nedan kallad Reviderad överenskommelse av år 1958).

               (2)

               I enlighet med punkt 1 i bilaga II till beslut 97/836/EG ska de tekniska kraven i FN/ECE-föreskrifterna enligt 1958 års reviderade överenskommelse kunna ersätta de tekniska bilagorna till relevanta EU-särdirektiv när dessa har samma tillämpningsområde och det finns EU-särdirektiv för FN/ECE-föreskrifterna. De kompletterande bestämmelserna i direktiven, till exempel de som gäller installationskrav eller typgodkännandeförfarandet, ska emellertid fortfarande gälla.

               (3)

               Nya FN/ECE-föreskrifter om enhetliga bestämmelser för typgodkännande av förbättrade fasthållningsanordningar för barn i motorfordon. (nedan kallade föreskrifter 129) fastställdes och antogs under överinseende av FN/ECE.

               (4)

               Förskrifter 129 trädde i kraft den 9 juli 2013 som en bilaga till den reviderade överenskommelsen av år 1958.

               (5)

               De standardiserade kraven i föreskrift 129 utgör alternativa skärpta krav i förhållande till dem som fastställts i förordning 44 om enhetliga bestämmelser för typgodkännande av fasthållningsanordningar för barnpassagerare i motorfordon (”fasthållningsanordningar för barn”) (3) och återspeglar den tekniska utvecklingen inom flera aspekter av fasthållningsanordningar för barn, t.ex. sidokollisionsprov, den bakåtvända placeringen för barn upp till 15 månader, kompatibilitet med olika fordon, provdockor och provbänkar samt anpassningsbarhet till olika barnstorlekar.

               (6)

               Eftersom direktiv 91/671/EEG fastställer krav för godkännande och obligatorisk användning inom unionen av fasthållningsanordningar för barn i motorfordon, bör det ändras så att det även omfattar användningen av sådana fasthållningsanordningar för barn som godkänts enligt de tekniska kraven i föreskrifter 129.

               (7)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från den kommitté som har inrättats i enlighet med artikel 7b i direktiv 91/671/EEG.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Artikel 2 i direktiv 91/671/EEG ska ändras på följande sätt:

               (1)

               Punkt 1 a i ska ersättas med följande:

                           ”i)

                           För fordon i kategorierna M1, N1, N2 och N3 ska medlemsstaterna kräva att alla som färdas i fordonet använder de säkerhetsanordningar som fordonet är utrustat med, när fordonen framförs på väg.
                           Barn under 150 cm ska, i sådana fordon i kategorierna M1, N1, N2 och N3 som är utrustade med säkerhetsanordningar, sitta fastspända med en fasthållningsanordning för barn, integrerad eller icke-integrerad enligt artikel 1.4 a och b och som är anpassad till barnets fysiska egenskaper i enlighet med

                                       —

                                       klassificering enligt artikel 1.3 för fasthållningsanordningar för barn som godkänts i enlighet med led c i i denna punkt,

                                       —

                                       storleksintervall och maximal vikt som fasthållningsanordningen för barn är avsedd för, enligt tillverkarens angivelser, för fasthållningsanordningar för barn som godkänts i enlighet med led c ii i denna punkt.

                                 I fordon i kategorierna M1, N1, N2 och N3 som inte är utrustade med säkerhetsanordningar

                                       —

                                       får barn under tre år inte färdas,

                                       —

                                       ska barn som är tre år eller äldre och under 150 cm, utan att det påverkar tillämpningen av led ii, färdas i ett annat säte än ett framsäte.”

               (2)

               Punkt 1 c ska ersättas med följande:

                           ”c)

                           Om en fasthållningsanordning för barn används, ska den vara godkänd i enlighet med

                                       i)

                                       FN/ECE:s föreskrifter nr 44/03 eller direktiv 77/541/EEG eller

                                       ii)

                                       FN/ECE:s föreskrifter nr 129,

                                 eller eventuell senare anpassning till dessa föreskrifter eller det direktivet.
                           Fasthållningsanordningen för barn ska installeras i enlighet med monteringsinformationen (t.ex. bruksanvisning, broschyr eller elektronisk information) från tillverkaren av fasthållningsanordningar för barn som förklarar hur och i vilka fordonstyper systemet kan användas på ett säkert sätt.”

         Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast sex månader efter det att direktivet trätt i kraft. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 27 februari 2014.

            På kommissionens vägnar För ordföranden

         Siim KALLAS

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 373, 31.12.1991, s. 26.

      (2)  Rådets beslut 97/836/EG av den 27 november 1997 om Europeiska gemenskapens anslutning av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europas överenskommelse om antagande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon och för utrustning och delar som kan monteras eller användas på hjulförsett fordon samt om villkoren för ömsesidigt erkännande av typgodkännande utfärdade på grundval av dessa föreskrifter (EGT L 346, 17.12.1997, s. 78).

      (3)  EUT L 306, 23.11.2007, s. 1.


title: Kommissionens genomförandedirektiv 2014/111/EU av den 17 december 2014 om ändring av direktiv 2009/15/EG vad gäller Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) antagande av vissa koder och tillhörande ändringar av vissa konventioner och protokoll  Text av betydelse för EES

text:
               20.12.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 366/83

         KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEDIREKTIV 2014/111/EU
   av den 17 december 2014
   om ändring av direktiv 2009/15/EG vad gäller Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) antagande av vissa koder och tillhörande ändringar av vissa konventioner och protokoll
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/15/EG av den 23 april 2009 om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (1), särskilt artikel 7.2 andra meningen,
   i enlighet med det förfarande för kontroll av överensstämmelse som fastställs i artikel 5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (Coss) (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               I enlighet med artikel 5.1 i förordning (EG) nr 2099/2002 ska medlemsstaterna och kommissionen samarbeta för att i förekommande fall fastställa en gemensam ståndpunkt eller strategi i behöriga internationella forum för att minska risken för en konflikt mellan unionens sjöfartslagstiftning och internationella instrument.

               (2)

               Tillsammans med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 391/2009 (3) utgör direktiv 2009/15/EG en sammanhängande rättsakt där erkända organisationers verksamhet regleras på ett enhetligt sätt enligt samma principer och definitioner. I artikel 3.2 i direktiv 2009/15/EG fastställs att om en medlemsstat beslutar att med avseende på fartyg som seglar under dess flagg bemyndiga en organisation att utföra inspektioner och besiktningar avseende föreskrivna certifikat, ska den anförtro dessa uppgifter endast åt en erkänd organisation vilken enligt artikel 2 g i direktivet är en organisation som har erkänts i enlighet med förordning (EG) nr 391/2009. Därför påverkas båda rättsakter av de bestämmelser enligt vilka de berörda organisationerna erkänns.

               (3)

               Med termen internationella konventioner enligt definitionen i artikel 2 d i direktiv 2009/15/EG avses den internationella konventionen om säkerhet för människoliv till sjöss av den 1 november 1974 (nedan kallad Solas-konventionen) utom kapitel XI-2 i dess bilaga, den internationella lastlinjekonventionen av den 5 april 1966 (nedan kallad lastlinjekonventionen) och den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg av den 2 november 1973 (nedan kallad Marpol-konventionen), inklusive protokoll och ändringar till dessa, samt därmed förknippade koder av tvingande karaktär i alla medlemsstater, i uppdaterad version

               (4)

               IMO:s församling antog vid sitt 28:e möte en genomförandekod för IMO-instrument (III-koden), vilket framgår av IMO:s resolution A.1070(28) av den 4 december 2013, samt ändringar av lastlinjekonventionen för att göra III-koden obligatorisk, tillsammans med ett åtföljande system för kontroll av flaggstaterna, vilket anges i IMO:s resolution A.1083(28) av den 4 december 2013.

               (5)

               IMO:s kommitté för skydd av den marina miljön (MEPC) antog vid sitt 66:e möte ändringar av 1978 års protokoll till Marpol-konventionen, vilket anges i resolution MEPC.246(66) av den 4 april 2014 och 1997 års protokoll till Marpol-konventionen, ändrad genom 1978 års tillhörande protokoll, vilket anges i resolution MEPC.247(66) av den 4 april 2014, för att göra III-koden obligatorisk, tillsammans med ett åtföljande system för kontroll av flaggstaterna.

               (6)

               IMO:s sjösäkerhetskommitté (MSC) antog vid sitt 93:e möte ändringar av Solas-konventionen, vilket anges i resolution MSC.366(93) av den 22 maj 2014 och 1988 års protokoll till lastlinjekonventionen, vilket anges i resolution MSC.375(93) av den 22 maj 2014, för att göra III-koden obligatorisk, tillsammans med ett åtföljande system för kontroll av flaggstaterna.

               (7)

               Vid det 65:e mötet för kommittén för skydd av den marina miljön och det 92:a mötet för sjösäkerhetskommittén antogs IMO-koden för erkända organisationer (RO-koden), vilket anges i resolution MSC.349(92) av den 21 juni 2013.

               (8)

               Vid sitt 65:e möte antog kommittén för skydd av den marina miljön ändringar av 1978 års protokoll till Marpol-konventionen för att göra RO-koden obligatorisk, vilket anges i resolution MEPC.238(65) av den 17 maj 2013.

               (9)

               Vid sitt 92:a möte antog sjösäkerhetskommittén ändringar av Solas-konventionen och 1988 års protokoll till lastlinjekonventionen för att göra RO-koden obligatorisk, vilket anges i resolutionerna MSC.350(92) och MSC.356(92) av den 21 juni 2013.

               (10)

               III-koden och RO-koden förväntas därför träda i kraft mellan den 1 januari 2015 och den 1 januari 2018 i enlighet med tillämpliga regler för antagande, ratificering och ikraftträdande av ändringar enligt de berörda IMO-konventionerna.

               (11)

               Den 13 maj 2013 antog rådet rådets beslut 2013/268/EU om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) i fråga om antagandet av vissa koder och tillhörande ändringar av vissa konventioner och protokoll (4). I enlighet med artikel 5 i det beslutet bemyndigade rådet medlemsstaterna att ge sitt samtycke till att vara bundna, i unionens intresse och med förbehåll för den förklaring som anges i bilagan till det beslutet, av de ändringar som avses i skäl 4–9 i detta direktiv.

               (12)

               I den förklaring som fogats till rådets beslut 2013/268/EU anges att medlemsstaterna anser att III-koden och RO-koden innehåller ett antal minimikrav för vilka länder kan, beroende på vad som är tillämpligt, utarbeta och förbättra den ökade sjösäkerheten och skyddet av miljön.

               (13)

               Det anges också att ingenting i III-koden eller RO-koden på något sätt ska anses begränsa eller hindra fullgörandet av medlemsstaternas skyldigheter enligt EU:s lagstiftning när det gäller definitionen av ”föreskrivna certifikat” och ”klasscertifikat”, tillämpningsområdet för de skyldigheter och kriterier som fastställts för erkända organisationer och de förpliktelser som åvilar Europeiska kommissionen vid erkännande, bedömning och, i tillämpliga fall, införande av korrigerande åtgärder eller sanktioner för de erkända organisationerna. I samma förklaring anges att vid en IMO-revision kommer medlemsstaterna att göra ett uttalande om att endast överensstämmelsen med bestämmelserna i de relevanta internationella konventioner som medlemsstaterna har godkänt, däribland vad gäller denna förklaring, ska verifieras.

               (14)

               Inom unionens rättsordning innehåller direktiv 2009/15/EG och förordning (EG) nr 391/2009 hänvisningar till de ”internationella konventioner” som beskrivs i skäl 3. Inom denna ram införs ändringar av IMO:s konventioner automatiskt i unionslagstiftningen samtidigt som de träder i kraft på internationell nivå, däribland de tillhörande koder som har tvingande karaktär, som t.ex. III-koden och RO-koden, som därför utgör en del av IMO:s instrument som är relevanta vid tillämpningen av direktiv 2009/15/EG.

               (15)

               Ändringar av internationella konventioner kan dock undantas från räckvidden för EU:s sjöfartslagstiftning i enlighet med förfarandet för kontroll av överensstämmelse om de uppfyller minst ett av de två kriterier som anges i artikel 5.2 i förordning (EG) nr 2099/2002.

               (16)

               Kommissionen utvärderade ändringarna av IMO-konventionerna i enlighet med artikel 5 i förordning (EG) nr 2099/2002 och fastställde att det finns ett antal avvikelser mellan å ena sidan III-koden och RO-koden, samt å andra sidan direktiv 2009/15/EG och förordning (EG) nr 391/2009.

               (17)

               För det första anges i punkt 16.1 i del 2 i III-koden en minimiförteckning över resurser och processer som flaggstaterna måste fastställa, inklusive administrativa instruktioner som hänför sig bland annat till fartygsklasscertifikat, som krävs av flaggstaten, för att visa överensstämmelse med strukturella, mekaniska, elektriska och/eller andra krav i en internationell konvention som flaggstaten är part i eller med flaggstatens nationella bestämmelser. Såsom anges i skäl 21 nedan skiljer dock unionslagstiftningen mellan föreskrivna certifikat och klasscertifikat. De senare är dokument av privat karaktär och utfärdas varken av en flaggstat eller på en flaggstats vägnar. Denna bestämmelse i III-koden hänvisar i själva verket till Solas-konventionen kapitel II-1 del A-1 regel 3-1, där det anges att fartyg ska utformas, byggas och underhållas i överensstämmelse med de strukturella, mekaniska och elektriska krav som ställs av ett klassificeringssällskap som är erkänt av administrationen i enlighet med bestämmelserna i regel XI-1/1. 1. I Solas-konventionen identifieras tydligt fartyget eller dess juridiska ombud gentemot flaggstaten som föremål för detta krav. När en erkänd organisation agerar i egenskap av klassificeringssällskap utfärdar den dessutom fartygsklasscertifikat i enlighet med sina egna bestämmelser, förfaranden, villkor och privata avtalsarrangemang som flaggstaten inte är part i. Därför motsäger denna bestämmelse i III-koden avgränsningen mellan klasscertifikat och föreskrivna certifikat i den befintliga EU-lagstiftningen.

               (18)

               För det andra krävs det i punkt 18.1 i del 2 i III-koden att en flaggstat fastställer ”med avseende enbart på fartyg som har rätt att föra dess flagg”, att en erkänd organisation har tillräckliga resurser i fråga om teknik, ledarskap och forskning för att genomföra de uppgifter som den har anförtrotts. Däremot behandlas denna aspekt enligt unionslagstiftningen som ett krav för erkännande enligt kriterium A.3 i bilaga I till förordning (EG) nr 391/2009, med avseende på hela flottan inom den berörda organisationens klass, utan åtskillnad baserad på flagg. Om denna bestämmelse i III-koden införlivades i unionslagstiftningen, skulle den begränsa tillämpningen av kriterium A.3 i bilaga I till förordning (EG) nr 391/2009 till den erkända organisationens prestationer vad gäller enbart fartyg som för en medlemsstats flagg, i strid med de krav som för närvarande gäller.

               (19)

               För det tredje har det genom punkt 19 i del 2 i III-koden införts ett förbud för flaggstaten att bemyndiga de erkända organisationerna att i fråga om andra fartyg än de som har rätt att föra dess flagg tillämpa krav som avser bland annat deras klassificeringsregler, krav eller förfaranden. Enligt direktiv 2009/15/EG kan medlemsstaterna endast bemyndiga en organisation att agera på deras vägnar vad gäller att utfärda föreskrivna certifikat för deras respektive flotta om organisationen har godkänts och övervakas för detta ändamål i enlighet med förordning (EG) nr 391/2009. Inom denna ram måste de erkända organisationernas relevanta verksamhet uppfylla vissa krav avseende hela den klassade flottan, oberoende av vilken flagg den för. Detta gäller de flesta av de kriterier som anges i bilaga I till förordning (EG) nr 391/2009 samt andra skyldigheter, i synnerhet artikel 10.4 i samma förordning. Om denna bestämmelse i III-koden införlivades i unionslagstiftningen, skulle den begränsa tillämpningen av befintliga krav på erkännande i förordning (EG) nr 391/2009, bland annat om de kan betraktas som regler, krav och förfaranden, till den erkända organisationens prestationer vad gäller enbart fartyg som för en medlemsstats flagg.

               (20)

               För det fjärde definieras en ”erkänd organisation” i avsnitt 1.1 i del 2 i RO-koden som en organisation som utvärderats av en flaggstat och anses uppfylla kraven i del 2 i RO-koden. I artikel 2 g i direktiv 2009/15/EG fastställs det däremot att en erkänd organisation är ”en organisation som har erkänts i enlighet med förordning (EG) nr 391/2009”. Mot bakgrund av kommissionens bedömning enligt skälen 21–23 förefaller flera bestämmelser i del 2 i RO-koden vara oförenliga med förordning (EG) nr 391/2009. Följaktligen uppfyller en erkänd organisation enligt definitionen i RO-koden inte alla krav i förordning (EG) nr 391/2009 och kan därför inte uppfylla definitionen av en erkänd organisation enligt unionslagstiftningen.

               (21)

               För det femte definieras ”föreskriven certifiering och föreskrivna tjänster” i avsnitt 1.3 i del 2 i RO-koden som en enda kategori av verksamheter som en erkänd organisation har rätt att utföra på flaggstatens vägnar, däribland utfärdande av certifikat som avser både föreskrivna krav och klassificeringskrav. I definitionerna i artikel 2 i och 2 k i direktiv (EG) 2009/15/EG görs det däremot en tydlig åtskillnad mellan ”föreskrivna certifikat” som är certifikat som utfärdas av en flaggstat eller på dess vägnar i enlighet med internationella konventioner och ”klasscertifikat” som är dokument som utfärdas av en erkänd organisation som i egenskap av klassificeringssällskap intygar ett fartygs lämplighet för en viss användning eller tjänst i enlighet med de regler och förfaranden som har fastställts och offentliggjorts av den erkända organisationen. Enligt unionslagstiftningen är föreskrivna certifikat och klasscertifikat alltså separata och av olika karaktär. Föreskrivna certifikat har nämligen offentlig karaktär medan klasscertifikat har privat karaktär eftersom de utfärdas av ett klassificeringssällskap i enlighet med dess egna regler, förfaranden och villkor. Av detta följer att de klassificeringscertifikat som utfärdas av en erkänd organisation för ett fartyg för att intyga överensstämmelse med klassificeringsregler och förfaranden, bland annat vid kontroll av en flaggstat som bevis för överensstämmelse med Solas-konventionen kapitel II-I del A-1 regel 3-1, är dokument av rent privat natur som varken är en flaggstats handlingar eller handlingar som utförs på en flaggstats vägnar. I RO-koden anges det dock systematiskt att ”föreskriven certifiering och föreskrivna tjänster” utförs av den erkända organisationen ”på uppdrag av flaggstaten” vilket motsäger den rättsliga åtskillnaden i unionslagstiftningen. Oberoende av denna motstridighet medför denna bestämmelse i RO-koden, om den godtas som norm i unionslagstiftningen, en uppenbar risk för att kraven på erkännande som anges i förordning (EG) nr 391/2009, och som hänför sig till hela organisationens verksamhet oberoende av flaggstat, inte längre kan genomföras inom EU. På grund av kopplingen mellan de två instrumenten som förklaras i skäl 2 är denna risk också relevant för direktiv 2009/15/EG.

               (22)

               För det sjätte föreskrivs det i avsnitt 3.9.3.1 i del 2 i RO-koden en mekanism för samarbete mellan erkända organisationer inom den enda ram som fastställts av flaggstaten för att vid behov standardisera de förfaranden som avser föreskriven certifiering och föreskrivna tjänster för flaggstaten. I avsnitt 3.9.3.2 i del 2 i samma kod fastställs en ram ”av en flaggstat eller en grupp av flaggstater” för att reglera samarbetet mellan deras erkända organisationer vad gäller tekniska och säkerhetsrelaterade aspekter av ”föreskriven certifiering och föreskrivna tjänster av fartyg […] på den/de nämnda flaggstatens/staternas vägnar”. Däremot regleras samarbetet mellan erkända organisationer enligt unionslagstiftningen i artikel 10.1 i förordning (EG) nr 391/2009 som kräver att erkända organisationer regelbundet samråder med varandra för att bevara likvärdigheten mellan och uppnå harmonisering av sina regler och förfaranden och tillämpningen av dessa, och fastställer en ram för ömsesidigt erkännande i lämpliga fall av klasscertifikat för material, utrustning och komponenter. Dessa två samarbetsförfaranden enligt artikel 10.1 hänför sig till de erkända organisationernas privata verksamhet, i deras egenskap av klassificeringssällskap, och tillämpas därför utan åtskillnad baserad på flagg. Om samarbetsmekanismerna i RO-koden införlivades i unionslagstiftningen, skulle de begränsa tillämpningsområdet för den samarbetsram som fastställs i förordning (EG) nr 391/2009 till den verksamhet som utförs av de erkända organisationerna vilken avser enbart fartyg som för en medlemsstats flagg, i strid med de krav som för närvarande gäller.

               (23)

               För det sjunde är avsnitt 3.9.3.3 i del 2 i RO-koden identiskt med punkt 19 i del 2 i III-koden. De beaktanden som görs i skäl 19 gäller därför även för denna bestämmelse i RO-koden.

               (24)

               Ingenting i vare sig III-koden eller RO-koden bör inskränka unionens förmåga att fastställa, i enlighet med fördragen och internationell rätt, lämpliga villkor för erkännande av organisationer som önskar bemyndigas av medlemsstaterna att utföra fartygsrevisioner och certifieringsverksamhet på deras vägnar, i syfte att uppnå unionens mål och särskilt för att öka sjösäkerheten och skyddet av miljön.

               (25)

               Systemet för ömsesidigt erkännande av klasscertifikat för material, utrustning och komponenter enligt artikel 10.1 i förordning (EG) nr 391/2009 är endast giltigt inom unionen med avseende på fartyg som för en medlemsstats flagg. Vad beträffar utländska fartyg beslutar de relevanta tredjeländerna som är flaggstater själva om godkännandet av sådana certifikat när de utövar sin exklusiva behörighet, särskilt enligt Förenta nationernas havsrättskonvention (Unclos).

               (26)

               På grundval av sin utvärdering har kommissionen fastställt att de bestämmelser i III-koden och RO-koden som avses i föregående skäl är oförenliga med direktiv 2009/15/EG, eller med förordning (EG) nr 391/2009 och därmed också med direktiv 2009/15/EG på grund av kopplingen mellan de två instrumenten som förklaras i skäl 2, och bör uteslutas från direktivets tillämpningsområde. Artikel 2 d i direktiv (EG) 2009/15 bör därför ändras i enlighet med detta.

               (27)

               Eftersom RO-koden träder i kraft den 1 januari 2015 bör detta direktiv träda i kraft så snart som möjligt efter dagen för offentliggörandet.

               (28)

               Kommittén för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (Coss) har inte avgett något yttrande om de åtgärder som föreskrivs i detta direktiv. En genomförandeakt ansågs vara nödvändig och ordföranden lämnade utkastet till genomförandeakt till omprövningskommittén för ytterligare överläggningar. De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från omprövningskommittén.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Artikel 2 d i direktiv 2009/15/EG ska ersättas med följande:

      ”d)
            internationella konventioner
         : den internationella konventionen om säkerhet för människoliv till sjöss av den 1 november 1974 (Solas 74) utom kapitel XI-2 i dess bilaga, den internationella lastlinjekonventionen av den 5 april 1966 och den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg av den 2 november 1973 (Marpol), inklusive protokoll och ändringar till dessa samt därmed förknippade koder av tvingande karaktär i alla medlemsstater, utom punkterna 16.1, 18.1 och 19 i del 2 i genomförandekoden för IMO-instrument samt avsnitt 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2 och 3.9.3.3 i del 2 i IMO-koden för erkända organisationer, i uppdaterad lydelse.”

   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna ska senast den 31 december 2015 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texten till dessa bestämmelser till kommissionen.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2016.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 17 december 2014.

            På kommissionens vägnar

         Jean-Claude JUNCKER

            Ordförande

      (1)  EUT L 131, 28.5.2009, s. 47.

      (2)  EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av den 23 april 2009 om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg (EUT L 131, 28.5.2009, s. 11).

      (4)  EUT L 155, 7.6.2013, s. 3.


title: Kommissionens genomförandedirektiv 2011/45/EU av den 13 april 2011 om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG för att införa diklofop som verksamt ämne och om ändring av kommissionens beslut 2008/934/EG  Text av betydelse för EES

text:
               14.4.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 100/47

         KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEDIREKTIV 2011/45/EU
   av den 13 april 2011
   om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG för att införa diklofop som verksamt ämne och om ändring av kommissionens beslut 2008/934/EG
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsprodukter på marknaden (1), särskilt artikel 6.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Kommissionens förordningar (EG) nr 451/2000 (2) och (EG) nr 1490/2002 (3) innehåller genomförandebestämmelser för den tredje etappen i det arbetsprogram som avses i artikel 8.2 i direktiv 91/414/EEG och en förteckning över verksamma ämnen som ska bedömas för att eventuellt införas i bilaga I till direktiv 91/414/EEG. I den förteckningen ingick diklofop.

               (2)

               Anmälaren återkallade i enlighet med artikel 11e i förordning (EG) nr 1490/2002 sin ansökan om att det verksamma ämnet ska införas i bilaga I till direktiv 91/414/EEG inom två månader från det att utkastet till bedömningsrapporten tagits emot. Följaktligen fastställdes det i kommissionens beslut 2008/934/EG av den 5 december 2008 om att inte ta upp vissa verksamma ämnen i bilaga I till rådets direktiv 91/414/EEG och om återkallande av godkännanden för växtskyddsmedel som innehåller dessa ämnen (4) att diklofop inte skulle införas i bilaga I.

               (3)

               Den ursprungliga anmälaren (nedan kallad sökanden) har i enlighet med artikel 6.2 i direktiv 91/414/EEG lämnat in en ny ansökan och begärt ett påskyndat förfarande i enlighet med artiklarna 14–19 i kommissionens förordning (EG) nr 33/2008 av den 17 januari 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets direktiv 91/414/EEG i fråga om ett ordinarie och ett påskyndat förfarande för bedömning av verksamma ämnen som omfattades av det arbetsprogram som avses i artikel 8.2 i det direktivet men som inte införts i dess bilaga I (5).

               (4)

               Ansökan lämnades till Frankrike, som genom förordning (EG) nr 1490/2002 hade utsetts till rapporterande medlemsstat. Tidsfristen för det påskyndade förfarandet har följts. Specifikationen för det verksamma ämnet och de avsedda användningarna är desamma som de som anges i beslut 2008/934/EG. Ansökan uppfyller dessutom de återstående kraven gällande innehåll och förfarande i artikel 15 i förordning (EG) nr 33/2008.

               (5)

               Frankrike utvärderade de kompletterande uppgifter som sökanden lämnat och lade fram en kompletterande rapport. Rapporten lämnades till Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (nedan kallad myndigheten) och till kommissionen den 11 augusti 2009. Myndigheten skickade den kompletterande rapporten till övriga medlemsstater och sökanden för synpunkter, och vidarebefordrade därefter de mottagna synpunkterna till kommissionen. I enlighet med artikel 20.1 i förordning (EG) nr 33/2008 och på kommissionens begäran lade myndigheten fram sin slutsats om diklofop (beaktad variant diklofopmetyl) för kommissionen den 1 september 2010 (6). Medlemsstaterna och kommissionen granskade utkastet till bedömningsrapport, den kompletterande rapporten och myndighetens slutsats i ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa, och en rapport färdigställdes den 11 mars 2011 i form av kommissionens granskningsrapport om diklofop.

               (6)

               De olika undersökningar som gjorts har visat att växtskyddsmedel som innehåller diklofop i allmänhet kan antas uppfylla kraven i artikel 5.1 a och b i direktiv 91/414/EEG, särskilt när det gäller de användningsområden som har undersökts och som beskrivs i kommissionens granskningsrapport. Diklofop bör därför införas i bilaga I så att godkännanden av växtskyddsmedel som innehåller detta verksamma ämne kan beviljas i alla medlemsstater i enlighet med det direktivet.

               (7)

               Utan att det påverkar den slutsatsen bör ytterligare uppgifter inhämtas om vissa specifika aspekter. Enligt artikel 6.1 i direktiv 91/414/EEG kan det ställas villkor för införandet av ett ämne i bilaga I. Man bör därför kräva att sökanden lämnar in ytterligare uppgifter som bekräftar resultaten av riskbedömningen på grundval av de senaste vetenskapliga rönen vad gäller en metabolismstudie på spannmål. Man bör även kräva att sökanden lämnar in uppgifter som bekräftar den eventuella miljöpåverkan av isomerernas preferentiella nedbrytning/omvandling.

               (8)

               Innan ett verksamt ämne införs i bilaga I bör medlemsstaterna och berörda parter medges en rimlig tidsfrist för att anpassa sig till de nya krav som kommer att följa av införandet.

               (9)

               Utan att det påverkar de skyldigheter som enligt direktiv 91/414/EEG följer av införandet av ett verksamt ämne i bilaga I, bör medlemsstaterna medges en tidsfrist på sex månader efter införandet för att ompröva befintliga godkännanden av växtskyddsmedel som innehåller diklofop i syfte att se till att kraven i direktiv 91/414/EEG, särskilt artikel 13 och de relevanta villkoren i bilaga I, är uppfyllda. Medlemsstaterna bör vid behov ändra, ersätta eller återkalla befintliga godkännanden enligt bestämmelserna i direktiv 91/414/EEG. Genom undantag från ovanstående tidsfrist bör en längre period medges för inlämnande och bedömning av den fullständiga dokumentationen enligt bilaga III för varje växtskyddsmedel och för varje avsett användningsområde i överensstämmelse med de enhetliga principerna i direktiv 91/414/EEG.

               (10)

               Erfarenheter från tidigare införanden i bilaga I till direktiv 91/414/EEG av verksamma ämnen som bedömts enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3600/92 av den 11 december 1992 om närmare bestämmelser för genomförandet av den första etappen i det arbetsprogram som avses i artikel 8.2 i rådets direktiv 91/414/EEG om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden (7) har visat att svårigheter kan uppstå vid tolkningen av kraven på innehavarna av befintliga godkännanden när det gäller tillgång till uppgifter. För att undvika ytterligare svårigheter förefaller det därför nödvändigt att klargöra medlemsstaternas skyldigheter, särskilt den att kontrollera att innehavarna av ett godkännande kan visa att de har tillgång till dokumentation som uppfyller kraven i bilaga II till det direktivet. Detta klargörande innebär dock inte att några nya krav ställs på medlemsstaterna eller på innehavarna av godkännanden i förhållande till de direktiv om ändring av bilaga I som hittills har antagits.

               (11)

               Direktiv 91/414/EEG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (12)

               I beslut 2008/934/EG fastställs att diklofopmetyl inte ska införas i bilaga I och att godkännanden av växtskyddsmedel som innehåller detta ämne ska återkallas senast den 31 december 2011. Den rad som avser diklofopmetyl i bilagan till det beslutet måste utgå.

               (13)

               Beslut 2008/934/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (14)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Bilaga I till direktiv 91/414/EEG ska ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet.
   Artikel 2
   Den rad som avser diklofopmetyl i bilagan till beslut 2008/934/EG ska utgå.
   Artikel 3
   Medlemsstaterna ska senast den 30 november 2011 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser tillsammans med en jämförelsetabell över dessa bestämmelser och detta direktiv.
   De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 december 2011.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
   Artikel 4
   1.   Om så krävs ska medlemsstaterna i enlighet med direktiv 91/414/EEG ändra eller återkalla befintliga godkännanden för växtskyddsmedel som innehåller diklofop som verksamt ämne senast den 30 november 2011. Senast detta datum ska medlemsstaterna särskilt kontrollera att de villkor som rör diklofop i bilaga I till det direktivet har uppfyllts, med undantag av villkoren i del B i den post som gäller detta verksamma ämne, och att innehavaren av godkännandet har eller har tillgång till dokumentation som uppfyller kraven i bilaga II till det direktivet i enlighet med villkoren i artikel 13 i samma direktiv.
   2.   Genom undantag från punkt 1 ska medlemsstaterna för varje godkänt växtskyddsmedel som innehåller diklofop, antingen som enda verksamma ämne eller som ett av flera verksamma ämnen som alla senast den 31 maj 2011 förtecknats i bilaga I till direktiv 91/414/EEG, ta upp växtskyddsmedlet till ny prövning i överensstämmelse med de enhetliga principerna i bilaga VI till direktiv 91/414/EEG, på grundval av dokumentation som uppfyller kraven i bilaga III till det direktivet och med hänsyn till del B i den post som gäller diklofop i bilaga I till det direktivet. På grundval av denna prövning ska medlemsstaterna fastställa om växtskyddsmedlet uppfyller villkoren i artikel 4.1 b, c, d och e i direktiv 91/414/EEG.
   Därefter ska medlemsstaterna

               a)

               om ett växtskyddsmedel innehåller diklofop som enda verksamma ämne, om så krävs, senast den 31 maj 2015 ändra eller återkalla godkännandet, eller

               b)

               om ett växtskyddsmedel innehåller diklofop som ett av flera verksamma ämnen, om så krävs, ändra eller återkalla godkännandet senast den 31 maj 2015 eller senast det datum som fastställs för en sådan ändring eller ett sådant återkallande i det eller de direktiv genom vilket eller vilka ämnet eller ämnena i fråga infördes i bilaga I till direktiv 91/414/EEG, beroende på vilket datum som är det senaste.

         Artikel 5
   Detta direktiv träder i kraft den 1 juni 2011.
   Artikel 6
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 13 april 2011.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EGT L 230, 19.8.1991, s. 1.

      (2)  EGT L 55, 29.2.2000, s. 25.

      (3)  EGT L 224, 21.8.2002, s. 23.

      (4)  EUT L 333, 11.12.2008, s. 11.

      (5)  EUT L 15, 18.1.2008, s. 5.

      (6)  ”Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance diclofop”, The EFSA Journal, vol. 8(2010):10, artikelnr 1718. [74 s.] doi:10.2903/j.efsa.2010.1718. Finns på www.efsa.europa.eu

      (7)  EGT L 366, 15.12.1992, s. 10.

      BILAGA
      Följande post ska läggas till i slutet av tabellen i bilaga I till direktiv 91/414/EEG:

                     Nr

                     Trivialnamn, identifikationsnummer

                     Namn enligt IUPAC

                     Renhetsgrad (1)

                     Ikraftträdande

                     Införande till och med

                     Särskilda bestämmelser

                     ”348

                     Diklofop
                     CAS-nr 40843-25-2 (modersubstans)
                     CAS-nr 257-141-8 (diklofopmetyl)
                     CIPAC-nr 358 (modersubstans)
                     CIPAC-nr 358.201 (diklofopmetyl)

                                 Diklofop
                                 (RS)-2-[4-(2,4-diklorfenoxi)fenoxi]propionsyra

                                 Diklofopmetyl
                                 metyl (RS)-2-[4-(2,4-diklorfenoxi)fenoxi]propionat

                     ≥ 980 g/kg (uttryckt som diklofopmetyl)

                     1 juni 2011

                     31 maj 2021

                     DEL A
                     Får endast godkännas för användning som herbicid.
                     DEL B
                     Vid tillämpningen av de enhetliga principerna i bilaga VI ska hänsyn tas till slutsatserna i granskningsrapporten om diklofop från ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa av den 11 mars 2011, särskilt tilläggen I och II.
                     Vid den samlade bedömningen ska medlemsstaterna ta särskild hänsyn till följande:

                                 —

                                 Säkerheten för de personer som hanterar växtskyddsmedlet. Villkoren för godkännande ska innehålla föreskrifter om tillräcklig personlig skyddsutrustning.

                                 —

                                 Risken för vattenlevande organismer och växter som inte är målarter. Riskreducerande åtgärder ska vidtas.

                           De berörda medlemsstaterna ska begära in bekräftande uppgifter om följande:

                                 a)

                                 En metabolismstudie på spannmål.

                                 b)

                                 En uppdatering av riskbedömningen vad gäller den eventuella miljöpåverkan av isomerernas preferentiella nedbrytning/omvandling.

                           De berörda medlemsstaterna ska se till att sökanden till kommissionen lämnar uppgifter enligt led a senast den 31 maj 2013 och uppgifter enligt led b senast två år efter det att en särskild handledning om utvärderingen av isomerblandningar antagits.”

         (1)  Ytterligare uppgifter om det verksamma ämnets identitet och specifikation finns i granskningsrapporten.