Avis juridique important

|

31974L0061

Rådets direktiv 74/61/EEG av den 17 december 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om anordningar för att förhindra obehörigt nyttjande av motorfordon

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 038 , 11/02/1974 s. 0022 - 0028 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 3 s. 0206  "Grekisk specialutgåva" Område 13 Volym 2 s. 0188  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 3 s. 0206  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 3 s. 0162  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 3 s. 0162

RÅDETS DIREKTIV av den 17 december 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om anordningar för att förhindra obehörigt nyttjande av motorfordon (74/61/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:De tekniska krav som motorfordon måste uppfylla enligt nationell lagstiftning gäller bland annat anordningarna för att förhindra obehörigt nyttjande (obehörig användning) av sådana fordon.Dessa krav skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna. Det är därför nödvändigt att alla medlemsstater antar samma krav, antingen som tillägg till eller i stället för sina nuvarande bestämmelser, för att därmed särskilt för varje fordonstyp medge det förfarande för EEG-typgodkännande som behandlats i rådets direktiv av den 6 februari 1970(3) om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon.När det gäller de tekniska kraven är det tillrådligt att i stort sett följa de krav som antagits av FNs ekonomiska kommission för Europa i dess förordning nr 18(4) (Enhetliga bestämmelser om godkännande av fordon med avseende på skyddet mot obehörig användning), som är bilagd avtalet av den 20 mars 1958 om antagande av enhetliga villkor för godkännande och ömsesidigt erkännande av godkännande av utrustningar och delar till motorfordon.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1I detta direktiv avses med "fordon" varje motorfordon som är avsett att användas på väg, med eller utan karosseri, med minst fyra hjul och som är konstruerat för en högsta hastighet som överstiger 25 km/tim, dock med undantag av spårbundna fordon, jordbrukstraktorer och lantbruksmaskiner samt andra motorredskap.Artikel 2Ingen medlemsstat får vägra att bevilja EEG-typgodkännande eller ett nationellt typgodkännande för ett fordon av skäl som hänför sig till anordningen för att förhindra obehörig användning om denna anordning uppfyller kraven i bilaga 1.Artikel 3Ingen medlemsstat får vägra eller förbjuda försäljning, registrering, ibruktagande eller användning av ett fordon av skäl som hänför sig till anordningen för förhindrande av obehörig användning om denna anordning uppfyller kraven i bilaga 1.Artikel 4Den medlemsstat som har beviljat ett typgodkännande skall vidta de åtgärder som krävs för att hålla sig underrättad om varje ändring av en del eller egenskap som nämns i punkt 2.2 i bilaga 1. Medlemsstatens behöriga myndigheter skall besluta om nya provningar skall utföras på den ändrade fordonstypen och om en ny provningsrapport skall utarbetas. Om sådana provningar visar att kraven i detta direktiv inte har uppfyllts, skall ändringen inte godkännas.Artikel 5De ändringar som är nödvändiga för att anpassa kraven i bilagorna 1 och 2 till den tekniska utvecklingen skall antas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 13 i rådets direktiv av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon.Artikel 61. Medlemsstaterna skall sätta de bestämmelser i kraft som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom 18 månader efter dagen för dess anmälan och skall genast underrätta kommissionen om detta.2. Medlemsstaterna skall se till att texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv överlämnas till kommissionen.Artikel 7Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 17 december 1973.På rådets vägnarI. NØRGAARDOrdförande(1) EGT nr C 112, 27.10.1972, s. 16.(2) EGT nr C 60, 26.7.1973, s. 12.(3) EGT nr L 42, 23.2.1970, s. 1.(4) EEG, Geneve, E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/rev. tillägg 17.BILAGA 1(1)OMFATTNING, DEFINITIONER, ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄNNANDE, SPECIFIKATIONER1. MONTERING AV EN ANORDNINGVarje fordon i kategorierna M1 och N1 (definierade i bilaga 1 till direktivet av den 6 februari 1970) skall vara försett med en anordning för att förhindra obehörig användning. Montering av sådana anordningar på fordon i andra kategorier är icke-obligatorisk.2. DEFINITIONERFör detta direktiv gäller följande:(2.1)2.2 Med fordonstyp avses i samband med att förhindra obehörig användning en kategori motorfordon som inte är olika i sådana väsentliga avseenden som2.2.1 tillverkarens beskrivning av fordonstypen,2.2.2 placeringen och konstruktionen av den eller de fordonsdelar som skyddsanordningen verkar på,2.2.3 typen av skyddsanordning.2.3 Med "skyddsanordning" avses alla delar som konstruerats för att förhindra obehörig användning av fordonet. Skyddsanordningen åstadkoms genom att kombinera en anordning som hindrar motorn att starta med hjälp av det normala manöverorganet och någon annan anordning. Den andra anordningen skall vara en anordning som kan- påverka styrinrättningen,- påverka växelspaken,- påverka transmissionen, eller- hindra motorn från att gå.2.3.1 Anordningar som endast förhindrar att fordonets bromsar lossas betraktas inte som "skyddsanordningar".(2.4)2.5 Med "styrinrättning" avses styrorganet, styrstången och dess infästning, styraxeln, styrväxeln och alla andra delar som konstruerats för att uppta energi i händelse av kollision mot ratten.3. ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄNNANDE3.1 Ansökan om godkännande av en fordonstyp med avseende på skyddsanordningen för att förhindra obehörig användning skall lämnas in av fordonstillverkaren eller dennes representant.3.2 Ansökan skall åtföljas av följande handlingar i tre exemplar och följande uppgifter:3.2.1 En detaljerad beskrivning av fordonstypen med avseende på placeringen och konstruktionen av det manöverorgan eller den enhet som skyddsanordningen verkar på.3.2.2 Tillräckligt detaljerade ritningar i lämplig skala över skyddsanordningen och dess montering i fordonet.3.2.3 En teknisk beskrivning av anordningen.3.3 Till den tekniska tjänst som har ansvaret för typgodkännandeprovningarna skall följande överlämnas:3.3.1 Ett fordon som är representativt för den fordonstyp som skall godkännas.3.3.2 På begäran av den tekniska tjänsten, sådana fordonsdelar som den tekniska tjänsten anser vara väsentliga för de kontroller som föreskrivs i punkterna 5 och 6.4. EEG-TYPGODKÄNNANDE(4.1)(4.2)4.3 Ett intyg enligt förebilden i bilaga 2 skall bifogas EEG-typgodkännandeintyget.(4.4)(4.4.1)(4.4.2)(4.5)(4.6)5. ALLMÄNNA SPECIFIKATIONER5.1 Skyddsanordningen skall vara så konstruerad att den måste tas ur funktion för att5.1.1 motorn skall kunna startas med det normala manöverorganet, eller5.1.2 fordonet skall kunna köras eller växlas framåt av egen kraft.5.2 När anordningen är i funktion får det inte vara möjligt att med enkla medel sätta de delar av anordningen ur funktion som behövs för att uppfylla villkoret i punkt 5.1.2.5.3 Motorn skall kunna startas och kraven enligt punkt 5.1 kunna uppfyllas endast med hjälp av en enda nyckel i ett enda lås. Med undantag av de fall som anges i punkt 6.1.6 får det inte vara möjligt att avlägsna nyckeln ur låset med mindre än att skyddsanordningen enligt punkt 5.1 trätt i funktion eller satts att fungera.5.4 Skyddsanordningen som nämns i punkt 5.1 ovan skall vara konstruerad så att den utan att väcka uppmärksamhet inte kan öppnas, göras overksam eller förstöras snabbt.5.5 Skyddsanordningen skall vara fast monterad i fordonet. Den skall vara monterad så att den inte ens sedan dess hölje avlägsnats kan tas isär på annat sätt än med specialverktyg när den befinner sig i låst läge. Om det är möjligt att göra skyddsanordningen overksam genom att ta bort skruvar, skall skruvarna, om de är löstagbara, övertäckas med delar av den låsta skyddsanordningen.5.6 Låset skall vara säkert ihopsatt i skyddsanordningen.5.7 Använda lås skall ha minst 1 000 olika kombinationer, dvs. med en nyckel som passar för en kombination skall inte mer än ett lås av 1 000 i genomsnitt kunna öppnas. I fordon av samma typ skall förekomsten av varje kombination vara ungefär en per 1 000.5.8 Skyddsanordningar skall vara utformade så att de då fordonet är i rörelse utesluter risken för oavsiktlig låsning som kan äventyra säkerheten.5.9 Om manövreringen av skyddsanordningen kräver att någon annan energikälla än föraren själv används, får denna energikälla endast användas för att låsa eller låsa upp anordningens låssystem. Skyddsanordningen skall bibehållas i sitt läge med rent mekaniska medel.5.10 Skyddsanordningen kan som tillsats ha en yttre ljudsignalanordning som sätts i funktion vid varje försök att låsa upp anordningen, göra den overksam eller förstöra den. De avgivna signalerna skall vara korta och upphöra automatiskt efter högst 30 sekunder. De skall endast återupptas om anordningen sätts i funktion på nytt. Dessutom skall signalerna avges av fordonets normala signalanordning.(5.10.1)(5.10.2)6. SÄRSKILDA SPECIFIKATIONEROm skyddsanordningen är av en typ som verkar på styrinrättningen, på transmissionen eller på växelspaken, skall den utöver de allmänna specifikationerna enligt punkt 5 uppfylla de särskilda villkor som föreskrivs nedan för sådana typer av anordningar.6.1 Skyddsanordningar som verkar på styrinrättningen6.1.1 En skyddsanordning som verkar på styrinrättningen skall låsa denna.6.1.2 Det får inte vara möjligt att låsa styrinrättningen oavsiktligt när nyckeln sitter i skyddsanordningens lås, även om anordningen som hindrar motorn från att kunna startas har trätt i funktion eller satts i funktion.6.1.3 Det får inte vara möjligt att slå på tändningen i ett fordon med bensinmotor eller att starta motorn i ett fordon med dieselmotor med hjälp av det normala manöverorganet förrän låset som verkar på styrinrättningen har öppnats.6.1.4 När skyddsanordningen satts i funktion får det inte på något sätt vara möjligt att hindra att låsregeln griper in i mothållet.6.1.5 Låsregeln skall gripa in till sådant djup att skyddsanordningen fortsätter att vara effektiv även efter en viss nötning.6.1.6 Om skyddsanordningen är utformad så att nyckeln kan tas ur i något annat läge än det läge där styrinrättningen är låst, skall den vara så konstruerad att det handgrepp som krävs för att låsa styrinrättningen och ta ur nyckeln inte kan åstadkommas oavsiktligt.6.1.7 Skyddsanordningen skall vara stark nog att den, utan att skada styrinrättningen så att säkerheten äventyras, kan motstå anbringandet av ett vridmoment på 19,6 mdaN i båda riktningarna parallellt med styraxeln under statiska förhållanden.6.2 Skyddsanordningar som verkar på transmissionenEn skyddsanordning som verkar på transmissionen skall förhindra rotationen hos fordonets drivhjul.6.3 Skyddsanordningar som verkar på växelspaken6.3.1 En skyddsanordning som verkar på växelspaken skall kunna förhindra all växling.6.3.2 När det gäller manuella växellådor skall det endast vara möjligt att låsa växelspaken i följande lägen: backläge och friläge, eller enbart backläge.6.3.3 När det gäller automatiska växellådor skall låsning endast vara möjlig i "parkeringsläget". Kompletterande låsning i "friläget" är tillåten.(7.)(8.)(9.)(10.)(11.)(1) Texten i bilagan är praktiskt taget identisk med texten i förordning nr 18 från FNs ekonomiska kommission för Europa, särskilt i fråga om uppdelningen i punkter. Där en punkt i förordning nr 18 inte har någon motsvarighet i detta direktiv, anges därför dess nummer inom parentes för fullständighetens skull.BILAGA 2>Hänvisning till >>Hänvisning till >


Avis juridique important

|

31999L0099

Kommissionens direktiv 1999/99/EG av den 15 december 1999 om anpassning till teknisk utveckling av rådets direktiv 80/1269/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om motoreffekten hos motorfordon (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 334 , 28/12/1999 s. 0032 - 0035

KOMMISSIONENS DIREKTIV 1999/99/EGav den 15 december 1999om anpassning till teknisk utveckling av rådets direktiv 80/1269/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om motoreffekten hos motorfordon(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon(1), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/91/EG(2), särskilt artikel 13.2 i detta,med beaktande av rådets direktiv 80/1269/EEG av den 16 december 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om motoreffekten hos motorfordon(3), senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/21/EG(4), särskilt artikel 3 i detta, ochav följande skäl:1. Direktiv 80/1269/EEG är ett av särdirektiven inom ramen för förfarandet för EG-typgodkännande som fastställs i direktiv 70/156/EEG. Till följd härav gäller de bestämmelser som fastställs i direktiv 70/156/EEG beträffande fordonssystem, komponenter och enskilda tekniska enheter för detta direktiv.2. Inom ramen för typgodkännande av gasdrivna fordon (gasol och naturgas) är det nödvändigt att i direktiv 80/1269/EEG införa bestämmelser om mätning av motoreffekten hos sådana fordon, i synnerhet vad beträffar de provningsbränslen som skall användas, enligt vad som anges i kommissionens direktiv 98/77/EG av den 2 oktober 1998 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 70/220/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon(5). I detta sammanhang är det lämpligt att följa de tekniska krav som fastställts av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa i dess föreskrifter nr 85(6).3. De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från Kommittén för anpassning till den tekniska utvecklingen som inrättats genom direktiv 70/156/EEG.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Bilaga I till direktiv 80/1269/EEG skall ändras i enlighet med bilagan till detta direktiv.Artikel 21. Från och med den 1 januari 2000 får medlemsstaterna, av skäl som hänför sig till motoreffekten, inte- vägra att i enlighet med artikel 4.1 i direktiv 70/156/EEG bevilja EG-typgodkännande för någon typ av motorfordon, eller- vägra att bevilja nationellt typgodkännande, eller- förbjuda registrering, försäljning eller ibruktagande av fordon i enlighet med artikel 7 i direktiv 70/156/EEG,om motoreffektuppgifterna har bestämts i enlighet med kraven i direktiv 80/1269/EEG, i dess lydelse enligt detta direktiv.2. Från och med den 1 januari 2000- skall medlemsstaterna inte längre bevilja EG-typgodkännande i enlighet med artikel 4.1 i direktiv 70/156/EEG, och- får medlemsstaterna vägra att bevilja nationellt typgodkännande, utom i fall då bestämmelserna i artikel 8.2 i direktiv 70/156/EEG åberopasför en viss fordonstyp om motoreffekten inte har bestämts i enlighet med kraven i direktiv 80/1269/EEG, i dess lydelse enligt detta direktiv.Artikel 31. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1999. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 4Detta direktiv träder i kraft den tredje dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Artikel 5Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 15 december 1999.På kommissionens vägnarErkki LIIKANENLedamot av kommissionen(1) EGT L 42, 23.2.1970, s. 1.(2) EGT L 11, 16.1.1999, s. 25.(3) EGT L 375, 31.12.1980, s. 46.(4) EGT L 125, 16.5.1997, s. 31.(5) EGT L 286, 23.10.1998, s. 34.(6) FN:s ekonomiska kommission för Europa, föreskrifter nr 85 (E/EGE324-E/EGE/TRANS/505/Rev.1/Add. 84), i sin ändrade lydelse.BILAGAÄNDRING AV BILAGA I TILL DIREKTIV 80/1269/EEG1) Punkt 5.3.11 skall ersättas med följande: "5.3.11. Följande bränsle skall användas:5.3.11.1. För motorer med gnisttändning som drivs med bensin:Det bränsle som används skall vara det som är tillgängligt på marknaden. Vid tvister skall det referensbränsle som anges i bilaga IX, första punkten, till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, användas. I stället för ovan nämnda referensbränsle kan även de referensbränslen som fastställs av CEC(1) för bensinmotorer i CEC-dokument RF-08-A-85 användas.5.3.11.2. För motorer med gnisttändning som drivs med gasol:5.3.11.2.1. För motorer som automatiskt anpassar sig efter bränsletyp:Det bränsle som används skall vara det som är tillgängligt på marknaden. Vid tvister skall ett av de referensbränslen som anges i bilaga IXa till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, användas.5.3.11.2.2. För motorer som inte automatiskt anpassar sig efter bränsletyp:Det bränsle som används skall vara det referensbränsle som anges i bilaga IXa till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, som har lägst C3-halt, eller,5.3.11.2.3. för motorer som är märkta för en viss bränslesammansättning,det bränsle för vilket motorn är märkt.5.3.11.2.4. Den använda bränsletypen skall anges i testrapporten.5.3.11.3. För motorer med gnisttändning som drivs med naturgas:5.3.11.3.1. För motorer som automatiskt anpassar sig efter bränsletyp:Det bränsle som används skall vara det som är tillgängligt på marknaden. Vid tvister skall det referensbränsle som anges i bilaga IXa till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, användas.5.3.11.3.2. För motorer som inte automatiskt anpassar sig efter bränsletyp:Det bränsle som används skall vara det som är tillgängligt på marknaden, med ett Wobbetal på minst 52,6 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa). Vid tvister skall referensbränslet G20 som anges i bilaga IXa till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, användas, dvs. bränslet med högsta Wobbetal, eller5.3.11.3.3. för motorer som är märkta för en viss bränsletyp,skall det bränsle som används vara det som är tillgängligt på marknaden, med ett Wobbetal på minst 52,6 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa) om motorn är märkt för gas av H-typ, eller minst 47,2 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa) om motorn är märkt för gas av L-typ. Vid tvister skall referensbränslet G20 som anges i bilaga IXa till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, användas, om motorn är märkt för gas av H-typ, eller referensbränslet G23 om motorn är märkt för gas av L-typ, dvs. bränslet med högsta Wobbetal för den berörda gastypen, eller,5.3.11.3.4. för motorer som är märkta för en viss bränslesammansättning,det bränsle för vilket motorn är märkt.5.3.11.3.5. Det bränsle som används skall anges i testrapporten.5.3.11.4. För förbränningsmotorer med kompressionständning:Det bränsle som används skall vara det som är tillgängligt på marknaden. Vid tvister skall det referensbränsle som anges i bilaga IX, andra punkten, till direktiv 70/220/EEG, i sin lydelse efter senaste ändringen, användas. I stället för ovan nämnda referensbränsle kan det referensbränsle som fastställs av CEC(2) för motorer med kompressionständning i CEC-dokumenten RF-03-A-84 användas.5.3.11.5. Motorer med gnisttändning till fordon som både kan drivas med bensin och med gas skall testas med båda bränsletyper i enlighet med bestämmelserna i punkterna 5.3.11.1 till 5.3.11.3. Fordon som både kan drivas med bensin och med gas, men där bensinsystemet är monterat för användning i nödfall eller endast för start, och där bensintanken högst kan innehålla 15 liter bensin skall i samband med provningen anses vara fordon som endast kan drivas med gas."2) En fotnot "(1)" med följande lydelse skall läggas till i slutet av punkt 8.1: "(1) Tillverkaren får endast ange ett visst värde så länge motoreffekten är samma för en och samma variant av motortypen. Varje variant skall definieras på ett entydigt sätt."3) Punkt 3.2.2 i tillägg 1 skall ersättas med följande: "3.2.2. Bränsle: dieselolja/bensin/gasol/naturgas (1)"4) Punkterna 3.2.15 och 3.2.16 i tillägg 1 läggs till enligt följande: ">PIC FILE= "L_1999334SV.003501.EPS">"5) En fotnot "(3)" med följande lydelse skall läggas till i slutet av tillägg 1: "(3) När detta direktiv ändras till att även omfatta tankar för gasbränsle."6) Punkt 1.1.3 i addendumet till tillägg 2 skall ersättas med följande: "1.1.3. Bränsle: dieselolja/bensin/gasol/naturgas (1)."(1) Co-ordinating European Council for the development of Performance Tests for Lubricants and Engine Fuels.(2) Co-ordinating European Council for the development of Performance Tests for Lubricants and Engine Fuels.


title: Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/41/EG av den 7 september 2005 om ändring av rådets direktiv 76/115/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om förankring av bilbälten i motorfordon   (Text av betydelse för EES)

text:
               30.9.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 255/149

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2005/41/EG
   av den 7 september 2005
   om ändring av rådets direktiv 76/115/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om förankring av bilbälten i motorfordon
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Forskning har visat att användningen av bilbälten och fasthållningsanordningar kan bidra till att kraftigt minska antalet dödsolyckor och skadornas omfattning vid olyckor, även då fordon slår runt. Att sådan utrustning monteras i alla fordonskategorier kommer att utgöra ett viktigt steg i riktning mot att öka vägtrafiksäkerheten och därigenom rädda liv.

               (2)

               Samhällsnyttan kommer att öka kraftigt om alla fordon utrustas med bilbälten.

               (3)

               I sin resolution av den 18 februari 1986 om gemensamma åtgärder för att minska vägtrafikolyckorna som ett led i gemenskapens program för vägtrafiksäkerhet (3), framhåller Europaparlamentet att det måste bli obligatoriskt för alla passagerare, även barn, att använda bilbälten, utom i fordon som används i kollektivtrafik. Det måste därför göras åtskillnad mellan bussar i kollektivtrafik och andra fordon när det gäller kravet på montering av bilbälten och/eller fasthållningsanordningar.

               (4)

               I enlighet med rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon (4) har gemenskapens system för typgodkännande endast genomförts för alla nya fordon i kategori M1 från och med den 1 januari 1998. Således är det endast dessa fordon som måste vara utrustade med förankringar för bilbälten och/eller fasthållningsanordningar enligt bestämmelserna i direktiv 76/115/EEG (5).

               (5)

               Till dess att gemenskapens system för typgodkännande har utvidgats till att omfatta alla fordonskategorier, bör det av hänsyn till vägtrafiksäkerheten krävas att det i fordon i andra kategorier än M1 monteras förankringar för bilbälten och/eller fasthållningsanordningar.

               (6)

               Direktiv 76/115/EEG innehåller redan alla de tekniska och administrativa bestämmelser som möjliggör typgodkännande av fordon i andra kategorier än M1. Medlemsstaterna behöver därför inte införa ytterligare bestämmelser.

               (7)

               Sedan kommissionens direktiv 96/38/EG av den 17 juni 1996 om anpassning till teknisk utveckling av rådets direktiv 76/115/EEG om förankring av säkerhetsbälten i motorfordon trädde i kraft har flera medlemsstater redan gjort bestämmelserna i det direktivet tvingande för vissa andra kategorier av fordon än M1. Tillverkare och leverantörer har därför utvecklat lämplig teknik.

               (8)

               Direktiv 76/115/EEG bör ändras i enlighet med detta.

               (9)

               Eftersom målet för detta direktiv, att förbättra vägtrafiksäkerheten genom att göra det obligatoriskt att montera bilbälten i vissa fordonskategorier, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Ändring av direktiv 76/115/EEG
   Direktiv 76/115/EEG ändras enligt följande:

               1)

               I artikel 2 skall följande stycke läggas till:
               ”Fordon i kategorierna M2 och M3 skall indelas i klasser enligt definitionerna i avsnitt 2 i bilaga I till Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/85/EG av den 20 november 2001 om särskilda bestämmelser för fordon som används för personbefordran med mer än åtta säten utöver förarsätet ( (6).

               2)

               Bilaga I ändras enligt följande:

                           a)

                           Punkt 1.9 skall utgå.

                           b)

                           Punkt 4.3.1 skall ersättas med följande:

                                       ”4.3.1

                                       Fordon i kategorierna M1, M2 (klass III eller B), M3 (klass III eller B) och N skall utrustas med bältesförankringar som uppfyller kraven i detta direktiv.”

                           c)

                           Punkt 4.3.8 skall ersättas med följande:

                                       ”4.3.8

                                       För säten som är avsedda att användas endast då fordonet är stillastående samt för säten i fordon som inte omfattas av punkterna 4.3.1 — 4.3.5 krävs inga bältesförankringar. Om fordonet är utrustat med förankringar för sådana säten skall dessa förankringar uppfylla bestämmelserna i detta direktiv. Förankringar som endast är avsedda att användas tillsammans med en funktionshindrad persons bälte eller andra fasthållningsanordningar enligt artikel 2a i rådets direktiv 77/541/EEG av den 28 juni 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om bilbälten och fasthållningsanordningar i motorfordon ( (7) behöver dock inte uppfylla kraven i detta direktiv förutsatt att de har utformats och konstruerats enligt krav i nationell lagstiftning för att ge högsta genomförbara säkerhetsnivå.

         Artikel 2
   Åtgärder för funktionshindrade personer
   I syfte att föreskriva en säkerhetsnivå som är likvärdig med säkerhetsnivån i detta direktiv skall kommissionen senast den 20 april 2008, på grundval av befintliga internationella standarder och krav i nationell lagstiftning, undersöka särskilda förfaranden för att harmonisera kraven när det gäller förankringar som endast är avsedda att användas tillsammans med en funktionshindrad persons bälte eller andra fasthållningsanordningar enligt artikel 2a i direktiv 77/541/EEG. Vid behov skall kommissionen lägga fram utkast till åtgärder. Ändringar av detta direktiv skall antas i enlighet med artikel 13 i direktiv 70/156/EEG.
   Artikel 3
   Genomförande
   1.   Från och med den 20 april 2006 får medlemsstaterna inte, med avseende på förankringar för bilbälten som uppfyller kraven i direktiv 76/115/EEG, ändrat genom detta direktiv,

               a)

               vägra att bevilja EG-typgodkännande eller nationellt typgodkännande för en fordonstyp,

               b)

               förbjuda registrering, försäljning eller ibruktagande av nya fordon.

         2.   Från och med den 20 oktober 2006 skall medlemsstaterna, med avseende på förankringar för bilbälten som inte uppfyller kraven i direktiv 76/115/EEG, ändrat genom detta direktiv, för nya typer av fordon,

               a)

               inte längre bevilja EG-typgodkännande,

               b)

               vägra att bevilja nationellt typgodkännande.

         3.   Från och med den 20 oktober 2007 skall medlemsstaterna, med avseende på förankringar för bilbälten som inte uppfyller kraven i direktiv 76/115/EEG, ändrat genom detta direktiv,

               a)

               betrakta de intyg om överensstämmelse som åtföljer nya fordon som ogiltiga vid tillämpningen av artikel 7.1 i direktiv 70/156/EEG,

               b)

               vägra registrering, försäljning eller ibruktagande av nya fordon, såvida inte bestämmelserna i artikel 8.2 i direktiv 70/156/EEG åberopas.

         Artikel 4
   Införlivande
   1.   Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 20 april 2006. De skall genast underrätta kommissionen om detta.
   2.   De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 21 april 2006.
   3.   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
   4.   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 5
   Ikraftträdande
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 6
   Adressater
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Strasbourg den 7 september 2005.

         På Europaparlamentets vägnar
         J. BORRELL FONTELLES

         Ordförande

         På rådets vägnar
         C. CLARKE

         Ordförande

      (1)  EUT C 80, 30.3.2004, s. 8.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 17 december 2003 (EUT C 91 E, 15.4.2004, s. 496), rådets gemensamma ståndpunkt av den 24 januari 2005 (EUT C 111 E, 11.5.2005, s. 23), Europaparlamentets ståndpunkt av den 26 maj 2005 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (3)  EGT C 68, 24.3.1986, s. 35.

      (4)  EGT L 42, 23.2.1970, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2004/78/EG (EUT L 153, 30.4.2004, s. 103).

      (5)  EGT L 24, 30.1.1976, s. 6. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 96/38/EG (EGT L 187, 26.7.1996, s. 95).

      (6)  EGT L 42, 13.2.2002, s. 1.”

      (7)  EGT L 220, 29.8.1977, s. 95. Direktivet senast ändrat genom 2003 års anslutningsakt.”


Avis juridique important

|

31980L0891

Kommissionens direktiv 80/891/EEG av den 25 juli 1980 om gemenskapens analysmetod för bestämning av halten erukasyra i oljor och fetter avsedda som människoföda och i livsmedel tillsatta med oljor och fetter

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 254 , 27/09/1980 s. 0035 - 0041 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0008  "Grekisk specialutgåva" Område 13 Volym 11 s. 0007  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0008  Spansk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0076  Portugisisk specialutgåva: Område 13 Volym 11 s. 0076

KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 25 juli 1980 om gemenskapens analysmetod för bestämning av halten erukasyra i oljor och fetter avsedda som människoföda och i livsmedel tillsatta med oljor och fetter (80/891/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 76/621/EEG den 20 juli 1976 om högsta tillåtna halt av erukasyra i oljor och fetter avsedda som människoföda och i livsmedel med tillsatta oljor och fetter(1), särskilt artikel 3 i detta, ochmed beaktande av följande:Artikel 2 i direktiv 76/621/EEG föreskriver att från och med den 1 juli 1979 får mängden erukasyra i de produkter som avses i artikel 1 i det direktivet inte överstiga 5 %, beräknat på den totala mängden fettsyror i fettkomponenten.Artikel 3 i direktiv 76/621/EEG föreskriver att mängden erukasyra skall bestämmas genom en analysmetod som gäller inom gemenskapen.Förordning (EEG) nr 1470/68 av den 23 september 1968 om provtagning och reduktion av prover och om bestämning av oljehalt, föroreningar och fukt i oljefröer(2) fastställer i bilaga 6 en i förordning (EEG) nr 72/77(3) framlagd analysmetod för bestämning av halten erukasyra i raps- och rybsfrö. Den metoden bör användas som en screeningmetod.När de viktigaste fettsyrorna i oljor och fetter analyseras genom gasvätskekromatografi under normala förhållanden är det inte möjligt att skilja mellan erukasyror och andra isomerer av dokosensyra som till exempel cetoljesyra.Det är nödvändigt att bestämma halten av erukasyra såväl i oljor och fetter som i livsmedel som har tillförts oljor eller fetter som kan innehålla cetoljesyra och andra isomerer av dokosensyra.Halten erukasyra behöver inte bestämmas i oljor och fetter eller i livsmedel som tillförts oljor eller fetter, när de efter analys genom screeningmetoder visat sig inte innehålla mer än 5 % dokosensyror eller cisdokosensyror.I avvaktan på att det ska komma fram bättre analysmetoder för att bestämma erukasyra anses denna analysmetod för närvarande som den mest lämpliga.Åtgärderna enligt detta direktiv har tillstyrkts av Ständiga livsmedelskommittén.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaterna skall föreskriva att den analys som krävs för att bestämma halten av erukasyra i de produkter som avses i artikel 1 i direktiv 76/621/EEG skall utföras i enlighet med artikel 2.Artikel 21. Som screening skall endera av följande bestämmas:a) Den totala halten dokosensyra i de produkter som avses i artikel 1 genom den metod som anges i bilaga 6 till förordning (EEG) nr 1470/68.b) Den totala halten cisdokosensyra i de produkter som avses i artikel 1 genom den metod som anges i bilaga 6 till förordning (EEG) nr 1470/68 genom gasvätskekromatografi under förhållanden då cis- och transisomerer av dokosensyra separeras; stationära faser lämpliga för detta ändamål är till exempel cyanpropylpolysiloxaner eller flytande kristaller.2. Om den totala mängden av enderaa) dokosensyra bestämd i enlighet med punkt 1 a ellerb) cisdokosensyror bestämda i enlighet med punkt 1 bi de produkter som avses i artikel 1, beräknad på deras totala fettsyrahalt i fettkomponenten, inte överskrider 5 % behövs ingen ytterligare bestämning. Annars skall halten erukasyra bestämmas enligt den metod som anges i bilagan.Artikel 3Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 februari 1982. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Artikel 4Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 25 juli 1980.På kommissionens vägnarÉtienne DAVIGNONLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 202, 28.7.1976, s. 35.(2) EGT nr L 239, 28.9.1968, s. 2.(3) EGT nr L 12, 15.1.1977, s. 11.BILAGABESTÄMNING AV ERUKASYRAHALTEN I OLJOR OCH FETTER AVSEDDA SOM MÄNNISKOFÖDA OCH I FETT- ELLER OLJEKOMPONENTEN I LIVSMEDEL MED TILLSATS AV OLJOR ELLER FETTERI. INLEDNING1. BEREDNING AV PROVER 1.1 AllmäntDet prov som lämnas till laboratoriet för analys skall normalt ha en vikt av 50 g om inte större kvantitet har begärts.1.2 Beredning av prov för analys i laboratoriumProvet måste vara homogeniserat före analysen.1.3 BehållareDet beredda provet skall förvaras i en luft- och fukttät behållare.2. REAGENS 2.1 Vatten2.1.1 Där vatten behövs som lösningsmedel, för spädning eller för tvättning, skall destillerat vatten eller avjoniserat vatten som har minst motsvarande renhet användas.2.1.2 Där det talas om "lösning" eller "spädning" utan att något annat reagens specificeras avses vattenlösning eller spädning med vatten.2.2 KemikalierAlla kemikalier som används skall om inte annat anges vara av allmänt vedertagen analyskvalitet.3. APPARATUR 3.1 ApparaturlistaListan omfattar enbart utrustning för speciella ändamål och som har en specifikation.3.2 Analysvåg"Analysvåg" betecknar en våg som kan väga med en noggrannhet av 0,1 mg eller bättre.4. RESULTATANGIVELSER 4.1 ResultatDe resultat som avses i den offentliga analysrapporten skall utgöra medelvärdet av minst två bestämningar med tillfredsställande repeterbarhet.4.2 Procentuell beräkningOm inte annat anges skall resultaten uttryckas i procent (m/m) av den totala mängden fettsyror i det prov som lämnats till laboratoriet.4.3 Antal signifikanta siffrorMetodens noggrannhet avgör hur många signifikanta siffror det ska finnas i de resultat som uttrycks på detta sätt.II BESTÄMNING AV ERUKASYRA1. OMFATTNING OCH ANVÄNDNINGSOMRÅDE Metoden kan användas för att bestämma halten av erukasyra ii) oljor och fetter som innehåller cetoljesyra (en speciell cis-isomer av dokosensyra som uppträder i fiskoljor) ochii) hydrerade oljor och fetter som innehåller trans- och cis-isomerer av dokosensyra.2. DEFINITION Halt av erukasyra: den mängd erukasyra som bestäms med angiven metod.3. PRINCIP Metylestrar av de fettsyror som ingår i oljan eller fettet separeras genom silverjons-tunnskiktskromatografi vid låg temperatur och bestäms kvantitativt genom gasvätskekromatografi.4. REAGENSER 4.1 Nydestillerad peroxidfri dietyleter.4.2 n-hexan.4.3 Kiselgel G för tunnskiktskromatografi.4.4 Kiselgel för kolonnkromatografi.4.5 Silvernitratlösning, 200 g/l. Lös 24 g silvernitrat i vatten och tillsätt vatten till 120 ml.4.6 Metylerukatlösning 5 mg/ml. Lös 50 mg metylerukat i ett par ml n-hexan och späd med n-hexan till 10 ml.4.7 Metyltetrakosanoat, intern standardlösning, 0,25 mg/ml. Lös 25 mg metyltetrakosanoat i ett några ml n-hexan (som i 4.6) och späd till 100 ml med n-hexan.4.8 Elueringsvätska. Toluen: n-hexan 90: 10 (v/v).4.9 2,7-diklorfluoresceinlösning 0,5 g/l. Lös genom att värma och röra om 50 mg 2,7-diklorfluorescein i 100 ml 50 %-ig vattenspädd metanol.5. APPARATUR 5.1 Apparatur för tunnskiktskromatografi med i första hand:5.1.1 Djupfrysningsenhet som kan hålla framkallningstank med innehåll vid en temperatur av minus 20 till minus 25 °C.5.1.2 Glasplattor, 200 × 200 mm.5.1.3 Ultraviolett lampa.5.1.4 Glaskolonner, ca 200 mm långa och med ca 10 mm invändig diameter samt filter av glasull eller sintrat glas. Alternativt små trattar med filter av sintrat glas.5.1.5 Applikator för påsättning av lösningar som smala band eller strängar på tunnskiktsplattor.5.2 Gasvätskekromatograf med elektronisk integrator enligt avsnitt III i bilaga 6 till kommissionens förordning (EEG) nr 72/77.6. UTFÖRANDE 6.1 Beredning av fettsyrametylestrarTa ca 400 mg av provets olje- eller fettkomponent för analys och bered en lösning som innehåller omkring 20 till 50 mg/ml av fettsyrametylestrarna i n-hexan enligt den metod som beskrivs i avsnitt II.3 i bilaga 6 av kommissionens förordning (EEG) nr 72/77.6.2 Tunnskiktskromatografi6.2.1 Beredning av plattornaPlacera 60 g kiselgel (4.3) i en 500 ml rundbottnad flaska. Tillsätt 120 ml silvernitratlösning (4.5) och skaka om i en minut så att uppslamningen blir fullständigt homogen. Sprid ut uppslamningen på vanligt sätt över plattorna, så att skiktets tjocklek blir ca 0,5 mm. Denna mängd slam räcker till beredning av fem plattor om 200 × 200 mm.Låt plattorna lufttorka något (lämpligen genom att lämna dem i mörker i ca 30 minuter). Torka plattorna helt i ugn vid en jämn temperatur av 100 °C i två timmar och 30 minuter, varvid de samtidigt aktiveras. Använd plattorna så snart som möjligt efter aktiveringen eller förvara dem omsorgsfullt i mörkt skåp och aktivera dem på nytt innan de används. (Anmärkning: Det kan räcka med att aktivera dem vid 110 °C i en timme under förutsättning att plattorna inte mörknar under tiden.) Minska kanteffekterna under framkallningen genom att ritsa linjer genom beläggningen 10 mm från sidorna och ovankanten på varje platta innan de används.6.2.2 Applicering av metylestrarAnvänd applikatorn (5.1.5) och avsätt 50 ìl av lösningen av metylestrarna (6.1) från provet i en smal och ca 50 mm lång remsa minst 40 mm från plattans sida och 10 mm från nedre kanten. Applicera på samma sätt 100 ìl lösning som till lika delar består av metylesterlösningen (6.1) och metylerukatlösningen (4.6). Applicera lösningarna med stor försiktighet, eftersom beläggningen är mycket ömtålig. (Anmärkning: Om så önskas får 50 ìl av metylerukatlösningen (4.6) appliceras på plattan för att strängen av metylerukat skall bli lättare att urskilja efter framkallningen, se figur). När metylestrarna har applicerats placeras tunnskiktsplattan med den nedre kanten i dietyletern. Låt etern eluera ca 5 mm förbi det område där proverna applicerats. Detta gör att metylestrarna koncentreras till ett smalt band.6.2.3 Framkallning av plattornaHäll elueringsvätskan (4.8) i tanken till ca 5 mm djup och placera tanken med locket på i ett frysskåp (5.1.1) som håller en temperatur av minus 25 °C eller så nära denna temperatur som möjligt. (I vissa fall kan det vara en fördel om tanken är fodrad). Placera plattan försiktigt i tanken efter två timmar och låt lösningen stiga till omkring hälften eller två tredjedelar av plattans höjd. Avlägsna plattan och ånga försiktigt bort vätskan i en ström av kvävgas. Sätt tillbaka plattan i tanken och låt vätskan stiga till plattans övre kant. Avlägsna plattan, torka den som förut i kvävgas och spreja därefter försiktigt med en lösning av 2,7-diklorfluorescein (4.9).Betrakta plattan under ultraviolett ljus och lokalisera det band i provet som innehåller metylerukat och därför är kraftigare markerat (se figur).6.2.4 Separering av metylesterfraktionerSkrapa av metylerukatbandet från provet i en 50 ml bägare och se till att ingenting går förlorat. Överför på samma sätt det kiselgel som sitter över och under metylerukatbandet till en annan 50 ml bägare. Detta band innehåller alla övriga fraktioner av fettsyrametylestrar. Tillsätt 1,0 ml av standardlösningen av metyltetrakosanoat (4.7) och 10 ml dietyleter (4.1) i varje bägare. Rör om och häll över innehållet i bägarna till olika kolonner eller trattar (5.1.4) som var och en innehåller ca 1 g kiselgel (4.4) samt eluera metylestrarna med hjälp av tre eller fyra portioner om 10 ml dietyleter. Samla upp filtraten i små flaskor. Indunsta varje filtrat till liten volym med hjälp av en lätt kvävgasström och för över metylestrarna till små spetsbottnade glasrör. Avlägsna hela vätskan genom indunstning med kvävgas på sådant sätt att metylestrarna koncentreras i botten på rören. Lös upp metylestrarna i 25 till 50 ìl n-hexan (4.2).6.3 Gasvätskekromatografi6.3.1 Följ den metodik som beskrivs i avsnitt III i bilaga 6 till kommissionens förordning 72/77/EEG och analysera 1 till 2 ìl av metylesterlösningarna från i den fraktion som innehåller metylerukat och ii de fraktioner som innehåller resten av de metylerade fettsyrorna.6.3.2 Ta fram följande toppytor från den elektroniska integratorn:i) Från kromatogrammet av den fraktion som innehåller metylerukata) metylerukat [E]b) intern standard [L1]c) totala toppytor med metylester utom intern standard [EF].ii) Från kromatogrammet av de fraktioner som innehåller återstoden av fettsyrametylestrarnaa) totala toppytor för metylester utom intern standard [RF]b) intern standard [L2].7. REDOVISNING AV RESULTAT 7.1 Beräkningsmetod och formel7.1.1 Mängden erukasyra i provet uttryckt som metylester i procent av totala mängden fettsyrametylestrar från provet erhålls genom>Hänvisning till >därE, EF, RF, L1 och L2 är de toppytor som nämns i 6.3.2 och som korrigerats i behövlig grad med hjälp av kalibreringsfaktorer.Av praktiska skäl är värdet för metylerukat i ovannämnda formel lika med mängden erukasyra uttryckt i procent av totala mängden fettsyror i provet.7.1.2 Om toppytorna erhålls i procent kan värdena för EF och RF beräknas så här:EF = 100 - L1RF = 100 - L27.1.3 Beräkningsmetoden (7.1.1) utgår från att mängden tetrakosansyra i provet är försumbar. Om det visar sig att det finns betydande mängder av denna syra, måste värdet för den tetrakosansyra (L2) som erhållits ur kromatogrammet från fraktionerna som innehåller resten av fettsyrametylestrarna, reduceras tillL2 - T2därT2 = >NUM>T0P2>DEN>P°ochT2 = toppytan för metyltetrakosanoat som härrör från provet och som utgör en del av den toppyta som hänförs till den interna standarden i kromatogrammet för den återstående fraktionen av fettsyrametylestrar.P2 = toppytan för metylpalmitat som erhållits från kromatogrammet för den återstående fraktionen.T0 = toppytan för metyltetrakosanoat som erhållits från kromatogrammet för metylestrarna av de sammanlagda fettsyrorna som bestäms genom den analys som nämns i artikel 2 i detta direktiv.P0 = toppytan för metylpalmitat som erhållits från kromatogrammet för metylestrar av de sammanlagda fettsyrorna som bestäms genom den analys som nämns i artikel 2 i detta direktiv.7.1.4 Härledning av formelProportionen fettsyror i den fraktion som innehåller metylerukat uttryckt i procent av de sammanlagda fettsyrorna i provet fås genom>Hänvisning till >Proportionen erukasyra i fraktionen som innehåller metylerukat fås genom>NUM>E>DEN>EFMängden erukasyra i provet uttryckt i procent av totala fettsyrahalten fås genom>Hänvisning till >7.1.5 RepeterbarhetSkillnaden mellan värdena av två bestämningar som utförs samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samma person och under samma förhållanden får inte överstiga 10 % av resultatet eller 0,5 g per 100 g prov, varvid det högre värdet skall gälla.>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >