title: Kommissionens direktiv 2006/36/EG av den  24 mars 2006  om ändring av direktiv 2001/32/EG om erkännande av skyddade zoner som utsätts för särskilda växtskyddsrisker inom gemenskapen och om upphävande av direktiv 92/76/EEG

text:
               25.3.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 88/13

      KOMMISSIONENS DIREKTIV 2006/36/EG
   av den 24 mars 2006
   om ändring av direktiv 2001/32/EG om erkännande av skyddade zoner som utsätts för särskilda växtskyddsrisker inom gemenskapen och om upphävande av direktiv 92/76/EEG
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen (1), särskilt artikel 2.1 h första stycket, och
   av följande skäl:

               (1)

               Genom kommissionens direktiv 2001/32/EG (2), har vissa medlemsstater eller vissa områden i medlemsstaterna erkänts som skyddade zoner med avseende på vissa skadegörare. I vissa fall har tillfälligt erkännande beviljats då det inte hade lämnats nödvändiga uppgifter om att skadegöraren i fråga inte förekom i den berörda medlemsstaten eller det berörda området.

               (2)

               I de fall där de berörda medlemsstaterna nu har lämnat de nödvändiga uppgifterna bör de berörda zonerna erkännas som permanent skyddade zoner.

               (3)

               Vissa områden i Portugal har erkänts som skyddade zoner med avseende på Bemisia tabaci Genn. (europeiska populationer).

               (4)

               Av de uppgifter som Portugal har lämnat framgår det att Bemisia tabaci Genn. (europeiska populationer) nu förekommer i vissa delar av territoriet. Dessa delar av Portugals territorium bör därför inte längre erkännas som skyddade zoner med avseende på denna skadegörare.

               (5)

               Flera regioner eller delar av regioner i Österrike och Italien samt hela territoriet när det gäller Irland, Litauen, Slovenien och Slovakien har tillfälligt erkänts som skyddade zoner med avseende på Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. till och med den 31 mars 2006.

               (6)

               Av de uppgifter som Österrike, Italien, Irland, Litauen, Slovenien och Slovakien har lämnat framgår det att det tillfälliga erkännandet av de skyddade zonerna i dessa länder med avseende på Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. undantagsvis bör förlängas med två år, för att dessa länder skall få den tid som behövs för att lämna in uppgifter om att Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. inte förekommer eller, om så krävs, fullfölja insatserna för att utrota skadegöraren.

               (7)

               Dessutom har förekomst av Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. nu påvisats i vissa delar av Italien, i regionerna Gorenjska och Maribor i Slovenien och i vissa kommuner i regionerna Dunajská Streda, Levice, Topoľčany, Poltár, Rožňava och Trebišov i Slovakien, och dessa delar av Italiens, Sloveniens respektive Slovakiens territorium bör därför inte längre erkännas som skyddade zoner med avseende på Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al.

               (8)

               Litauen har tillfälligt erkänts som skyddad zon med avseende på beet necrotic yellow vein virus till och med den 31 mars 2006.

               (9)

               Av de uppgifter som Litauen har lämnat framgår det att beet necrotic yellow vein virus nu förekommer i landet. Litauen bör därför inte längre erkännas som skyddad zon med avseende på denna skadegörare.

               (10)

               Malta har tillfälligt erkänts som skyddad zon med avseende på Citrus tristeza-virus (europeiska stammar) till och med den 31 mars 2006.

               (11)

               Av de uppgifter som Malta har lämnat framgår det att det tillfälliga erkännandet av den skyddade zonen i landet med avseende på Citrus tristeza-virus (europeiska stammar) undantagsvis bör förlängas med två år, för att landet skall få den tid som behövs för att lämna in uppgifter om att Citrus tristeza-virus (europeiska stammar) inte förekommer eller, om så krävs, fullfölja insatserna för att utrota skadegöraren.

               (12)

               Cypern har tillfälligt erkänts som skyddad zon med avseende på Daktulosphaira vitifoliae (Fitch), Ips sexdentatus Börner och Leptinotarsa decemlineata Say till och med den 31 mars 2006.

               (13)

               Av de uppgifter som Cypern har lämnat framgår det att det tillfälliga erkännandet av den skyddade zonen i landet med avseende på Daktulosphaira vitifoliae (Fitch), Ips sexdentatus Börner och Leptinotarsa decemlineata Say bör förlängas med två år, för att landet skall få den tid som behövs för att lämna in uppgifter om att dessa skadegörare inte förekommer eller, om så krävs, fullfölja insatserna för att utrota dem.

               (14)

               Direktiv 2001/32/EG bör därför ändras i enlighet med detta.

               (15)

               De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för växtskydd.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Direktiv 2001/32/EG skall ändras på följande sätt:

               1.

               Artikel 1 skall ersättas med följande
               ”Artikel 1
               De områden i gemenskapen som förtecknas i bilagan erkänns som skyddade zoner i den mening som avses i artikel 2.1 h första stycket i direktiv 2000/29/EG beträffande de skadegörare som i bilagan till det här direktivet anges bredvid namnet på respektive område.”

               2.

               Artikel 2 skall utgå.

               3.

               Bilagan skall ändras på följande sätt:

                           a)

                           I punkt a 2 skall texten inom parentes efter ”Portugal” ersättas med följande: ”Azorerna, Beira Interior, Beira Litoral, Entre Douro e Minho, Madeira, Ribatejo e Oeste (kommunerna Alcobaça, Alenquer, Bombarral, Cadaval, Caldas da Rainha, Lourinhã, Nazaré, Obidos, Peniche och Torres Vedras) och Trás-os-Montes”

                           b)

                           I punkterna a 3.1, a 11 och a 13 skall ”(till och med den 31 mars 2008)” läggas till efter ”Cypern”.

                           c)

                           Punkt b 2 skall ersättas med följande:

                                       ”—

                                       Spanien, Estland, Frankrike (Korsika), Italien (Abruzzo, Basilicata, Kalabrien, Kampanien, Friuli-Venezia Giulia, Lazio, Ligurien, Marche, Molise, Piemonte, Sardinien, Sicilien, Toscana, Umbrien, Valle d’Aosta), Lettland, Portugal, Finland, Förenade kungariket (Nordirland, Isle of Man och Kanalöarna),

                                       —

                                       och, till och med den 31 mars 2008, Irland, Italien (Apulien, Emilia-Romagna: provinserna Forlì-Cesena (utom det område i provinsen som ligger norr om riksväg 9, via Emilia), Parma, Piacenza, Rimini (utom det område i provinsen som ligger norr om riksväg 9, via Emilia), Lombardiet, Venetien (utom kommunerna Rovigo, Polesella, Villamarzana, Fratta Polesine, San Bellino, Badia Polesine, Trecenta, Ceneselli, Pontecchio Polesine, Arquà Polesine, Costa di Rovigo, Occhiobello, Lendinara, Canda, Ficarolo, Guarda Veneta, Frassinelle Polesine, Villanova del Ghebbo, Fiesso Umbertiano, Castelguglielmo, Bagnolo di Po, Giacciano con Baruchella, Bosaro, Canaro, Lusia, Pincara, Stienta, Gaiba och Salara i provinsen Rovigo, kommunerna Castelbaldo, Barbona, Piacenza d’Adige, Vescovana, S. Urbano, Boara Pisani och Masi i provinsen Padova, samt kommunerna Palù, Roverchiara, Legnago, Castagnaro, Ronco all’Adige, Villa Bartolomea, Oppeano, Terrazzo, Isola Rizza och Angiari i provinsen Verona), Litauen, Österrike (Burgenland, Kärnten, Niederösterreich, Tyrolen (administrativa distriktet Lienz), Steiermark, Wien), Slovenien (utom regionerna Gorenjska och Maribor), Slovakien (utom kommunerna Blahová, Horné Mýto och Okoč (regionen Dunajská Streda), Hronovce och Hronské Kľačany (regionen Levice), Veľké Ripňany (regionen Topoľčany), Málinec (regionen Poltár), Hrhov (regionen Rožňava), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše och Zatín (regionen Trebišov))”.

                           d)

                           I punkt d 1 skall ”Litauen” utgå.

                           e)

                           I punkt d 3 skall ”(till och med den 31 mars 2008)” läggas till efter ”Malta”.

         Artikel 2
   1.   Medlemsstaterna skall senast den 30 april 2006 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast överlämna texterna till dessa bestämmelser till kommissionen tillsammans med en jämförelsetabell för dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.
   De skall tillämpa bestämmelserna från och med den 1 maj 2006.
   När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
   2.   Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
   Artikel 3
   Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Artikel 4
   Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 24 mars 2006.

            På kommissionens vägnar

         Markos KYPRIANOU

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 169, 10.7.2000, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/14/EG (EUT L 34, 7.2.2006, s. 24).

      (2)  EGT L 127, 9.5.2001, s. 38. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2005/18/EG (EUT L 57, 3.3.2005, s. 25).


Avis juridique important

|

32003L0109

Rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning

Europeiska unionens officiella tidning nr L 016 , 23/01/2004 s. 0044 - 0053

Rådets direktiv 2003/109/EGav den 25 november 2003om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställningEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 och 63.4 i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3),med beaktande av Regionkommitténs yttrande(4), ochav följande skäl:(1) För att gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa föreskrivs i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen dels att det skall vidtas åtgärder som syftar till att säkerställa den fria rörligheten för personer, och i samband därmed direkt relaterade stödåtgärder avseende kontroller vid yttre gränser, asyl och invandring, dels att det skall vidtas åtgärder som rör asyl, invandring och skydd av rättigheter för tredjelandsmedborgare.(2) Vid sitt extra möte i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 konstaterade rådet att den rättsliga ställningen för tredjelandsmedborgare bör tillnärmas den som medlemsstaternas medborgare åtnjuter och att en person som har vistats lagligen i en medlemsstat under en tid som skall fastställas och som har uppehållstillstånd för längre tid bör i den medlemsstaten beviljas en uppsättning enhetliga rättigheter som ligger så nära EU-medborgarnas rättigheter som möjligt.(3) Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns särskilt i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter.(4) Varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares integration i medlemsstaterna är en nyckelfaktor för att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen, vilket är ett av gemenskapens grundläggande mål enligt fördraget.(5) Medlemsstaterna bör sätta i kraft bestämmelserna i detta direktiv utan diskriminering med avseende på kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska egenskaper, språk, religion eller övertygelse, politiska eller andra åsikter, tillhörighet till en nationell minoritet, förmögenhet, födelseort, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.(6) Det viktigaste kriteriet för att kunna förvärva ställning som varaktigt bosatt bör vara bosättningstiden inom en medlemsstats territorium. Bosättningen bör ha varit laglig och oavbruten för att vittna om personens förankring i landet. En viss flexibilitet bör dock finnas med tanke på omständigheter som kan tvinga en person att tillfälligt lämna territoriet.(7) För att förvärva ställning som varaktigt bosatt bör tredjelandsmedborgare kunna visa att de förfogar över tillräckliga medel för sin försörjning och en sjukförsäkring, så att de inte blir en belastning för medlemsstaten. När medlemsstaterna bedömer innehav av stabila och regelbundna försörjningsmedel får de beakta faktorer såsom avgifter till pensionssystemet och fullgörande av skattskyldighet.(8) Tredjelandsmedborgare som önskar förvärva och bevara ställning som varaktigt bosatta bör inte utgöra ett hot mot allmän ordning och säkerhet. Begreppet allmän ordning får inbegripa fällande dom för allvarligt brott.(9) Ekonomiska överväganden bör inte utgöra skäl för vägran att bevilja ställning som varaktigt bosatt och skall inte anses inverka på de relevanta villkoren.(10) Det bör inrättas ett system med förfaranderegler för prövning av ansökningar om ställning som varaktigt bosatt. Dessa förfaranden bör vara effektiva och genomförbara i förhållande till den normala arbetsbelastningen vid medlemsstaternas myndigheter, samt tillåta insyn och vara rättvisa för att ge de berörda personerna adekvat rättssäkerhet.(11) Ställningen som varaktigt bosatt bör komma till konkret uttryck genom ett uppehållstillstånd, så att personen i fråga snabbt och lätt kan styrka sin rättsliga ställning. Detta uppehållstillstånd bör också uppfylla höga tekniska krav, särskilt när det gäller garantier mot förfalskning och efterbildning, för att undvika missbruk i den medlemsstat där ställningen förvärvats och i de medlemsstater där rätten till bosättning utövas.(12) För att kunna fungera praktiskt som ett instrument för integration av varaktigt bosatta i det samhälle där de är bosatta, bör ställningen som varaktigt bosatt garantera innehavaren samma behandling som medlemsstatens medborgare i en rad ekonomiska och sociala sammanhang, i enlighet med relevanta villkor i detta direktiv.(13) I fråga om socialt bistånd skall möjligheten att begränsa förmånerna för varaktigt bosatta till att gälla endast grundläggande förmåner förstås så att detta begrepp omfattar åtminstone minimiinkomst, bistånd vid sjukdom, graviditet, föräldrabistånd och långtidsvård. Villkoren för att bevilja dessa förmåner bör fastställas i nationell lagstiftning.(14) Medlemsstaterna bör vara skyldiga att ge underåriga barn tillgång till utbildningsväsendet på liknande villkor som för egna medborgare.(15) Begreppet bidrag och stipendier för studier inom yrkesutbildningsområdet omfattar inte åtgärder som finansieras som socialt bistånd. Därtill kommer att tillträde till bidrag och stipendier för studier kan vara avhängigt av det faktum att den person som ansöker om sådana bidrag eller stipendier i sig uppfyller villkoren för erhållande av ställning som varaktigt bosatt. I fråga om att bevilja bidrag och stipendier för studier får medlemsstaterna beakta det faktum att unionsmedborgarna kan utnyttja denna förmån i hemlandet.(16) Varaktigt bosatta bör åtnjuta förstärkt skydd mot utvisning. Detta skydd är baserat på kriterier som fastställts i praxis från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna. För att säkerställa skyddet mot utvisning bör medlemsstaterna erbjuda effektiva rättsmedel.(17) En harmonisering av villkoren för förvärv av ställning som varaktigt bosatt främjar ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. Vissa medlemsstater utfärdar uppehållstillstånd som gäller permanent eller tills vidare på förmånligare villkor än de som följer av detta direktiv. Fördraget utesluter inte att medlemsstaterna tillämpar förmånligare bestämmelser. I detta direktiv bör det dock föreskrivas att tillstånd som utfärdas på förmånligare villkor inte skall grunda rätt till bosättning i andra medlemsstater.(18) Att det ställs upp villkor för varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares rätt att bosätta sig i en annan medlemsstat bör bidra till att förverkliga den inre marknaden som ett område med fri rörlighet för personer. Det skulle också i betydande grad kunna medverka till ökad rörlighet, särskilt på arbetsmarknaden inom unionen.(19) Det bör fastställas att rätten till bosättning i en annan medlemsstat får gälla såväl för anställda som för egenföretagare, liksom för att studera eller etablera sig utan att bedriva ekonomisk verksamhet.(20) Familjemedlemmar bör även kunna bosätta sig tillsammans med den varaktigt bosatte i en annan medlemsstat för fortsatt familjesammanhållning och för att den varaktigt bosatte inte skall hindras från att utnyttja sin rätt till bosättning. När det gäller familjemedlemmar som kan tillåtas medfölja eller förena sig med varaktigt bosatta, bör medlemsstaterna särskilt beakta situationen för vuxna barn med funktionshinder samt släktingar i rakt uppstigande led av första graden som är beroende av dem för sin försörjning.(21) Den medlemsstat där den varaktigt bosatte avser att utöva sin rätt till bosättning bör kunna kontrollera om personen i fråga uppfyller villkoren för bosättning på dess territorium. Den bör också kunna kontrollera att personen inte utgör ett hot mot allmän ordning, säkerhet och hälsa.(22) För att inte göra det omöjligt att i praktiken utöva rätten till bosättning, bör den varaktigt bosatte åtnjuta samma behandling i den andra medlemsstaten, i enlighet med villkoren i detta direktiv, som i den medlemsstat där han förvärvat ställning som varaktigt bosatt. Beviljandet av förmåner inom ramen för det sociala biståndet skall inte påverka medlemsstaternas möjligheter att återkalla uppehållstillståndet om den berörda personen inte längre uppfyller kraven i detta direktiv.(23) Tredjelandsmedborgare bör beviljas möjligheten att förvärva ställning som varaktigt bosatt i den medlemsstat dit de flyttat och beslutat sig för att slå sig ned i, i enlighet med villkor som är jämförbara med dem som gäller för förvärvande av ställning som varaktigt bosatt i den första medlemsstaten.(24) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, nämligen att införa villkor för beviljande och återkallelse av ställning som varaktigt bosatt, rättigheter förbundna med denna ställning samt införande av villkor för utövande av rätt till bosättning i andra medlemsstater, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med proportionalitetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.(25) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fogade protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i nämnda protokoll, deltar dessa medlemsstater inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt i dem.(26) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fogade protokollet om Danmarks ställning deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt i Danmark.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.KAPITEL I ALLMÄNNA BESTÄMMELSERArtikel 1InnehållI detta direktiv fastställsa) villkoren för en medlemsstats beviljande och återkallande av ställning som varaktigt bosatt för tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta på dess territorium, inklusive de rättigheter som är förbundna med denna ställning, ochb) villkoren för bosättning i andra medlemsstater än den som beviljat dem varaktig bosättning för tredjelandsmedborgare som har beviljats denna ställning.Artikel 2DefinitionerI detta direktiv avses meda) tredjelandsmedborgare: personer som inte är unionsmedborgare enligt artikel 17.1 i fördraget,b) varaktigt bosatt: tredjelandsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i enlighet med artiklarna 4-7,c) första medlemsstat: den medlemsstat som först beviljade tredjelandsmedborgaren ställning som varaktigt bosatt,d) andra medlemsstat: andra medlemsstater än den som först beviljade tredjelandsmedborgaren ställning som varaktigt bosatt och där den varaktigt bosatte utövar sin rätt till bosättning,e) familjemedlemmar: de tredjelandsmedborgare som vistas i den berörda medlemsstaten i enlighet med rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening(5),f) flykting: tredjelandsmedborgare som beviljats flyktingstatus enligt Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 angående flyktingars rättsliga ställning, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967,g) EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta: uppehållstillstånd som utfärdas av den berörda medlemsstaten när en sökande förvärvat ställning som varaktigt bosatt.Artikel 3Räckvidd1. Detta direktiv skall tillämpas på tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta på en medlemsstats territorium.2. Detta direktiv skall inte tillämpas på tredjelandsmedborgare soma) är bosatta för att ägna sig åt studier eller genomgå yrkesutbildning,b) har rätt till bosättning i en medlemsstat på grundval av tillfälligt skydd eller som har ansökt om rätt till bosättning på den grunden och väntar på beslut om sin ställning,c) har rätt till bosättning i en medlemsstat på grundval av alternativa skyddsformer, i enlighet med internationella åtaganden, nationell lagstiftning eller praxis i medlemsstaterna eller som har ansökt om rätt till bosättning på den grunden och väntar på ett beslut om sin ställning,d) är flyktingar eller har ansökt om flyktingstatus men ännu inte fått slutligt besked,e) är bosatta uteslutande av tillfälliga skäl som "au pair" eller säsongsarbetare, eller som arbetstagare som utstationerats av en tjänsteleverantör för att tillhandahålla gränsöverskridande tjänster, eller som leverantör av gränsöverskridande tjänster eller i de fall då deras uppehållstillstånd formellt begränsats,f) har en rättslig ställning som omfattas av bestämmelserna i 1961 års Wienkonvention om diplomatiska förbindelser, 1963 års Wienkonvention om konsulära förbindelser, 1969 års konvention om särskilda delegationer eller 1975 års Wienkonvention om staters representation i deras förbindelser med internationella organisationer av universell karaktär.3. Detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av förmånligare bestämmelser ia) bilaterala och multilaterala avtal mellan gemenskapen eller gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och tredje land, å den andra,b) bilaterala avtal som redan ingåtts mellan en medlemsstat och ett tredje land före den dag då detta direktiv träder i kraft,c) Europeiska bosättningskonventionen av den 13 december 1955, Europeiska sociala stadgan av den 18 oktober 1961, den reviderade Europeiska sociala stadgan av den 3 maj 1987, och Europeiska konventionen om migrerande arbetstagares rättsställning av den 24 november 1977.KAPITEL II STÄLLNING SOM VARAKTIGT BOSATT I EN MEDLEMSSTATArtikel 4Bosättningstid1. En medlemsstat skall bevilja ställning som varaktigt bosatt till tredjelandsmedborgare som varit lagligen och oavbrutet bosatta inom dess territorium i fem år omedelbart före inlämnandet av den relevanta ansökningen.2. Bosättningsperioder som grundar sig på de skäl som anges i artikel 3.2 e och f, skall inte beaktas vid beräkningen av den period som avses i punkt 1.I de fall som omfattas av artikel 3.2 a, där den berörda tredjelandsmedborgaren har erhållit ett uppehållstillstånd som gör det möjligt för honom/henne att beviljas ställning som varaktigt bosatt, får bosättningsperioderna för studieändamål eller yrkesutbildning räknas till endast hälften vid beräkningen av den period som avses i punkt 1.3. Perioder av frånvaro från den berörda medlemsstatens territorium skall inte utgöra något avbrott i den period som avses i punkt 1 och skall beaktas vid beräkningen av denna förutsatt att de är kortare än sex månader i följd och inte överstiger tio månader totalt inom den period som avses i punkt 1.Om det finns särskilda och exceptionella orsaker av tillfällig karaktär får medlemsstaterna i överensstämmelse med sin nationella lagstiftning godta att en längre period av frånvaro än den som avses i första stycket inte skall utgöra något avbrott i den period som avses i punkt 1. I sådana fall skall medlemsstaterna inte beakta de relevanta perioderna av frånvaro vid beräkningen av den period som avses i punkt 1.Med avvikelse från det andra stycket får medlemsstaterna vid beräkningen av den totala period som avses i punkt 1 beakta perioder av frånvaro när det gäller utstationering på grund av arbete, inklusive tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster.Artikel 5Villkor för att förvärva ställning som varaktigt bosatt1. Medlemsstaterna skall kräva att tredjelandsmedborgarna styrker att de för egen räkning och för de familjemedlemmar gentemot vilka de har försörjningsansvar förfogar över följande:a) Stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. Medlemsstaterna skall bedöma dessa försörjningsmedel med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet, och får beakta nivån för minimilöner och -pensioner, innan ansökan om ställning som varaktigt bosatt lämnades in.b) En sjukförsäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av.2. Medlemsstaterna får kräva att tredjelandsmedborgare följer villkoren för integrering i enlighet med nationell lagstiftning.Artikel 6Allmän ordning och säkerhet1. Medlemsstaterna får vägra att bevilja ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet.När medlemsstaten fattar beslutet i fråga skall den beakta allvaret i eller typen av brott mot allmän ordning eller säkerhet, eller den fara som den berörda person utgör, och samtidigt ta vederbörlig hänsyn till bosättningstiden och befintliga band med bosättningslandet.2. Den vägran som avses i punkt 1 får inte grundas på ekonomiska överväganden.Artikel 7Förvärv av ställning som varaktigt bosatt1. För att förvärva ställning som varaktigt bosatt skall tredjelandsmedborgaren lämna in en ansökan till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där han/hon är bosatt. Ansökan skall åtföljas av dokumentation i enlighet med nationell lagstiftning som styrker att han/hon uppfyller villkoren i artiklarna 4 och 5 samt, i förekommande fall, av en giltig resehandling eller en bestyrkt kopia av denna.Den dokumentation som avses i det första stycket får även inbegripa dokumentation i fråga om lämplig bostad.2. De behöriga nationella myndigheterna skall skriftligen underrätta den sökande om beslutet så snart som möjligt och under alla omständigheter senast sex månader från det att ansökan lämnades in. Ett sådant beslut skall meddelas den berörda tredjelandsmedborgaren enligt förfarandena för detta i den nationella lagstiftningen.Om prövningen av ansökan är av komplicerad natur, får tidsfristen i första stycket i undantagsfall förlängas.Den berörda personen skall dessutom underrättas om sina rättigheter och skyldigheter enligt detta direktiv.Följderna av att ett beslut inte har fattats när tidsfristen i denna bestämmelse löper ut skall regleras av den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning.3. Om villkoren i artiklarna 4 och 5 är uppfyllda och om personen inte utgör ett hot i den mening som avses i artikel 6, skall den berörda medlemsstaten bevilja tredjelandsmedborgaren i fråga ställning som varaktigt bosatt.Artikel 8EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta1. Ställning som varaktigt bosatt skall vara permanent om inte annat följer av artikel 9.2. Medlemsstaterna skall till en varaktigt bosatt utfärda ett EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta. Tillståndet skall gälla i minst fem år. Det skall, i förekommande fall på ansökan, förnyas automatiskt när det löper ut.3. EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta kan utfärdas i form av ett klistermärke eller en separat handling. Det skall utfärdas i enlighet med reglerna och standardmodellen i rådets förordning (EG) nr 1030/2002 av den 13 juni 2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredje land(6). Under rubriken "typ av tillstånd" skall medlemsstaterna ange "varaktigt bosatt inom EG".Artikel 9Återkallande eller förlust av ställning som varaktigt bosatt1. Varaktigt bosatta skall inte längre ha rätt att behålla ställning som varaktigt bosatta i följande fall:a) Om det har upptäckts att ställningen som varaktigt bosatt har förvärvats genom bedrägeri.b) Om ett utvisningsbeslut har fattats enligt villkoren i artikel 12.c) Vid bortovaro från gemenskapens territorium under en period om tolv månader i följd.2. Med avvikelse från punkt 1 c får medlemsstaterna föreskriva att bortovaro som överstiger tolv månader i följd eller som motiveras av särskilda eller exceptionella orsaker inte skall medföra återkallande eller förlust av ställning som varaktigt bosatt.3. Medlemsstaterna får föreskriva att en varaktigt bosatt person inte längre skall ha rätt att behålla sin ställning som varaktigt bosatt om han/hon utgör ett hot mot den allmänna ordningen, med beaktande av hur allvarliga de brott är som han/hon har begått, men detta inte är ett skäl för utvisning enligt artikel 12.4. En varaktigt bosatt person som varit bosatt i en annan medlemsstat i enlighet med kapitel III skall inte längre ha rätt att behålla sin ställning som varaktigt bosatt som förvärvats i den första medlemsstaten om en sådan ställning beviljats i en annan medlemsstat i enlighet med artikel 23.Efter sex års bortovaro från territoriet för den medlemsstat som beviljade ställning som varaktigt bosatt, skall den berörda personen under inga omständigheter längre ha rätt att behålla sin ställning som varaktigt bosatt i den medlemsstaten.Med avvikelse från det andra stycket får den berörda medlemsstaten fastställa att den varaktigt bosatta personen av särskilda skäl får behålla sin ställning i den medlemsstaten vid bortovaro under en period som överstiger sex år.5. När det gäller de fall som avses i punkt 1 c och i punkt 4 får de medlemsstater som har beviljat ställning som varaktigt bosatt föreskriva ett förenklat förfarande för att återfå denna ställning.Detta förfarande skall särskilt tillämpas på personer som har varit bosatta i en annan medlemsstat på grund av studier.Villkoren och förfarandet för att återfå ställning som varaktigt bosatt skall fastställas i den nationella lagstiftningen.6. Återkallande eller förlust av ställning som varaktigt bosatt får aldrig grunda sig på att ett EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta har löpt ut.7. Om återkallandet eller förlusten av ställning som varaktigt bosatt inte leder till återsändande skall medlemsstaten tillåta den berörda personen att stanna på dess territorium om han/hon uppfyller villkoren enligt den nationella lagstiftningen och/eller inte utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet.Artikel 10Förfarandegarantier1. Varje beslut om avslag på en ansökan om ställning som varaktigt bosatt eller om återkallande av sådan ställning skall vara vederbörligen motiverat. Ett sådant beslut skall meddelas den berörda tredjelandsmedborgaren enligt förfarandena för detta i den nationella lagstiftningen. Av underrättelsen skall framgå vilka möjligheter den berörda personen har att överklaga och inom vilken tid överklagande kan ske.2. Om en ansökan om ställning som varaktigt bosatt avslås, eller om denna ställning återkallas eller förloras eller uppehållstillståndet inte förnyas, skall den berörda personen ha rätt att ansöka om rättslig prövning i den berörda medlemsstaten.Artikel 11Likabehandling1. Varaktigt bosatta skall åtnjuta den behandling som en medlemsstats egna medborgare får i fråga om följande:a) Tillträde till arbetsmarknaden och verksamhet som egenföretagare, under förutsättning att dessa verksamheter inte medför någon som helst offentlig myndighetsutövning, liksom anställnings- och arbetsvillkor, inklusive uppsägnings- och lönevillkor.b) Utbildning och yrkesutbildning, inklusive möjligheterna att få bidrag och stipendier för studier i enlighet med nationell lagstiftning.c) Erkännande av yrkesutbildningsbevis, utbildningsbevis för teoretiska utbildningar och andra kvalifikationer i enlighet med relevanta nationella förfaranden.d) Social trygghet, socialt bistånd och socialt skydd såsom dessa definierats i nationell lagstiftning.e) Skatteförmåner.f) Tillgång till varor och tjänster och leveranser av allmänt tillgängliga varor och tjänster samt förfaranden för att erhålla bostad.g) Föreningsfrihet och frihet att tillhöra en arbetstagar- eller arbetsgivarorganisation eller någon annan organisation vars medlemmar utövar ett visst yrke, inklusive de förmåner som dessa typer av organisationer tillhandahåller, utan att åsidosätta nationella bestämmelser om allmän ordning och säkerhet.h) Fritt tillträde till hela den berörda medlemsstatens territorium, inom de gränser som fastställs i nationell lagstiftning av säkerhetsskäl.2. När det gäller bestämmelserna i punkt 1 b, 1 d, 1 e, 1 f och 1 g får de berörda medlemsstaterna begränsa likabehandling till att gälla fall där den registrerade eller stadigvarande hemvisten för den varaktigt bosatta personen eller familjemedlemmar för vilka han/hon söker bidrag befinner sig inom den berörda medlemsstatens territorium.3. Medlemsstaterna får begränsa likabehandling i förhållande till egna medborgare i följande fall:a) Medlemsstaterna får upprätthålla begränsat tillträde till anställning och verksamhet som egenföretagare i de fall där denna verksamhet i enlighet med befintlig nationell lagstiftning eller gemenskapslagstiftning förbehålls egna medborgare, EU- eller EES-medborgare.b) Medlemsstaterna får begära bevis på lämpliga språkkunskaper för tillträde till utbildning och yrkesutbildning. Tillträde till universitet får underkastas uppfyllande av särskilda utbildningskrav.4. Medlemsstaterna får begränsa likabehandlingen i fråga om socialt bistånd och social trygghet till grundläggande förmåner.5. Medlemsstaterna får besluta att bevilja kompletterande förmåner på de områden som avses i punkt 1.Medlemsstaterna får även besluta att bevilja likabehandling på områden som inte omfattas av punkt 1.Artikel 12Skydd mot utvisning1. Medlemsstaterna får fatta beslut om utvisning av en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare endast om han/hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet.2. Beslutet i punkt 1 får inte grundas på ekonomiska överväganden.3. Innan beslut om utvisning av en varaktigt bosatt fattas skall medlemsstaterna beaktaa) hur länge bosättningen i medlemsstaten har varat,b) den berörda personens ålder,c) följderna för vederbörande och dennes familjemedlemmar,d) banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ursprungslandet.4. Om ett beslut om utvisning har fattats skall den varaktigt bosatte ha möjlighet att överklaga beslutet i den aktuella medlemsstaten.5. Rättshjälp skall ges till varaktigt bosatta som saknar tillräckliga medel på samma villkor som till medborgare i den stat där de är bosatta.Artikel 13Förmånligare nationella bestämmelserMedlemsstaterna får utfärda uppehållstillstånd som gäller permanent eller tills vidare på förmånligare villkor än de som anges i detta direktiv. Sådana uppehållstillstånd skall inte ge rätt till bosättning i andra medlemsstater enligt kapitel III i detta direktiv.KAPITEL III BOSÄTTNING I ANDRA MEDLEMSSTATERArtikel 14Huvudregel1. Varaktigt bosatta skall ha rätt att bosätta sig i andra medlemsstater än den som beviljade ställning som varaktigt bosatt under längre tid än tre månader förutsatt att villkoren i detta kapitel är uppfyllda.2. Varaktigt bosatta får bosätta sig i en annan medlemsstat på följande grunder:a) För att bedriva ekonomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare.b) För att studera eller följa en yrkesutbildning.c) För andra syften.3. När det rör sig om ekonomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare i enlighet med punkt 2 a får medlemsstaterna granska situationen på sina respektive arbetsmarknader och tillämpa sina nationella förfaranden när det gäller kraven för att tillträda en ledig plats respektive bedriva sådan verksamhet.Av arbetsmarknadspolitiska skäl får medlemsstaterna ge företräde åt unionsmedborgare, tredjelandsmedborgare om detta föreskrivs i gemenskapslagstiftningen, samt till tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta och som får arbetslöshetsunderstöd i den berörda staten.4. Genom undantag från bestämmelserna i punkt 1 får medlemsstaterna begränsa det totala antalet personer som skall ha rätt till bosättning, under förutsättning att sådana begränsningar redan fastställts för tredjelandsmedborgarnas tillträde i den befintliga lagstiftningen vid tidpunkten för antagandet av detta direktiv.5. Detta kapitel gäller inte varaktigt bosatta personers bosättning i medlemsstaternaa) i egenskap av anställda som utstationerats av en tjänsteleverantör inom ramen för tillhandahållande av tjänster över gränserna,b) i egenskap av leverantörer av tjänster över gränserna.Medlemsstaterna får i enlighet med nationell lagstiftning besluta på vilka villkor varaktigt bosatta som önskar flytta till en andra medlemsstat och vara ekonomiskt verksamma som säsongsanställda, får vistas i den medlemsstaten. Gränsarbetare får också omfattas av särskilda bestämmelser i den nationella lagstiftningen.6. Detta kapitel påverkar inte tillämpningen av relevant gemenskapslagstiftning om social trygghet för tredjelandsmedborgare.Artikel 15Villkor för bosättning i en annan medlemsstat1. Så snart som möjligt och senast tre månader efter inresan i den andra medlemsstaten skall varaktigt bosatta lämna in en ansökan om uppehållstillstånd hos den berörda medlemsstatens behöriga myndigheter.Medlemsstaterna får godta att varaktigt bosatta lämnar in ansökan om uppehållstillstånd till de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten medan personen fortfarande är bosatt i den första medlemsstaten.2. Medlemsstaterna får anmoda de berörda personerna att visa upp bevisa) på stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. För var och en av de kategorier som anges i artikel 14.2 skall medlemsstaterna bedöma dessa försörjningsmedel med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet, och får beakta nivån för minimilöner och -pensioner,b) på en sjukförsäkring avseende alla risker i den andra medlemsstaten som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av.3. Medlemsstaterna får kräva att tredjelandsmedborgare följer villkoren för integrering i enlighet med nationell lagstiftning.Detta villkor skall inte gälla när de berörda tredjelandsmedborgarna har anmodats att följa integreringsvillkor för att få ställning som varaktigt bosatt, i enlighet med bestämmelserna i artikel 5.2.Om inte annat föreskrivs i det andra stycket får de berörda personerna anmodas att följa språkkurser.4. Ansökan skall åtföljas av dokumentation, som skall fastställas i den nationella lagstiftningen, som visar att de berörda personerna uppfyller villkoren i fråga samt av uppehållstillståndet som varaktigt bosatt och giltig resehandling eller bestyrkta kopior av resehandling.Den dokumentation som avses i det första stycket får även inbegripa dokumentation som rör lämplig bostad.I synnerhet gäller följande:a) Om personen bedriver ekonomisk verksamhet får den andra medlemsstaten anmoda de berörda personerna att visa upp bevis om följande:i) Om de är anställda, att de har ett anställningskontrakt, ett intyg från arbetsgivaren om anställning eller ett erbjudande om anställningskontrakt enligt villkoren i den nationella lagstiftningen. Medlemsstaterna skall fastställa vilket av de ovannämnda bevisen som krävs.ii) Om de är egenföretagare, att de har tillräckliga medel, i enlighet med nationell lagstiftning, för att kunna bedriva verksamhet som egenföretagare, tillsammans med nödvändiga handlingar och tillstånd.b) Om personerna studerar eller följer en yrkesutbildning får den andra medlemsstaten anmoda de berörda personerna att visa upp bevis för att de har skrivit in sig vid en godkänd utbildningsanstalt för att studera där eller följa en yrkesutbildning.Artikel 16Familjemedlemmar1. Om varaktigt bosatta utövar sin rätt till bosättning i en andra medlemsstat och om familjen redan var bildad i den första medlemsstaten, skall sådana familjemedlemmar som uppfyller villkoren i artikel 4.1 i direktiv 2003/86/EG tillåtas medfölja eller förena sig med varaktigt bosatta.2. Om varaktigt bosatta utövar sin rätt till bosättning i en andra medlemsstat och om familjen redan var bildad i den första medlemsstaten, får sådana familjemedlemmar som ej omfattas av artikel 4.1 i direktiv 2003/86/EG tillåtas medfölja eller förena sig med varaktigt bosatta.3. Med beaktande av ansökan om uppehållstillstånd skall bestämmelserna i artikel 15.1 gälla.4. Den andra medlemsstaten får anmoda familjemedlemmar till varaktigt bosatta att samtidigt med ansökan om uppehållstillstånd visa uppa) sitt EG-uppehållstillstånd som varaktigt bosatt eller annat uppehållstillstånd och giltig resehandling eller bestyrkta kopior av resehandling,b) bevis för att de har varit bosatta i den första medlemsstaten i egenskap av familjemedlemmar till varaktigt bosatta,c) bevis för att de har stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten, eller att de varaktigt bosatta har sådana tillgångar och försäkringar för dem, samt en sjukförsäkring som omfattar alla risker i den andra medlemsstaten. Medlemsstaterna skall bedöma dessa tillgångar med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet, och får beakta nivån för minimilöner och -pensioner.5. Om familjen inte redan var bildad i den första medlemsstaten skall bestämmelserna i direktiv 2003/86/EG gälla.Artikel 17Allmän ordning och säkerhet1. Medlemsstaterna får vägra ansökningar om uppehållstillstånd från varaktigt bosatta eller deras familjemedlemmar om personen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet.När beslutet fattas skall medlemsstaten beakta hur grovt brottet är eller vilken typ av brott mot allmän ordning och allmän säkerhet som har begåtts av den varaktigt bosatta personen, eller personens familjemedlem eller familjemedlemmar, eller den fara som personen utgör.2. Det beslut som avses i punkt 1 får inte grundas på ekonomiska överväganden.Artikel 18Folkhälsa1. Medlemsstaterna får vägra ansökningar om uppehållstillstånd från varaktigt bosatta eller deras familjemedlemmar om personen utgör ett hot mot folkhälsan.2. De enda sjukdomar som får motivera vägrad inresa och vägrad rätt till bosättning i den andra medlemsstaten skall vara de sjukdomar som definieras av Världshälsoorganisationens relevanta och tillämpliga instrument samt andra smittsamma infektions- och parasitsjukdomar om dessa i mottagarlandet omfattas av bestämmelser till skydd för medborgarna. Medlemsstaterna får inte införa nya bestämmelser och ny praxis som är mer långtgående.3. Sjukdomar som uppstår efter det att det första uppehållstillståndet har utfärdats i den andra medlemsstaten får inte ligga till grund för en vägran att förnya tillståndet eller för utvisning.4. En medlemsstat får kräva att personer som avses i detta direktiv undergår en hälsoundersökning, för att fastställa att de inte lider av någon av de sjukdomar som anges i punkt 2. Dessa hälsoundersökningar, som får vara avgiftsfria, får inte genomföras systematiskt.Artikel 19Prövning av ansökan om och utfärdande av uppehållstillstånd1. De behöriga nationella myndigheterna skall handlägga en ansökan inom fyra månader efter inlämnandet.Om en ansökan inte åtföljs av de bevishandlingar som räknas upp i artiklarna 15 och 16, eller i undantagsfall om behandlingen av ansökan är komplicerad, får den tidsfrist som anges i första stycket förlängas med högst tre månader. I sådana fall skall de behöriga nationella myndigheterna underrätta den sökande om detta.2. Om villkoren i artiklarna 14, 15 och 16 är uppfyllda skall den andra medlemsstaten, om inget annat föreskrivs i bestämmelserna om allmän ordning, säkerhet och hälsa i artiklarna 17 och 18, utfärda ett förnybart uppehållstillstånd åt den varaktigt bosatte. Detta uppehållstillstånd skall, efter ansökan om så erfordras, förnyas när det går ut. Den andra medlemsstaten skall underrätta den första medlemsstaten om sitt beslut.3. Den andra medlemsstaten skall för den varaktigt bosattes familjemedlemmar utfärda uppehållstillstånd som kan förnyas med samma giltighetstid som det som utfärdades till den varaktigt bosatte.Artikel 20Förfarandegarantier1. Beslut om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd skall vara vederbörligen motiverat. Den berörda tredjelandsmedborgaren skall underrättas om beslutet enligt förfarandena för detta i den nationella lagstiftningen. Av beslutet skall framgå vilka möjligheter som finns att överklaga och inom vilken tid överklagande kan göras.Följderna av att ett beslut inte har fattats vid utgången av den tidsfrist som anges i artikel 19.1 skall regleras i den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning.2. Om ansökan om uppehållstillstånd avslås eller om uppehållstillståndet återkallas eller inte förnyas, skall den berörda personen ha rätt att ansöka om rättslig prövning i den berörda medlemsstaten.Artikel 21Garanterad behandling i den andra medlemsstaten1. Så snart som varaktigt bosatta har fått uppehållstillstånd i den andra medlemsstaten i enlighet med artikel 19 skall de i den medlemsstaten åtnjuta likabehandling på de områden, och i enlighet med de villkor, som anges i artikel 11.2. Varaktigt bosatta skall ha tillträde till arbetsmarknaden i enlighet med bestämmelserna i punkt 1.Medlemsstaterna får fastslå att de personer som avses i artikel 14.2 a skall ha begränsad tillgång till andra anställningar än de anställningar som de har beviljats uppehållstillstånd för enligt villkoren i nationell lagstiftning för en period som inte överstiger tolv månader.Medlemsstaterna får, i enlighet med nationell lagstiftning, bestämma på vilka villkor de personer som avses i artikel 14.2 b och 14.2 c får tillträde till verksamhet som anställda eller egenföretagare.3. Så snart som varaktigt bosatta har fått uppehållstillstånd i den andra medlemsstaten i enlighet med artikel 19 skall deras familjemedlemmar åtnjuta de rättigheter som räknas upp i artikel 14 i direktiv 2003/86/EG i den medlemsstaten.Artikel 22Återkallande av uppehållstillståndet och återtagandeskyldighet1. Till dess att tredjelandsmedborgare har uppnått ställning som varaktigt bosatta får den andra medlemsstaten vägra förnya eller återkalla uppehållstillståndet samt, i enlighet med förfarandena i den nationella lagstiftningen, inklusive förfaranden för utvisning, ålägga varaktigt bosatta och familjemedlemmar att lämna dess territorium i följande fall:a) Av hänsyn till allmän ordning och säkerhet i enlighet med artikel 17.b) Om villkoren i artiklarna 14, 15 och 16 inte längre uppfylls.c) När tredjelandsmedborgaren inte lagligen är bosatt i den medlemsstaten.2. Om den andra medlemsstaten antar någon av de åtgärder som anges i punkt 1 skall den första medlemsstaten omedelbart och utan formaliteter återta den varaktigt bosatte och dennes familjemedlemmar. Den andra medlemsstaten skall underrätta den första medlemsstaten om sitt beslut.3. Till dess att en tredjelandsmedborgare uppnått ställning som varaktigt bosatt och oavsett den skyldighet till återtagande som föreskrivs i punkt 2, får den andra medlemsstaten fatta beslut om att utvisa tredjelandsmedborgaren från unionens territorium, i enlighet med artikel 12 och enligt garantierna i den artikeln, på grund av allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet.Den andra medlemsstaten skall samråda med den första medlemsstaten när ett sådant beslut fattas.Om den andra medlemsstaten antar ett beslut om att utvisa den berörda tredjelandsmedborgaren, skall den vidta alla åtgärder som är lämpliga för att effektivt kunna genomföra detta. Den andra medlemsstaten skall tillhandahålla relevant information till första medlemsstaten för genomförandet av utvisningsbeslutet.4. Beslut om utvisning får inte kombineras med permanent bosättningsförbud i de fall som anges i punkterna 1 b och 1 c.5. Återtagandeskyldigheten enligt punkt 2 skall gälla oavsett möjligheten för varaktigt bosatta och familjemedlemmar att flytta till en tredje medlemsstat.Artikel 23Förvärv av ställning som varaktigt bosatt i den andra medlemsstaten1. Efter ansökan skall den andra medlemsstaten bevilja varaktigt bosatta den ställning som anges i artikel 7, under förutsättning att bestämmelserna i artiklarna 3, 4, 5 och 6 är uppfyllda. Den andra medlemsstaten skall underrätta den första medlemsstaten om sitt beslut.2. Förfarandet i artikel 7 skall tillämpas vid inlämnande och prövning av ansökan om ställning som varaktigt bosatt i den andra medlemsstaten. För utfärdande av uppehållstillstånd skall bestämmelserna i artikel 8 gälla. Om ansökan avslås, skall förfarandegarantierna i artikel 10 gälla.KAPITEL IV SLUTBESTÄMMELSERArtikel 24Rapporteringsskyldighet och "rendez-vous"-klausulKommissionen skall med jämna mellanrum, och första gången senast den 23 januari 2011 rapportera till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv i medlemsstaterna, och vid behov föreslå nödvändiga ändringar. Dessa ändringsförslag skall vara prioriterade enligt artiklarna 4, 5, 9, 11 och kapitel III.Artikel 25KontaktpunkterMedlemsstaterna skall upprätta kontaktpunkter med ansvar för att ta emot och överföra den information som anges i artiklarna 19.2, 22.2 och 23.1.Medlemsstaterna skall upprätta ett lämpligt samarbete om det informations- och dokumentationsutbyte som anges i det första stycket.Artikel 26InförlivandeMedlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 23 januari 2006. De skall genast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.Artikel 27IkraftträdandeDetta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.Artikel 28AdressaterDetta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.Utfärdat i Bryssel den 25 november 2003.På rådets vägnarG. TremontiOrdförande(1) EGT C 240 E, 28.8.2001, s. 79.(2) EGT C 284 E, 21.11.2002, s. 102.(3) EGT C 36, 8.2.2002, s. 59.(4) EGT C 19, 22.1.2002, s. 18.(5) EUT L 251, 3.10.2003, s. 12.(6) EGT L 157, 15.6.2002, s. 1.


Avis juridique important

|

31990L0641

Rådets direktiv 90/641/Euratom av den 4 december 1990 om praktiskt strålskydd för externa arbetstagare som löper risk att utsättas för joniserande strålning i sin verksamhet inom kontrollerade områden

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 349 , 13/12/1990 s. 0021 - 0025 Finsk specialutgåva Område 15 Volym 10 s. 0013  Svensk specialutgåva Område 15 Volym 10 s. 0013

RÅDETS DIREKTIV av den 4 december 1990 om praktiskt strålskydd för externa arbetstagare som löper risk att utsättas för joniserande strålning i sin verksamhet inom kontrollerade områden (90/641/Euratom)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 31 och 32 i detta,med beaktande av kommissionens förslag, som har inlämnats efter samråd med en grupp som Vetenskapliga och tekniska kommittén har utvalt bland medlemsstaternas vetenskapsmän, enligt artikel 31 i fördraget,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), ochmed beaktande av följande:I artikel 2 b i fördraget fastställs att gemenskapen skall upprätta enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd och säkerställa att de tillämpas i enhetlighet med de förfaranden som har fastställts i avdelning II kapitel 3 i fördraget.Den 2 februari 1959 antog rådet direktiv om fastställande av de grundläggande normerna för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning(3), ändrade genom direktiven 80/836/Euratom(4) och 84/467/Euratom(5).I avdelning VI i direktiv 80/836/Euratom fastställs de grundläggande principerna för praktiskt skydd för arbetstagare som utsätts för strålning.Enligt artikel 40.1 i det direktivet skall varje medlemsstat vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa ett effektivt skydd för arbetstagare som utsätts för strålning.I artiklarna 20 och 23 i det direktivet upprättas en indelning av områden på arbetsplatsen och kategorier av arbetstagare som utsätts för strålning efter graden av exponering.De verksamheter som arbetstagare utför inom ett kontrollerat område enligt artiklarna 20 och 23 kan utföras av den personal som är underställd den driftsansvarige eller av externa arbetstagare.Enligt artikel 3 i direktiv 80/836/Euratom skall det för de verksamheter som avses i artikel 2 i det direktivet krävas rapportering eller godkännande före utförandet av sådana verksamheter, i de fall då en medlemsstat beslutar om detta.Det kan tänkas att externa arbetstagare utsätts för joniserande strålning i flera kontrollerade områden efter varandra inom samma medlemsstat eller i olika medlemsstater. Dessa särskilda arbetsförhållanden kräver ett lämpligt system för dosövervakning.Ett system för dosövervakning för externa arbetstagare skall genom gemensamma bestämmelser ge ett skydd som är likställt med det som de arbetstagare som är underställda den driftsansvarige får.I väntan på införandet av ett enhetligt gemenskapssystem, bör hänsyn också tas till de system för dosövervakning för externa arbetstagare som kan finnas i medlemsstaternaFör att optimera skyddet av externa arbetstagare är det nödvändigt att klart definiera de skyldigheter som externa företag och driftsansvariga har, utan att det påverkar det faktum att de externa arbetstagarna själva skall ha ett ansvar för sitt eget skydd.Systemet för strålskydd för externa arbetstagare är även, i så stor utsträckning som detta är praktiskt möjligt, tillämpligt på egna företagare med status som externt företag.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.AVDELNING I Mål och definitioner Artikel 1 Syftet med detta direktiv är att komplettera direktiv 80/836/Euratom och att därigenom på bästa möjliga sätt skydda externa arbetstagare som är verksamma inom kontrollerade områden.Artikel 2 I detta direktiv avses med- kontrollerat område: ett område där särskilda regler gäller i syfte att skydda mot joniserande strålning och till vilket tillträde kontrolleras, enligt artikel 20 i direktiv 80/836/Euratom,- driftsansvarig: en fysisk eller juridisk person som enligt nationell lagstiftning är ansvarig för ett kontrollerat område inom vilket en verksamhet utförs som enligt artikel 3 i direktiv 80/836/Euratom skall rapporteras,- externt företag: en annan fysisk eller juridisk person än den driftsansvarige, inklusive hans personal, som utför någon sorts verksamhet inom ett kontrollerat område,- extern arbetstagare: en arbetstagare ur kategori A, enligt artikel 23 i direktiv 80/836/Euratom, som utför någon sorts verksamhet inom ett kontrollerat område antingen tillfälligt eller som fast anställd av ett externt företag, praktikant, lärling eller student enligt artikel 10 i det direktivet, eller tillhandahåller tjänster i egenskap av egen företagare,- system för dosövervakning: åtgärder för att tillämpa de ordningar som fastställs i direktiv 80/836/Euratom, särskilt i avdelning VI, när verksamhet utförs av externa arbetstagare,- verksamheter som utförs av en arbetstagare: en tjänst eller flera tjänster som en extern arbetstagare tillhandahåller i ett kontrollerat område för vilket en driftsansvarig har ansvaret.AVDELNING II Förpliktelser för medlemsstaternas behöriga myndigheter Artikel 3 Varje medlemsstat skall då externa företag utför de verksamheter som avses i artikel 2 i direktiv 80/836/Euratom kräva rapportering eller godkännande före utförandet av sådana verksamheter, enligt avdelning II i det direktivet, särskilt artikel 3 i detta.Artikel 4 1. Varje medlemsstat skall säkerställa att systemet för dosövervakning ger externa arbetstagare ett lika gott skydd som arbetstagare som är fast anställda av den driftsansvarige.2. I väntan på upprättandet av ett enhetligt gemenskapssystem för strålskydd för externa arbetstagare, t.ex. ett datanätverk, användsa) i ett övergående skede, enligt de gemensamma bestämmelserna i bilaga 1,- ett centraliserat nationellt nätverk, eller- ett personligt dosövervakningsdokument (dospass) som utfärdas för varje extern arbetstagare, och för vilket de gemensamma bestämmelserna i bilaga 2 också är tillämpliga,b) vad avser externa arbetstagare i gränsområden, och före det datum då det system som avses ovan upprättas, det personliga dokument som avses i a.AVDELNING III Förpliktelser för externa företag och driftsansvariga Artikel 5 Externa företag skall, antingen direkt eller genom skriftliga avtal med de driftsansvariga, säkerställa strålskyddet för sina arbetstagare enligt de relevanta bestämmelserna i avdelning III VI i direktiv 80/836/Euratom, och särskilta) säkerställa överensstämmelse med de allmänna principer och den begränsning av doser som avses i artiklarna 6 11 i detta,b) tillhandahålla information och utbildning inom strålskyddsområdet enligt artikel 24 i detta,c) garantera att uppskattning av bestrålning samt läkarkontroll för deras arbetstagare sker enligt de villkor som har fastställts i artiklarna 26, 28 till 38 i detta,d) säkerställa att uppgifterna vad avser kontrollen och registreringen av den stråldos som var och en av deras arbetstagare har utsatts för, enligt bilaga 1 del II till detta direktiv, hålls aktuella i de nätverk och personliga dokument som avses i artikel 4.2.Artikel 6 1. Den driftsansvarige för det kontrollerade område inom vilket externa arbetstagare utför verksamheter skall vara ansvarig, antingen direkt eller genom skriftliga avtal, för de praktiska aspekterna vad avser den del av deras strålskydd som är direkt avhängig av typen av kontrollerat område och verksamheter.2. För varje extern arbetstagare som är verksam inom ett kontrollerat område, skall den driftsansvarige särskilt:a) kontrollera att arbetstagaren i fråga ur hälsosynpunkt har förklarats vara lämplig för de verksamheter som han skall utföra,b) säkerställa att han, förutom den grundläggande utbildning i strålskydd som avses i artikel 5.1 b, har fått särskild utbildning vad avser både det kontrollerade områdets och verksamheternas särskilda beskaffenhet,c) säkerställa att han har försetts med nödvändig skyddsutrustning för eget bruk,d) också säkerställa att den stråldos som han utsätts förkontrolleras och registreras på ett sätt som är lämpligt för den typ av verksamheter som han utför, samt att all den praktiska dosimetriska mätning görs, som kan komma att visa sig nödvändig,e) säkerställa överensstämmelse med de allmänna principer och den begränsning av doser som avses i artiklarna 6 11 i direktiv 80/836/Euratom,f) säkerställa eller vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att, efter varje verksamhet, uppgifterna vad avser kontrollen och registreringen av den stråldos som varje extern arbetstagare har utsatts för enligt bilaga 1 del III antecknas.AVDELNING IV Förpliktelser för externa arbetstagare Artikel 7 Varje extern arbetstagare skall i den utsträckning som det är praktiskt genomförbart vara förpliktad att själv bidra till det skydd som systemet för dosövervakning enligt artikel 4 är avsett att ge honom.AVDELNING V Slutbestämmelser Artikel 8 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1993. De skall omgående informera kommissionen om detta.2. När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i punkt 1 skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna de centrala bestämmelserna i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 9 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 4 december 1990.På rådets vägnarG. DE MICHELISOrdförande(1) Yttrande av den 11 oktober 1990.(2) EGT nr C 56, 7.3.1990, s. 1.(3) EGT nr 11, 20.2.1959, s. 221/59.(4) EGT nr L 246, 17.9.1980, s. 1.(5) EGT nr L 265, 5.10.1984, s. 4.BILAGA 1 GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR DE NÄTVERK OCH PERSONLIGA DOKUMENT SOM AVSES I ARTIKEL 4.2 DEL I 1. Alla system för dosövervakning i medlemsstaterna för externa arbetstagare skall omfatta följande tre delar:- detaljerade uppgifter om arbetstagarens identitet,- detaljerade uppgifter som skall inges före verksamhetens början,- detaljerade uppgifter som skall inges efter verksamhetens slut.2. Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall vidta de åtgärder som behövs för att förhindra förfalskning, missbruk eller olaglig manipulation av systemet för dosövervakning.3. Uppgifter om den externa arbetstagarens identitet skall även omfatta arbetstagarens kön och födelsedatum.DEL II Innan en verksamhet påbörjas skall det externa företaget eller en myndighet med sådan befogenhet inge följande uppgifter via systemet för dosövervakning till den driftsansvarige eller hans godkända läkare:- det externa företagets namn och adress,- den medicinska indelningen för den externa arbetstagaren enligt artikel 35 i direktiv 80/836/Euratom,- datum för den senaste regelbundna hälsoundersökningen,- resultaten av kontroll och registrering av den stråldos som den externa arbetstagaren har utsatts för.DEL III De uppgifter som den driftsansvarige skall anteckna eller som den myndighet som har sådan befogenhet har antecknat i systemet för dosövervakningen efter verksamhetens slut skall vara följande:- den period som verksamheten varade,- en uppskattning av den effektiva dos som den externa arbetstagaren har fått,- vid en ojämn bestrålning av kroppen, en uppskattning av dosekvivalenten för kroppens olika organ,- i händelse av en inre kontamination, en uppskattning av den aktivitet som har upptagits eller dosinteckningen.BILAGA 2 TILLÄGGSBESTÄMMELSER TILL BESTÄMMELSERNA I BILAGA 1 VAD AVSER DET PERSONLIGA DOSÖVERVAKNINGSDOKUMENTET (DOSPASSET) 1. Det personliga dosövervakningsdokumentet som utfärdas av medlemsstaternas behöriga myndigheter för externa arbetstagare skall vara ett dokument som inte får överföras.2. I enlighet med bilaga 1 del I punkt 2, skall de personliga dokumenten utfärdas av medlemsstaternas behöriga myndigheter, som skall ge varje personligt dokument ett identifikationsnummer.


Avis juridique important

|

31989L0104

Rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 040 , 11/02/1989 s. 0001 - 0007 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 17 s. 0178  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 17 s. 0178

RÅDETS FÖRSTA DIREKTIV av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (89/104/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag(1),i samarbete med Europaparlamentet(2),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), ochmed beaktande av följande:Den lagstiftning om varumärken som nu gäller i medlemsstaterna innehåller olikheter som kan komma att hindra den fria rörligheten för varor och det fria utbytet av tjänster samt snedvrida konkurrensförhållandena på den gemensamma marknaden. Med tanke på den inre marknadens upprättande och funktion är det därför nödvändigt att närma medlemsstaternas lagar till varandra.Det är viktigt att inte förbise de lösningar och fördelar som gemenskapens varumärkessystem kan erbjuda företag som önskar förvärva varumärken.Det förefaller inte nödvändigt att nu genomföra ett fullständigt närmande av medlemsstaternas lagstiftning om varumärken utan det kommer att vara tillräckligt att begränsa den till de nationella rättsliga bestämmelser som mest direkt påverkar den inre marknadens funktion.Direktivet fråntar inte medlemsstaterna deras rätt att fortsätta skydda sådana varumärken som förvärvats genom användning, utan behandlar dem endast med avseende på förhållandet mellan dem och sådana varumärken som förvärvats genom registrering.Medlemsstaterna förblir också fria att fastställa procedurregler för registrering, upphävande och ogiltighet av varumärken som förvärvats genom registrering. De kan t.ex. bestämma sättet för varumärkesregistrering och ogiltighetsförklaring, bestämma om äldre rättigheter skall åberopas antingen vid registrerings- eller ogiltighetsförfarandet eller i båda förfarandena samt, i det fall de til låter att äldre rättigheter åberopas i registreringsförfarandet, använda sig av ett invändningsförfarande eller ett obligatoriskt granskningsförfarande eller båda. Medlemsstaterna får även fortsättningsvis bestämma vilka konsekvenser som upphävande eller ogiltighetsförklaring av varumärken skall få.Detta direktiv utesluter inte att varumärken underkastas andra rättsliga bestämmelser än de varumärkesrättsliga bestämmelser som finns i medlemsstaterna, t.ex bestämmelser om illojal konkurrens, skadeståndsansvar eller konsumentskydd.För att uppnå det mål som tillnärmningen av de rättsliga bestämmelserna syftar till krävs att villkoren för erhållande och vidmakthållande av ett registrerat varumärke är i princip identiska i de olika medlemsstaterna. Det är därför nödvändigt att upprätta en lista med exempel på tecken som kan utgöra varumärken, under förutsättning att sådana tecken kan särskilja ett företags varor eller tjänster från ett annat företags. Grunderna för att vägra registrering eller för ogiltighet av seende själva varumärket, t.ex. frånvaro av särskiljande egenskaper, eller avseende konflikter mellan varumärket och äldre rättigheter skall anges på ett uttömmande sätt, även om vissa av grunderna är valfria för medlemsstaterna som därför kan bibehålla eller införa dessa grunder i sina lagstiftningar. Medlemsstaterna kan i sina respektive lagstiftningar bibehålla eller införa registreringshinder eller ogiltighetsgrunder som är kopplade till villkor för att erhålla eller vidmakthålla ett varumärke vilka inte berörs av någon bestämmelse om närmande, t.ex. rörande märkesinnehavaren, förnyelse av varumärket eller avgiftsregler, eller villkor som har samband med bristande iakttagande av procedurbestämmelser.För att minska det totala antalet registrerade och skyddade varumärken inom gemenskapen och därmed antalet tvister dem emellan är det av vikt att registrerade varumärken faktiskt används och att de upphävs om så inte är fallet. Det är nödvändigt att se till att ett varumärke inte kan ogiltigförklaras på grund av att ett äldre men inte använt varumärke redan finns, medan medlemsstaterna har full frihet att tillämpa samma princip vid registrering av ett varumärke eller att säkerställa att ett varumärke inte med framgång kan åberopas i ett mål om intrång om det efter invändning av en part slås fast att varumärket kan upphävas. I alla dessa fall tillkommer det medlemsstaterna själva att bestämma tillämpliga procedur regler.För att underlätta den fria rörligheten för varor och tjänster är det av avgörande betydelse att säkerställa att registrerade varumärken hädanefter har samma rättsliga skydd i alla medlemsstaterna. Detta förhållande får emellertid inte hindra medlemsstaterna från att efter eget bedömande ge ett omfattande skydd åt sådana varumärken som är kända.Det skydd som följer av det registrerade varumärket, vars funktion framför allt är att garantera att varumärket anger ursprunget, är absolut när det råder identitet mellan märket och tecknet och varorna eller tjänsterna. Skyddet gäller också vid likhet mellan märket och tecknet och varorna eller tjänsterna. Det är nödvändigt att tolka begreppet likhet mot bakgrund av risken för förväxling. Grundförutsättningen för skyddet är att det finns en risk för förväxling och denna måste bedömas mot bakgrund av flera faktorer, särskilt i hur hög grad märket är känt på marknaden, den association som det använda eller registrerade märket framkallar, graden av likhet mellan märket och tecknet samt mellan de ifrågavarande varorna eller tjänsterna. Formerna för fastslående av risk för förväxling och framför allt bevisbördan skall regleras av nationella procedurregler som inte berörs av detta direktiv.Av hänsyn till rättssäkerheten, men utan att i orimlig grad skada de intressen som innehavaren av ett äldre märke har, är det viktigt att säkerställa att denne inte längre får begära ogiltighetsförklaring samt att han inte får motsätta sig användningen av ett varumärke som är yngre än hans eget och som han i vetskap därom har tillåtit användning av under en längre tid om inte ansökan om registrering av det yngre varumärket gjorts i ond tro.Alla medlemsstaterna i gemenskapen är bundna av Pariskonventionen för industriellt rättsskydd. Det är nödvändigt att detta direktivs bestämmelser helt överensstämmer med bestämmelserna i Pariskonventionen. De av medlemsstaternas skyldigheter som är en följd av konventionen berörs inte av detta direktiv. Där så är lämpligt skall artikel 234, andra stycket i fördraget, tillämpas.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 RäckviddDetta direktiv skall tillämpas för varumärken avseende varor eller tjänster vilka i en medlemsstat är föremål för registrering eller ansökan om registrering som individuellt varumärke, kollektivmärke eller garanti- eller kontrollmärke, eller vilka är föremål för registrering eller ansökan om registrering hos Benelux varumärkesmyndighet eller föremål för en internationell registrering med rättsverkan i en medlemsstat.Artikel 2 Tecken som kan utgöra ett varumärkeEtt varumärke kan utgöras av alla tecken som kan återges grafiskt, särskilt ord, inbegripet personnamn, figurer, bokstäver, siffror, formen på en vara eller dess förpackning, förutsatt att tecknen i fråga kan särskilja ett företags varor eller tjänster från andra företags.Artikel 3 Registreringshinder eller ogiltighetsgrunder1. Följande tecken och varumärken får inte registreras och om registrering har skett skall de kunna ogiltigförklaras:a) Tecken som inte kan utgöra ett varumärke.b) Varumärken som saknar särskiljningsförmåga.c) Varumärken som endast består av tecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna.d) Varumärken som endast består av tecken eller upplysningar vilka i det dagliga språkbruket eller enligt branschens vedertagna handelsbruk kommit att bli en sedvanlig beteckning för varan eller tjänsten.e) Tecken som endast består av- en form som följer av varans art, eller- en form på en vara som krävs för att uppnå ett tekniskt resultat, eller- en form som ger varan ett betydande värde.f) Varumärken som strider mot allmän ordning eller mot allmänna moralbegrepp.g) Varumärken som är ägnade att vilseleda allmänheten t ex med avseende på varans eller tjänstens art, kvalitet eller geografiska ursprung.h) Varumärken som inte har godkänts av behöriga myndigheter och som skall vägras registrering eller ogiltigförklaras i enlighet med artikel 6b i Pariskonventionen för industriellt rättsskydd, i fortsättningen kallad "Pariskonventionen".2. En medlemsstat kan bestämma att ett varumärke inte skall registreras eller, om det redan är registrerat, att det skall kunna förklaras ogiltigt i följande fall:a) Om användningen av varumärket kan förbjudas med stöd av andra lagbestämmelser än medlemsstatens eller gemenskapens varumärkeslagstiftning.b) Om varumärket omfattar ett tecken av högt symbolvärde, särskilt en religiös symbol.c) Om varumärket innehåller andra tecken, emblem eller vapen än de som nämns i artikel 6b, Pariskonventionen, och som är av allmänt intresse, under förutsättning att vederbörande myndigheter inte givit tillstånd till dess registrering i enlighet med medlemsstatens lagstiftning.d) Om ansökan om registrering av varumärket gjorts i ont uppsåt av den sökande.3. Ett varumärke skall inte vägras registrering eller ogiltigförklaras med stöd av punkt 1 b, c eller d, om det före tidpunkten för registreringsansökan och som en följd av det bruk som har gjorts av det har förvärvat särskiljningsförmåga. En medlemsstat kan dessutom besluta att denna bestämmelse skall gälla även då särskiljningsförmågan har förvärvats efter tidpunkten för registreringsansökan eller tidpunkten för registreringen.4. En medlemsstat kan med avsteg från punkterna 1, 2 och 3 bestämma att registreringshinder eller grunder för ogiltighetsförklaring gällande i den staten före ikraftträdandet av detta direktivs tvingande bestämmelser skall gälla för ansökan om varumärke som gjorts före den tidpunkten.Artikel 4 Ytterligare registreringshinder eller ogiltighetsgrunder med avseende på konflikter med äldre rättigheter1. Ett varumärke skall inte registreras eller om det är registrerat skall det kunna ogiltigförklarasa) om det är identiskt med ett äldre varumärke och de varor eller tjänster som varumärket har ansökts eller registrerats för är identiska med de varor eller tjänster för vilka det äldre varumärket är skyddat,b) om det på grund av sin identitet eller likhet med det äldre varumärket och identiteten eller likheten mellan de varor eller tjänster som täcks av varumärkena föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem, inbegripet risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket.2. Med äldre varumärken i punkt 1 avsesa) följande kategorier av varumärken för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av varumärket ifråga, med vederbörlig hänsyn tagen till de anspråk som kan göras på företrädesrätt för dessa varumärken:i) EG-varumärken,ii) varumärken som har registrerats i medlemsstat eller, vad avser Belgien, Luxemburg eller Nederländerna, hos Benelux varumärkesmyndighet,iii) varumärken som blivit föremål för en internationell registrering med rättsverkan i medlemsstaten ifråga,b) EG-varumärken som i enlighet med förordningen om EG-varumärken gör befogat anspråk på anciennitet gentemot ett varumärke i a ii och a iii även om det senare varumärket inte har vidmakthållits eller innehavaren inte förnyat registreringen,c) ansökan om varumärken nämnda i a och b under förutsättning av deras registrering,d) varumärken som, vid tidpunkten för ansökan om registrering eller, i förekommande fall, vid tidpunkten för begäran om företrädesrätt med avseende på ansökan om registrering av varumärket, är välkända i en medlemsstat, i den betydelse som ges ordet "välkänt" i artikel 6a i Pariskonventionen.3. Ett varumärke skall inte heller registreras eller, om det är registrerat, skall det kunna ogiltigförklaras om det är identiskt med, eller liknar ett äldre EG-varumärke enligt punkt 2, och det avses bli registrerat för eller har registrerats för varor eller tjänster som inte liknar dem för vilka det äldre EG-varumärket är registrerat, om det äldre EG-varumärket är känt i gemenskapen och användningen av det yngre varumärket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller vara till förfång för det äldre EG-varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.4. En medlemsstat kan vidare besluta att ett varumärke inte skall registreras eller, om det är registrerat, skall kunna ogiltigförklaras i följande fall:a) Om varumärket är identiskt med, eller liknar ett äldre nationellt varumärke enligt punkt 2 och det avses bli registrerat för eller redan har registrerats för varor och tjänster som inte liknar dem för vilka det äldre varumärket är registrerat, om det äldre varumärket är känt i medlemsstaten ifråga och användningen av det yngre varumärket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller vara till förfång för det äldre varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.b) Om rätten till ett oregistrerat varumärke eller till ett annat i förvärvsverksamhet använt tecken har förvärvats före tidpunkten för ansökan om registrering av det yngre märket eller före tidpunkten för den företrädesrätt som åberopats till stöd för ansökan om registrering av det yngre märket och om det oregistrerade varumärket eller tecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användningen av det yngre varumärket.c) Om användningen av ett varumärke kan förbjudas med stöd av en annan äldre rättighet än de rättigheter som sägs i punkterna 2 och 4 b och särskilti) rätten till ett namn,ii) rätten till egen bild,iii) en upphovsrätt,iv) en industriell rättighet.d) Om varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre kollektivmärke till vilket var knutet en rätt som gått ut högst tre år före tidpunkten för ansökan.e) Om varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre garanti- eller kontrollmärke till vilket var knutet en rätt som gått ut inom en tid som fastställts av medlemsstaten ifråga före tidpunkten för ansökan.f) Om varumärket är identiskt med eller liknar ett äldre varumärke som registrerats för identiska eller liknande varor och tjänster och till vilka var knutna en rätt som på grund av bristande förnyelse har upphört högst två år före ansökan, förutsatt att innehavaren av det äldre varumärket inte gett sitt tillstånd till registreringen av det yngre varumärket eller inte använt sitt varumärke.g) Om varumärket kan förväxlas med ett märke som användes i utlandet vid tidpunkten för ansökan och som fortfarande används där, under förutsättning att sökande vid tidpunkten för ansökan var i ont uppsåt.5. Medlemsstaterna kan om det är lämpligt tillåta att varumärket inte skall vägras registrering eller ogiltigförklaras om innehavaren av det äldre varumärket eller den äldre rättigheten ger sitt medgivande till registreringen av det yngre varumärket.6. En medlemsstat kan med avvikelse från punkterna 1-5 bestämma att de registreringshinder eller ogiltighetsgrunder som gällde i den staten före ikraftträdandet av detta direktivs tvingande bestämmelser skall gälla för varumärken för vilka ansökan gjorts före den tidpunkten.Artikel 5 Rättigheter som är knutna till ett varumärke1. Det registrerade varumärket ger innehavaren en ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet användaa) tecken som är identiska med varumärket med avseende på de varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket är registrerat,b) tecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjänster som täcks av varumärket och tecknet kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket.2. En medlemsstat kan också besluta att innehavaren skall ha rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, från att i näringsverksamhet använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varumärket med avseende på varor och tjänster av annan art än dem för vilka varumärket är registrerat, om detta är känt i den medlemsstaten och om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.3. Bl.a. kan följande förbjudas enligt punkterna 1 och 2:a) Att anbringa tecknet på varor eller deras förpackning.b) Att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under tecknet.c) Att importera eller exportera varor under tecknet.d) Att använda tecknet på affärshandlingar och i reklam.4. Om en medlemsstats bestämmelser inte gör det möjligt att förbjuda användningen av ett tecken enligt vad som nämns i punkterna 1 b eller 2 före ikraftträdandet av detta direktivs tvingande bestämmelser, kan den fortsatta användningen av tecknet inte förhindras med stöd av de rättigheter som är knutna till varumärket.5. Punkterna 1-4 skall inte beröra en medlemsstats bestämmelser om skydd mot användning av ett tecken för annat ändamål än att särskilja varor eller tjänster, om användning av tecknet ifråga utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.Artikel 6 Begränsningar av ett varumärkes rättsverkan1. Varumärket ger inte innehavaren rätt att förhindra tredje man att i näringsverksamhet användaa) sitt eget namn eller adress,b) uppgifter om varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda ändamål, värde, geografiska ursprung, tidpunkten för framställandet eller andra egenskaper,c) varumärket om det är nödvändigt för att ange en varas eller tjänsts avsedda ändamål, särskilt som tillbehör eller reservdel, förutsatt att tredje man handlar i enlighet med god affärssed.2. Varumärket ger inte innehavaren rätt att förbjuda tredje man att i näringsverksamhet använda en äldre rättighet som endast gäller i ett avgränsat geografiskt område om rättigheten erkänns av den ifrågavarande medlemsstatens lagstiftning samt används inom gränserna för det territorium i vilket den är erkänd.Artikel 7 Konsumtion av de rättigheter som är knutna till ett varumärke1. Ett varumärke ger inte innehavaren rätt att förbjuda användningen av varumärket för varor som av innehavaren eller med hans samtycke har förts ut på marknaden under varumärket inom gemenskapen.2. Punkt 1 skall inte gälla när innehavaren har skälig grund att motsätta sig fortsatt marknadsföring av varorna, särskilt när varornas beskaffenhet har förändrats eller försämrats efter att de har förts ut på marknaden.Artikel 8 Licens1. Det kan ges licens för ett varumärke för en del eller alla de varor eller tjänster för vilka det är registrerat samt för hela eller del av medlemsstatens territorium. En licens kan vara exklusiv eller icke-exklusiv.2. Innehavaren av ett varumärke kan åberopa de till varumärket knutna rättigheterna gentemot en licenstagare som överträder en bestämmelse i licensavtalet med avseende på licensens giltighetstid, den av registreringen skyddade formen under vilket varumärket får användas, arten av de varor eller tjänster för vilka licensen är utfärdad, området inom vilket varumärket får användas eller kvaliteten på de av licenstagaren tillverkade varorna eller tillhandahållna tjänsterna.Artikel 9 Begränsningar till följd av passivitet1. Om innehavaren av ett i artikel 4.2 nämnt äldre varumärke har funnit sig i att ett yngre varumärke, som är registrerat i en medlemsstat, har använts i medlemsstaten under fem år i följd och han har varit medveten om det, har han inte längre rätt att med åberopande av det äldre varumärket begära att det yngre varumärket skall ogiltigförklaras eller motsätta sig att det används med avseende på de varor eller tjänster för vilka det har brukats, förutsatt att ansökan om registrering av det yngre varumärket inte har gjorts i ond tro.2. En medlemsstat kan bestämma att punkt 1 skall gälla mutatis mutandis för innehavaren av ett i artikel 4.4 a nämnt äldre varumärke eller annan äldre rättighet som nämns i artikel 4.4 b eller c.3. I de fall som nämns i punkterna 1 och 2 har innehavaren av ett yngre registrerat varumärke inte rätt att motsätta sig användningen av den äldre rättigheten, även om den inte längre kan åberopas gentemot det yngre varumärket.Artikel 10 Bruk av varumärken1. Om innehavaren av varumärket inte inom fem år efter det att registreringsförfarandet avslutats har gjort verkligt bruk av varumärket i medlemsstaten för de varor eller tjänster för vilka det registrerats, eller om sådant bruk inte skett under fem år i följd, skall varumärket bli föremål för de sanktioner som bestäms i detta direktiv, under förutsättning att det inte finns giltiga skäl till att varumärket inte använts.2. Även det följande utgör bruk enligt punkt 1:a) Användning av varumärket i en form som skiljer sig i detaljer vilka inte förändrar märkets särskiljande egenskaper så som det registrerats.b) Anbringandet i medlemsstaten ifråga av varumärket på varor eller deras emballage endast för exportändamål.3. Varje användning av ett varumärke med tillstånd av innehavaren eller en person som är behörig att använda kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke skall anses utgöra bruk av innehavaren.4. Om ett varumärke registrerats före tidpunkten för ikraftträdandet av detta direktivs tvingande bestämmelser i medlemsstaten ifråga gäller följande:a) Om en bestämmelse som gäller före tidpunkten ifråga föreskriver sanktioner mot ett varumärke som inte använts under en sammanhängande period skall den i punkt 1 nämnda femårsperioden anses ha börjat löpa vid samma tid som den redan påbörjade perioden under vilken varumärket inte använts.b) Om ingen bestämmelse om användning trätt i kraft före tidpunkten ifråga, skall de i punkt 1 nämnda femårsperioderna anses börja löpa tidigast från den tidpunkten.Artikel 11 Rättsliga eller administrativa sanktioner vid bristande användning av ett varumärke1. Ett varumärke får inte ogiltigförklaras med åberopande av att det står i konflikt med ett äldre varumärke om det sistnämnda inte uppfyller kraven på användning i artikel 10.1-10.3 eller, i förekommande fall, i artikel 10.4.2. En medlemsstat får bestämma att registrering av ett varumärke inte får vägras med åberopande av att det står i konflikt med ett äldre varumärke, om det sistnämnda inte uppfyller kraven på användning i artikel 10.1-10.3 eller, i förekommande fall, i artikel 10.4.3. Om ett genkäromål om upphävande av registrering görs, får en medlemsstat bestämma, utan hinder av til lämpningen av artikel 12, att ett varumärke inte med framgång kan åberopas i ett mål om intrång om det efter invändning från en part slås fast att varumärket kan hävas i enlighet med artikel 12.1.4. Om det äldre varumärket har använts endast för en del av de varor eller tjänster för vilka det registrerats, skall det vid tillämpning av punkterna 1, 2 och 3 anses vara registrerat endast för den delen av varorna eller tjänsterna.Artikel 12 Grunder för upphävande1. Ett varumärke skall kunna upphävas om det inom en sammanhängande femårsperiod utan giltiga skäl inte har tagits i verkligt bruk i medlemsstaten ifråga för de varor eller tjänster för vilka det registrerats. Emellertid kan ingen kräva att varumärket skall upphävas om varumärket har tagits i verkligt bruk eller dess bruk återupptagits under tiden mellan utgången av femårsperioden och ansökan om upphävande. Om bruket av varumärket påbörjas eller återupptas inom en tremånadersperiod före ansökan om upphävande, och denna tremånadersperiod inleds tidigast vid utgången av den sammanhängande femårsperiod under vilken märket inte använts, skall emellertid användningen lämnas utan avseende om förberedelserna för att inleda eller återuppta den vidtogs först efter det att innehavaren fick kännedom om att en ansökan om upphävande kunde komma att göras.2. Ett varumärke skall också kunna bli föremål för upphävande om det, efter den dag då det registrerades,a) som ett resultat av innehavarens verksamhet eller passivitet, har blivit en allmän beteckning i handeln för en vara eller tjänst för vilket det är registrerat,b) som ett resultat av det bruk innehavaren gjort av varumärket eller den användning till vilken innehavaren gett sitt tillstånd med avseende på varorna eller tjänsterna för vilka det är registrerat, kan komma att vilseleda allmänheten, särskilt vad gäller varornas eller tjänsternas art, kvalitet eller geografiska ursprung.Artikel 13 Registreringshinder eller grunder för upphävande eller ogiltighetsförklaring avseende endast en del av varorna eller tjänsternaI de fall då registreringshinder eller grunder för upphävande eller ogiltighetsförklaring föreligger endast för en del av de varor eller tjänster för vilka varumärket har ansökts eller registrerats, skall vägran att registrera, upphäva eller ogiltigförklara varumärket endast avse dessa varor eller tjänster.Artikel 14 Beslut i efterhand om ogiltighetsförklaring eller upphävande av ett varumärkeOm anciennitet för ett äldre varumärke som inte har vidmakthållits eller som inte förnyats åberopas för ett EGvarumärke, kan det i efterhand beslutas om ogiltighetsförklaring eller upphävande av det äldre varumärket.Artikel 15 Särskilda bestämmelser för kollektivmärken, garantimärken och kontrollmärken1. Utan hinder av artikel 4 kan medlemsstater, vilkas bestämmelser tillåter registrering av kollektivmärken, garanti- eller kontrollmärken, bestämma att sådana märken inte skall registreras, eller att de skall upphävas eller ogiltigförklaras, med stöd av ytterligare grunder än de som nämns i artiklarna 3 och 12 i de fall dessa märkens funktion kräver det.2. Oberoende av artikel 3.1 c kan en medlemsstat bestämma att tecken eller upplysningar, som i handeln kan ange varornas eller tjänsternas geografiska ursprung, får utgöra kollektiv-, garanti- eller kontrollmärken. Ett sådant märke ger inte innehavaren rätt att förbjuda tredje man att i näringsverksamhet använda sådana tecken eller upplysningar, förutsatt att han brukar dem i överensstämmelse med god affärssed. I synnerhet får ett sådant märke inte åberopas gentemot en tredje man som har rätt att använda ett geografiskt namn.Artikel 16 Nationella bestämmelser som skall antas för att följa detta direktiv1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 28 december 1991. De skall genast underrätta kommissionen om detta.2. På förslag av kommissionen kan rådet med kvalificerad majoritet besluta att skjuta upp tidpunkten i punkt 1 till senast den 31 december 1992.3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.Artikel 17 MottagareDetta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 21 december 1988.På rådets vägnarV. PAPANDREOUOrdförande(1) EGT nr C 351, 31.12.1980, s. 1 ochEGT nr C 351, 31.12.1985, s. 4.(2) EGT nr C 307, 14.11.1983, s. 66 ochEGT nr C 309, 5.12.1988.(3) EGT nr C 310, 30.11.1981, s. 22.