title: Priporočilo Komisije (EU) 2021/2279 z dne 15. decembra 2021 o uporabi metod okoljskega odtisa za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov in organizacij v njihovem življenjskem krogu

text:
               30.12.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 471/1

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2021/2279
      z dne 15. decembra 2021
      o uporabi metod okoljskega odtisa za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov in organizacij v njihovem življenjskem krogu
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti členov 191 in 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Zanesljivo in pravilno merjenje ter informacije o okoljski uspešnosti izdelkov in organizacij so bistveni pri okoljskem odločanju zelo različnih subjektov.

                  (2)

                  Z uporabo metod okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij (v nadaljnjem besedilu: metode okoljskega odtisa) lahko podjetja merijo in sporočajo svojo okoljsko uspešnost ter tako konkurirajo na trgu na podlagi zanesljivih okoljskih informacij. Metodi vključujeta podrobna navodila za modeliranje in izračun vplivov izdelkov in organizacij na okolje. Temeljita na obstoječih, mednarodno priznanih praksah, kazalnikih in pravilih.

                  (3)

                  Komisija je leta 2013 sprejela Priporočilo Komisije o uporabi skupnih metod za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov in organizacij v njihovem življenjskem krogu (2013/179/EU) (1). Njihovo uporabo priporoča državam članicam, podjetjem, zasebnim organizacijam in finančni skupnosti, vsebuje pa tudi dve prilogi s predlaganimi metodami.

                  (4)

                  Komisija je vzpostavila okvir za nadaljnji razvoj metod okoljskega odtisa v okviru pilotne faze v sodelovanju z najrazličnejšimi deležniki, vključno z industrijo ter zlasti z MSP.

                  (5)

                  V pilotni fazi med letoma 2013 in 2018 se je ob dejavnem sodelovanju deležnikov preskušal razvoj pravil, specifičnih za določene izdelke (pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov), in pravil, specifičnih za določene sektorje (sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij), kar je privedlo do dokončnega oblikovanja 19 pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in dveh sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij.

                  (6)

                  Metodi okoljskega odtisa sta bili tudi posodobljeni v zvezi z več tehničnimi vidiki, kot so: (1) uporaba načela pomembnosti („deluj, ko je potrebno“); (2) opredelitev referenčnega merila, ki ustreza profilu okoljskega odtisa povprečnega izdelka na trgu, imenovanega tudi reprezentativni izdelek/organizacija; (3) dogovori o modeliranju ključnih vidikov v zvezi s podnebnimi spremembami, električno energijo, prevozom, infrastrukturo in opremo, embalažo, koncem življenjskega kroga in kmetijstvom; (4) vključitev normalizacije in ponderiranja; (5) smernice o tem, kako vključiti biotsko raznovrstnost kot dodatno okoljsko informacijo; (6) izboljšava nekaterih metod presoje vpliva, s posebnim poudarkom na metodah, povezanih s strupenostjo (strupenost za ljudi – rakotvorni učinki, strupenost za ljudi – nerakotvorni učinki, strupenost za sladkovodno okolje, raba vode, raba zemljišč, viri in delci); (7) opredelitev karakterizacijskih faktorjev na podlagi podatkov iz uredbe REACH ter (8) priročnik o naborih podatkov, skladnih z okoljskim odtisom.

                  (7)

                  Rezultati pilotne faze so bili predstavljeni leta 2019 v delovnem dokumentu služb Komisije z naslovom Trajnostni proizvodi v krožnem gospodarstvu – k okviru EU za politiko proizvodov, ki bo prispeval h krožnemu gospodarstvu (2). V navedenem delovnem dokumentu služb Komisije so bile navedene tudi možne uporabe metod okoljskega odtisa pri oblikovanju politike na ravni EU. Komisija je od leta 2019 in po razpisu za prijavo interesa, naslovljenem na industrijo, nadaljevala razvoj novih pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov.

                  (8)

                  Svet je v svojih sklepih oktobra 2019 (3) pozdravil pilotno izvajanje metodologije EU za okoljski odtis in vse pobude za podporo obveščanju o vplivih na okolje na podlagi pilotne faze okoljskega odtisa.

                  (9)

                  Cilj evropskega zelenega dogovora (4) je spodbuditi različne vrste industrije k zavezanosti čistemu in krožnemu gospodarstvu, pri čemer se v njem poudarja, da so potrebne zanesljive, primerljive in preverljive informacije, da bi lahko kupci sprejemali bolj trajnostne odločitve in bi se zmanjšalo tveganje lažnega oglaševanja prijaznosti do okolja.

                  (10)

                  Komisija je v svojem sporočilu z naslovom Novi akcijski načrt za krožno gospodarstvo – Za čistejšo in konkurenčnejšo Evropo (5) poudarila, da bi morala podjetja utemeljiti svoje okoljske trditve z uporabo metod okoljskega odtisa izdelkov in organizacij, ter se zavezala preskušanju vključitve teh metod v znak EU za okolje.

                  (11)

                  V sporočilu z naslovom Nova agenda za potrošnike – Krepitev odpornosti potrošnikov za trajnostno okrevanje (6) je navedeno, da namerava Komisija za spodbujanje bolj prostovoljnih ukrepov podjetij sodelovati z gospodarskimi subjekti, da bi jih spodbudila k prostovoljnim obljubam, da bodo razkrili okoljski odtis podjetja potrošnikom, izboljšali trajnostnost in zmanjšali vpliv na okolje.

                  (12)

                  Svet je v svojih sklepih iz decembra 2020 ugotovil, da bi lahko metoda okoljskega odtisa izdelkov postala ena od temeljnih metodologij za različna orodja politike za izdelke v EU in v okviru za trajnostne izdelke ob upoštevanju tudi drugih ustreznih metodologij.

                  (13)

                  Uporaba metod okoljskega odtisa je že predvidena v politikah in zakonodaji EU, na primer v uredbi o taksonomiji (7), pobudi za trajnostne baterije (8) in pobudi za zavezanost zeleni potrošnji (9).

                  (14)

                  Glede na ta razvoj dogodkov bi bilo treba posodobiti Priporočilo Komisije 2013/179/EU, da se vključi tehnični razvoj iz pilotne faze, zlasti razvoj pravil za kategorije in sektorje, ter tako zagotovi trdna podlaga za nadaljnji razvoj in izvajanje politike. Podjetjem bi moralo omogočati, da izračunajo svojo okoljsko uspešnost na podlagi zanesljivih, preverljivih in primerljivih informacij, drugim akterjem (na primer javnim upravam, NVO in poslovnim partnerjem) pa dostop do takih informacij. Poleg tega bi se moral z njim okrepiti razvoj zbirke podatkov EU o okoljskem odtisu.

                  (15)

                  Mala in srednja podjetja morda nimajo zadostnega strokovnega znanja in virov, da bi lahko izpolnila zahteve glede informacij o okoljski uspešnosti v življenjskem krogu. Zato bi jih morale poleg Komisije pri tem podpirati tudi države članice in industrijska združenja.

                  (16)

                  S pojavom novih, mednarodno sprejetih pristopov se bodo metode okoljskega odtisa predvidoma posodobile, da se vanje vključijo novi kazalniki ali pravila modeliranja. O teh vidikih razpravlja strokovna skupina Komisije v okviru tehničnega svetovalnega odbora za okoljski odtis. Trenutno se na primer obravnavajo vplivi, povezani z biotsko raznovrstnostjo.

                  (17)

                  Kot je bilo napovedano v novem akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo, bo Komisija preučila razvoj regulativnega okvira za certificiranje odvzemov ogljika na podlagi zanesljivega in preglednega izračunavanja količin ogljika za spremljanje in preverjanje pristnosti odvzemov ogljika. Ta okvir se bo razvijal v sinergiji in skladu z metodo okoljskega odtisa, po potrebi pa ga bodo odražale prihodnje posodobitve tega priporočila.

                  (18)

                  Čeprav se to priporočilo osredotoča na vplive na okolje, imajo na svetovni ravni čedalje pomembnejšo vlogo pomisleki v zvezi z gospodarskimi in družbenimi vplivi, vključno z delovnimi praksami. Komisija bo še naprej pozorno spremljala ta razvoj dogodkov ter metode za analizo okoljskih, družbenih in gospodarskih vplivov dobavne verige izdelkov, porabljenih v EU, ki imajo vplive vzdolž dobavne verige v tretjih državah.

                  (19)

                  To priporočilo bi moralo nadomestiti Priporočilo Komisije 2013/179/EU –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      1.   NAMEN IN PODROČJE UPORABE

                  1.1

                  To priporočilo spodbuja uporabo metod okoljskega odtisa v ustreznih politikah in sistemih, povezanih z merjenjem in/ali sporočanjem okoljske uspešnosti vseh vrst izdelkov, kar vključuje blago in storitve, ter organizacij v njihovem življenjskem krogu.

                  1.2

                  To priporočilo je naslovljeno na države članice ter zasebne in javne organizacije, ki merijo ali načrtujejo, da bodo merile okoljsko uspešnost svojega izdelka ali organizacije v življenjskem krogu, in/ali sporočajo ali načrtujejo, da bodo sporočale informacije o okoljski uspešnosti v življenjskem krogu kateremu koli zasebnemu ali javnemu deležniku ali deležniku civilne družbe v EU.

                  1.3

                  To priporočilo se ne uporablja za izvajanje zavezujoče zakonodaje EU, ki določa posebno metodologijo za izračun okoljske uspešnosti izdelkov ali organizacij v njihovem življenjskem krogu. Lahko pa je to priporočilo v zakonodaji ali politiki EU določeno kot metoda za izračun okoljske uspešnosti izdelkov ali organizacij v njihovem življenjskem krogu.

            2.   OPREDELITEV POJMOV

      V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

                  (a)

                  metoda okoljskega odtisa izdelkov: splošna metoda za merjenje in sporočanje potencialnega vpliva izdelka v njegovem življenjskem krogu na okolje, kot je določena v Prilogi I;

                  (b)

                  metoda okoljskega odtisa organizacij: splošna metoda za merjenje in sporočanje potencialnega vpliva organizacije v njenem življenjskem krogu na okolje, kot je določena v Prilogi III;

                  (c)

                  okoljski odtis izdelkov: rezultat študije okoljskega odtisa izdelkov na podlagi metode okoljskega odtisa izdelkov;

                  (d)

                  okoljski odtis organizacij: rezultat študije okoljskega odtisa organizacij na podlagi metode okoljskega odtisa organizacij;

                  (e)

                  pravila o okoljskem odtisu kategorij izdelkov: pravila, specifična za določeno kategorijo izdelkov, ki temeljijo na življenjskem krogu in dopolnjujejo splošne metodološke smernice za študije okoljskega odtisa izdelkov z zagotavljanjem dodatnih specifikacij na ravni specifične kategorije izdelkov. Če pravilo o okoljskem odtisu kategorij izdelkov obstaja, bi ga bilo treba uporabiti za izračun okoljskega odtisa izdelka, ki spada v zadevno kategorijo izdelkov;

                  (f)

                  sektorska pravila o okoljskem odtisu organizacij: pravila, specifična za določeni sektor, ki temeljijo na življenjskem krogu in dopolnjujejo splošne metodološke smernice za študije okoljskega odtisa organizacij z zagotavljanjem dodatnih specifikacij na ravni specifičnega sektorja. Če sektorsko pravilo o okoljskem odtisu organizacij obstaja, bi ga bilo treba uporabiti za izračun okoljskega odtisa organizacije, ki spada v sektor;

                  (g)

                  okoljska uspešnost v življenjskem krogu: količinsko opredeljeno merjenje potencialnih vplivov na okolje, pri katerem so upoštevane vse ustrezne faze življenjskega kroga izdelka ali organizacije z vidika dobavne verige;

                  (h)

                  sporočanje okoljske uspešnosti v življenjskem krogu: vsako razkritje informacij o okoljski uspešnosti v življenjskem krogu, tudi poslovnim partnerjem, vlagateljem, javnim organom ali potrošnikom;

                  (i)

                  organizacija: družba, korporacija, podjetje, organ ali institucija ali njihov del ali kombinacija, ki je bodisi združena ali ne, javna ali zasebna ter ima lastne naloge in upravo;

                  (j)

                  sistem: pridobitna ali nepridobitna pobuda, ki jo vzpostavijo zasebne družbe ali njihovo združenje, javno-zasebno partnerstvo, vladne ali nevladne organizacije in pri kateri je potrebno merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti v življenjskem krogu;

                  (k)

                  industrijsko združenje: organizacija, ki na lokalni, regionalni, nacionalni ali mednarodni ravni zastopa zasebna podjetja, ki so člani zadevne organizacije, ali zasebna podjetja iz posameznega sektorja;

                  (l)

                  finančna skupnost: vsi akterji, ki zagotavljajo finančne storitve (vključno s finančnim svetovanjem), vključno z bankami, vlagatelji in zavarovalnicami.

            3.   UPORABA METOD OKOLJSKEGA ODTISA IZDELKOV IN OKOLJSKEGA ODTISA ORGANIZACIJ V POLITIKAH DRŽAV ČLANIC

      Države članice bi morale:

                  3.1

                  uporabljati metodo okoljskega odtisa izdelkov ali metodo okoljskega odtisa organizacij ter povezana pravila o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorska pravila o okoljskem odtisu organizacij v okviru prostovoljnih politik, ki vključujejo merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov ali organizacij v njihovem življenjskem krogu, če je to primerno, ob zagotavljanju, da takšne politike ne ovirajo prostega pretoka blaga v EU;

                  3.2

                  informacije ali trditve o okoljski uspešnosti v življenjskem krogu, ki temeljijo na uporabi metode okoljskega odtisa izdelkov ali metode okoljskega odtisa organizacij ter povezanih pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij, upoštevati kot veljavne v zadevnih nacionalnih sistemih, ki vključujejo merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov ali organizacij v njihovem življenjskem krogu;

                  3.3

                  poskušati izboljšati razpoložljivost visokokakovostnih podatkov o življenjskem krogu z uvedbo ukrepov za razvoj, pregled in zagotovitev razpoložljivosti nacionalnih zbirk podatkov ter s prispevanjem k dopolnitvi obstoječih javnih zbirk podatkov ob upoštevanju zahtev za nabore podatkov, skladne z okoljskim odtisom. Zagotovljena bi morala biti usklajenost različnih zbirk podatkov;

                  3.4

                  prispevati k prizadevanjem Komisije na področju razpoložljivosti visokokakovostnih naborov podatkov, skladnih z okoljskim odtisom;

                  3.5

                  MSP zagotoviti pomoč in orodja, ki jim bodo pomagali izmeriti, izboljšati in sporočati okoljsko uspešnost njihovih izdelkov ali organizacije v življenjskem krogu na podlagi metode okoljskega odtisa izdelkov ali metode okoljskega odtisa organizacij ter pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij. Organi bi se morali pri tem izogniti podvajanju obstoječih orodij, kadar ta ustrezajo namenu;

                  3.6

                  spodbujati uporabo metode okoljskega odtisa organizacij in povezanih sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij za merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti javnih organizacij v življenjskem krogu;

                  3.7

                  spodbujati in podpirati uporabo metod okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij na mednarodni ravni, tudi v večstranskih forumih ali v zvezi s sistemi za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti v življenjskem krogu. Organi bi morali pri tem preučiti možnost zagotavljanja pomoči in orodij MSP v partnerskih državah EU za merjenje in izboljšanje okoljske uspešnosti vseh vmesnih izdelkov ali polizdelkov, ki jih proizvajajo, v njihovem življenjskem krogu.

            4.   UPORABA METOD OKOLJSKEGA ODTISA IZDELKOV IN OKOLJSKEGA ODTISA ORGANIZACIJ V PODJETJIH IN DRUGIH ZASEBNIH ORGANIZACIJAH

      Podjetja in druge zasebne organizacije, ki se odločijo za merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti svojih izdelkov ali organizacije v življenjskem krogu, bi morali:

                  4.1

                  uporabljati metodo okoljskega odtisa izdelkov in metodo okoljskega odtisa organizacij ter povezana pravila o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorska pravila o okoljskem odtisu organizacij za merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti svojih izdelkov ali organizacije v življenjskem krogu;

                  4.2

                  prispevati k pregledu javnih zbirk podatkov in njihovi dopolnitvi z visokokakovostnimi podatki o življenjskem krogu v skladu z zahtevami za nabore podatkov, skladne z okoljskim odtisom. Prispevati k prizadevanjem Komisije na področju razpoložljivosti visokokakovostnih naborov podatkov, skladnih z okoljskim odtisom;

                  4.3

                  preučiti možnost za zagotavljanje podpore podjetjem v svojih dobavnih verigah, zlasti MSP, pri čemer jim zagotovijo informacije na podlagi okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij ali pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij ter izboljšanje okoljske uspešnosti njihovih organizacij in izdelkov v življenjskem krogu.

            Industrijska združenja bi morala:

                  4.4

                  spodbujati svoje člane, naj uporabljajo metodo okoljskega odtisa izdelkov in metodo okoljskega odtisa organizacij ter povezana pravila o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorska pravila o okoljskem odtisu organizacij;

                  4.5

                  prispevati k pregledu javnih zbirk podatkov in njihovi dopolnitvi z visokokakovostnimi podatki o življenjskem krogu v skladu z zahtevami za nabore podatkov, skladne z okoljskim odtisom. Prispevati k prizadevanjem Komisije na področju razpoložljivosti visokokakovostnih naborov podatkov, skladnih z okoljskim odtisom;

                  4.6

                  zagotoviti poenostavljena orodja za izračun in strokovno znanje, ki bodo MSP, ki so njihovi člani, pomagali izračunati okoljsko uspešnost lastnih izdelkov ali organizacije v življenjskem krogu na podlagi metode okoljskega odtisa izdelkov ali metode okoljskega odtisa organizacij ter povezanih pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij;

                  4.7

                  spodbujati in podpirati uporabo metod okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij na mednarodni ravni, tudi v večstranskih forumih ali v zvezi s sistemi za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti v življenjskem krogu.

            5.   UPORABA METOD OKOLJSKEGA ODTISA IZDELKOV IN OKOLJSKEGA ODTISA ORGANIZACIJ TER POVEZANIH PRAVIL O OKOLJSKEM ODTISU KATEGORIJ IZDELKOV IN SEKTORSKIH PRAVIL O OKOLJSKEM ODTISU ORGANIZACIJ V SISTEMIH, POVEZANIH Z MERJENJEM ALI SPOROČANJEM OKOLJSKE USPEŠNOSTI V ŽIVLJENJSKEM KROGU

                  5.1

                  V sistemih, povezanih z merjenjem ali sporočanjem okoljske uspešnosti v življenjskem krogu, bi se morali metoda okoljskega odtisa izdelkov in metoda okoljskega odtisa organizacij ter povezana pravila o okoljskem odtisu kategorij izdelkov oziroma sektorska pravila o okoljskem odtisu organizacij uporabljati kot referenčna metoda za merjenje ali sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov in organizacij v njihovem življenjskem krogu.

            6.   UPORABA METOD OKOLJSKEGA ODTISA IZDELKOV IN OKOLJSKEGA ODTISA ORGANIZACIJ TER POVEZANIH PRAVIL O OKOLJSKEM ODTISU KATEGORIJ IZDELKOV IN SEKTORSKIH PRAVIL O OKOLJSKEM ODTISU ORGANIZACIJ V FINANČNI SKUPNOSTI

      Člani finančne skupnosti bi po potrebi morali:

                  6.1

                  spodbujati uporabo informacij o okoljski uspešnosti v življenjskem krogu, izračunanih na podlagi metode okoljskega odtisa izdelkov ali metode okoljskega odtisa organizacij ter povezanih pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij, v oceni finančnega tveganja v zvezi z okoljsko uspešnostjo v življenjskem krogu;

                  6.2

                  spodbujati uporabo informacij, ki temeljijo na študijah okoljskega odtisa organizacij, v oceni ravni uspešnosti za okoljsko sestavino indeksov trajnosti.

                  6.3

                  spodbujati in podpirati uporabo metod okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij na mednarodni ravni, tudi v večstranskih forumih ali v zvezi s sistemi za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti v življenjskem krogu.

            7.   PREVERJANJE

                  7.1

                  Če se študije okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij razkrijejo tretjim osebam, bi jih bilo treba preveriti v skladu z zahtevami iz metod okoljskega odtisa izdelkov in okoljskega odtisa organizacij ter vseh specifičnih navedb iz pravil o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorskih pravil o okoljskem odtisu organizacij.

            8.   POROČANJE O IZVAJANJU PRIPOROČILA

                  8.1

                  Države članice so pozvane, da Komisijo vsako leto obvestijo o ukrepih, ki so jih sprejele glede na to priporočilo. Prvo obvestilo naj bi predložile eno leto po sprejetju tega priporočila. Predložene informacije bi morale vključevati:

                              (a)

                              podatke o tem, kako se metoda okoljskega odtisa izdelkov in metoda okoljskega odtisa organizacij ter povezana pravila o okoljskem odtisu kategorij izdelkov in sektorska pravila o okoljskem odtisu organizacij uporabljajo v pobudah politike;

                              (b)

                              število izdelkov in organizacij, ki so vključeni v pobudo;

                              (c)

                              pobude v zvezi z okoljsko uspešnostjo v življenjskem krogu;

                              (d)

                              pobude v zvezi z razvojem visokokakovostnih podatkov o življenjskem krogu;

                              (e)

                              pomoč, ki je bila zagotovljena MSP v zvezi z zagotavljanjem okoljskih informacij v življenjskem krogu in izboljšanjem njihove okoljske uspešnosti v življenjskem krogu;

                              (f)

                              morebitne težave ali ozka grla, ugotovljeni med uporabo metod.

            9.   RAZVELJAVITEV PREJŠNJEGA PRIPOROČILA

      Priporočilo Komisije 2013/179/EU se razveljavi. Sklici na razveljavljeno priporočilo se štejejo kot sklici na to priporočilo.

         V Bruslju, 15. decembra 2021

               Za Komisijo

            Virginijus SINKEVIČIUS

               član Komisije

         (1)  Priporočilo Komisije 2013/179/EU z dne 9. aprila 2013 o uporabi skupnih metod za merjenje in sporočanje okoljske uspešnosti izdelkov in organizacij v njihovem življenjskem krogu (UL L 124, 4.5.2013, str. 1).

         (2)  SWD(2019) 91 final.

         (3)  https://www.consilium.europa.eu/media/40928/st12791-en19.pdf

         (4)  COM(2019) 640 final.

         (5)  COM(2020) 98 final.

         (6)  COM(2020) 696 final.

         (7)  Uredba (EU) 2020/852 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2020 o vzpostavitvi okvira za spodbujanje trajnostnih naložb ter spremembi Uredbe (EU) 2019/2088 (UL L 198, 22.6.2020, str. 13).

         (8)  COM(2020) 798 final.

         (9)  https://ec.europa.eu/info/sites/default/files/working_document_for_the_green_consumption_pledges_0.pdf


title: Priporočilo Sveta (EU) 2022/66 z dne 17. januarja 2022 o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve

text:
                  18.1.2022

                  SL

                  Uradni list Evropske unije

                  L 11/52

         PRIPOROČILO SVETA (EU) 2022/66
         z dne 17. januarja 2022
         o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve
         SVET EVROPSKE UNIJE JE –
         ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 77(2)(b) in (e) ter prvega in drugega stavka člena 292 Pogodbe,
         ob upoštevanju naslednjega:

                     (1)

                     Svet je 30. junija 2020 sprejel Priporočilo o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (1) (v nadaljnjem besedilu: Priporočilo Sveta).

                     (2)

                     Svet je odtlej sprejel priporočila (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10), (EU) 2021/992 (11), (EU) 2021/1085 (12), (EU) 2021/1170 (13), (EU) 2021/1346 (14), (EU) 2021/1459 (15), (EU) 2021/1712 (16), (EU) 2021/1782 (17), (EU) 2021/1896 (18), (EU) 2021/1945 (19), (EU) 2021/2022 (20) in (EU) 2021/2150 (21) o spremembi Priporočila Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve.

                     (3)

                     Svet je 20. maja 2021 sprejel Priporočilo 2021/816 o spremembi Priporočila Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (22), da bi posodobil merila, ki se uporabljajo za oceno, ali so nenujna potovanja iz tretjih držav varna in bi morala biti dovoljena.

                     (4)

                     V Priporočilu Sveta je določeno, da bi morale države članice s 1. julijem 2020 začeti usklajeno in postopoma odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav iz Priloge I k Priporočilu Sveta. Svet bi moral vsaka dva tedna pregledati in po potrebi posodobiti seznam tretjih držav iz Priloge I po tesnem posvetovanju s Komisijo ter ustreznimi agencijami in službami EU ter po splošni oceni na podlagi metodologije, meril in informacij iz Priporočila Sveta.

                     (5)

                     Vse od takrat so v Svetu, v tesnem posvetovanju s Komisijo ter ustreznimi agencijami in službami EU, potekale razprave o pregledu seznama tretjih držav iz Priloge I k Priporočilu Sveta ter o uporabi meril in metodologije iz Priporočila Sveta, kot je bilo spremenjeno s Priporočilom 2021/816. Na podlagi teh razprav bi bilo treba spremeniti seznam tretjih držav iz Priloge I. Zlasti bi bilo treba s seznama črtati Argentino, Avstralijo in Kanado.

                     (6)

                     Mejni nadzor ni samo v interesu države članice, na katere zunanjih mejah se opravlja, temveč tudi v interesu vseh držav članic, ki so odpravile nadzor meje na svojih notranjih mejah. Zato bi morale države članice zagotoviti, da bodo ukrepi, sprejeti na zunanjih mejah, usklajeni, s čimer bodo zagotovile, da bo schengensko območje dobro delovalo. Države članice bi morale v ta namen od 17. januarja 2022 še naprej usklajeno odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav, posebnih upravnih območij ter drugih entitet in teritorialnih ozemelj iz Priloge I k Priporočilu Sveta, kot je spremenjeno s tem priporočilom.

                     (7)

                     V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja. Ker to priporočilo nadgrajuje schengenski pravni red, se Danska v skladu s členom 4 navedenega protokola v šestih mesecih od dne, ko Svet sprejme to priporočilo, odloči, ali ga bo prenesla v svoje nacionalno pravo.

                     (8)

                     To priporočilo predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Irska v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES ne sodeluje (23). Irska torej ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja.

                     (9)

                     To priporočilo za Islandijo in Norveško predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1, točka A, Sklepa Sveta 1999/437/ES (24).

                     (10)

                     To priporočilo za Švico predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1, točka A, Sklepa 1999/437/ES (25) v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES (26).

                     (11)

                     To priporočilo za Lihtenštajn predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1, točka A, Sklepa 1999/437/ES (27) v povezavi s členom 3 Sklepa 2011/350/EU (28) –

               SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
         Priporočilo Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve, kakor je bilo spremenjeno s priporočili (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892, (EU) 2021/992, (EU) 2021/1085, (EU) 2021/1170, (EU) 2021/1346, (EU) 2021/1459, (EU) 2021/1712, (EU) 2021/1782, (EU) 2021/1896, (EU) 2021/1945, (EU) 2021/2022 in (EU) 2021/2150, se spremeni:

                     (1)

                     Prvi odstavek točke 1 Priporočila Sveta se nadomesti z naslednjim:

                                 „1.

                                 Države članice bi morale s 17. januarjem 2022 začeti usklajeno in postopoma odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav iz Priloge I.“

                     (2)

                     Priloga I k Priporočilu se nadomesti z naslednjim:

                           „PRILOGA I
                           Tretje države, posebna upravna območja ter druge entitete in teritorialna ozemlja, na katerih rezidente ne bi smela vplivati začasna omejitev nenujnih potovanj v EU na zunanjih mejah:
                           I.   DRŽAVE

                                       1.

                                       BAHRAJN

                                       2.

                                       ČILE

                                       3.

                                       KOLUMBIJA

                                       4.

                                       INDONEZIJA

                                       5.

                                       KUVAJT

                                       6.

                                       NOVA ZELANDIJA

                                       7.

                                       PERU

                                       8.

                                       KATAR

                                       9.

                                       RUANDA

                                       10.

                                       SAUDOVA ARABIJA

                                       11.

                                       JUŽNA KOREJA

                                       12.

                                       ZDRUŽENI ARABSKI EMIRATI

                                       13.

                                       URUGVAJ

                                       14.

                                       KITAJSKA (*1)

                                 II.   POSEBNA UPRAVNA OBMOČJA LJUDSKE REPUBLIKE KITAJSKE

                           Posebno upravno območje Hongkong
                           Posebno upravno območje Macao
                           III.   ENTITETE IN TERITORIALNA OZEMLJA, KI JIH NAJMANJ ENA DRŽAVA ČLANICA NE PRIZNAVA KOT DRŽAVE

                           Tajvan

                        (*1)  s pridržkom potrditve vzajemnosti"

            V Bruslju, 17. januar 2022

                  Za Svet

                  predsednik

               J. DENORMANDIE

            (1)  UL L 208I, 1.7.2020, str. 1.

            (2)  UL L 230, 17.7.2020, str. 26.

            (3)  UL L 248, 31.7.2020, str. 26.

            (4)  UL L 261, 11.8.2020, str. 83.

            (5)  UL L 354, 26.10.2020, str. 19.

            (6)  UL L 431, 21.12.2020, str. 75.

            (7)  UL L 33, 29.1.2021, str. 1.

            (8)  UL L 41, 4.2.2021, str. 1.

            (9)  UL L 165I, 11.5.2021, str. 66.

            (10)  UL L 198, 4.6.2021, str. 1.

            (11)  UL L 221, 21.6.2021, str. 12.

            (12)  UL L 235, 2.7.2021, str. 27.

            (13)  UL L 255, 16.7.2021, str. 3.

            (14)  UL L 306, 31.8.2021, str. 4.

            (15)  UL L 320, 10.9.2021, str. 1.

            (16)  UL L 341, 24.9.2021, str. 1.

            (17)  UL L 360, 11.10.2021, str. 128.

            (18)  UL L 388, 3.11.2021, str. 1.

            (19)  UL L 397, 10.11.2021, str. 28.

            (20)  UL L 413, 19.11.2021, str. 37.

            (21)  UL L 434, 6.12.2021, str. 8.

            (22)  UL L 182, 21.5.2021, str. 1.

            (23)  Sklep Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda (UL L 64, 7.3.2002, str. 20).

            (24)  UL L 176, 10.7.1999, str. 31.

            (25)  UL L 53, 27.2.2008, str. 52.

            (26)  Sklep Sveta 2008/146/ES z dne 28. januarja 2008 o sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda v imenu Evropske skupnosti (UL L 53, 27.2.2008, str. 1).

            (27)  UL L 160, 18.6.2011, str. 21.

            (28)  Sklep Sveta 2011/350/EU z dne 7. marca 2011 o sklenitvi Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, v zvezi z odpravo kontrol na notranjih mejah in prostim gibanjem oseb, v imenu Evropske unije (UL L 160, 18.6.2011, str. 19).


title: Priporočilo Sveta (EU) 2022/107 z dne 25. januarja 2022 o usklajenem pristopu k olajšanju varnega prostega gibanja med pandemijo COVID-19 in nadomestitvi Priporočila (EU) 2020/1475 (Besedilo velja za EGP)

text:
               27.1.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 18/110

      PRIPOROČILO SVETA (EU) 2022/107
      z dne 25. januarja 2022
      o usklajenem pristopu k olajšanju varnega prostega gibanja med pandemijo COVID-19 in nadomestitvi Priporočila (EU) 2020/1475
      (Besedilo velja za EGP)
      SVET EVROPSKE UNIJE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 21(2), člena 168(6) ter prvega in drugega stavka člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Državljanstvo Unije daje vsakemu državljanu Unije pravico do prostega gibanja.

                  (2)

                  V skladu s členom 21(1) Pogodbe ima vsak državljan Unije pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic ob upoštevanju omejitev in pogojev, določenih s Pogodbama in ukrepi, ki so bili sprejeti za njuno uveljavitev. Ta pravica se uveljavlja na podlagi Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES (1). Svobodo gibanja in prebivanja določa tudi člen 45 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Ker se je izkazalo, da je za doseganje cilja iz člena 21 Pogodbe potrebno ukrepanje na ravni Unije, Pogodbi pa ne določata potrebnih pooblastil, lahko Svet sprejme določbe za lažje uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja.

                  (3)

                  V skladu s členom 168(1) Pogodbe je treba pri opredeljevanju in izvajanju vseh politik in dejavnosti Unije zagotavljati visoko raven varovanja zdravja ljudi.

                  (4)

                  Generalni direktor Svetovne zdravstvene organizacije (SZO) je 30. januarja 2020 zaradi svetovnega izbruha novega koronavirusa, ki povzroča koronavirusno bolezen 2019 (COVID-19), razglasil izredne razmere svetovnih razsežnosti na področju javnega zdravja. SZO je 11. marca 2020 ocenila, da je COVID-19 mogoče opredeliti kot pandemijo.

                  (5)

                  Države članice so za omejitev širjenja virusa sprejele različne ukrepe in nekateri med njimi so vplivali na pravico državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, na primer omejitve vstopa ali odreditev testiranja na okužbo s SARS-CoV-2 za čezmejne potnike, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja.

                  (6)

                  Ker je pandemija COVID-19 povzročila izredne zdravstvene razmere brez primere, je varovanje javnega zdravja postalo najpomembnejša prednostna naloga za Unijo in države članice. Države članice lahko na podlagi varovanja javnega zdravja sprejmejo ukrepe, ki omejujejo prosto gibanje oseb v Uniji. V skladu s členom 168(7) Pogodbe so za opredelitev nacionalnih zdravstvenih politik, vključno z organizacijo in zagotavljanjem zdravstvenih storitev in zdravstvene oskrbe, odgovorne države članice, zato se lahko te politike med državami članicami razlikujejo. Čeprav so za odločanje o najustreznejših ukrepih za varovanje javnega zdravja pristojne države članice, je primerno zagotoviti usklajevanje takih ukrepov, da se zaščiti uveljavljanje pravice do prostega gibanja in prepreči resna čezmejna nevarnost za zdravje, kot je COVID-19.

                  (7)

                  Pri sprejemanju in uporabi omejitev prostega gibanja bi morale države članice spoštovati načela prava EU, zlasti načeli sorazmernosti in nediskriminacije. Namen tega priporočila je olajšati usklajeno uporabo teh načel v izrednih razmerah, ki jih je povzročila pandemija COVID-19.

                  (8)

                  Enostranski ukrepi na tem področju lahko povzročijo precejšnje motnje, saj se podjetja in državljani srečujejo s številnimi različnimi in hitro spreminjajočimi se ukrepi. To je še posebej škodljivo glede na to, da je virus že močno prizadel evropsko gospodarstvo.

                  (9)

                  Cilj usklajenega pristopa je preprečiti ponovno uvedbo nadzora na notranjih mejah. Zapiranje meja ali vsesplošne prepovedi potovanj, začasna prekinitev letov ter prehajanja meja po kopnem in morju niso upravičeni, saj so bolj ciljno usmerjeni in usklajeni ukrepi, kot so COVID-19 potrdila ali testiranje, dovolj učinkoviti in povzročajo manj motenj. Sistem „zelenih pasov“ (2) naj bi omogočal nemoten pretok prometa, zlasti za zagotavljanje prostega pretoka blaga in storitev, da se preprečijo motnje v dobavni verigi.

                  (10)

                  Da bi se zagotovilo večje usklajevanje med državami članicami, je Svet 13. oktobra 2020 sprejel Priporočilo (EU) 2020/1475 (3). Z navedenim priporočilom je bil določen usklajen pristop glede naslednjih ključnih točk: uporabe skupnih meril in pragov pri odločanju, ali naj se uvedejo omejitve prostega gibanja, kartiranja tveganja za prenos COVID-19 na podlagi dogovorjenih barvnih oznak in usklajenega pristopa k morebitnim ukrepom, ki se lahko ustrezno uporabljajo za osebe, ki potujejo med območji, in so odvisni od stopnje tveganja za prenos na teh območjih. Svet je 1. februarja 2021 sprejel Priporočilo (EU) 2021/119 (4), ki spreminja Priporočilo (EU) 2020/1475 zaradi zelo visoke stopnje prenosa v skupnosti po vsej EU, ki je morebiti povezana s povečano prenosljivostjo novih skrb vzbujajočih različic SARS-CoV-2.

                  (11)

                  Evropski parlament in Svet sta 14. junija 2021 sprejela Uredbo (EU) 2021/953 o okviru za izdajanje, preverjanje in priznavanje interoperabilnih potrdil o cepljenju, testu in preboleli bolezni v zvezi s COVID-19 (digitalno COVID potrdilo EU) za olajšanje prostega gibanja med pandemijo COVID-19 (5). Vzpostavljen je bil okvir za lažje uveljavljanje pravice imetnikov digitalnih COVID potrdil EU do prostega gibanja med pandemijo COVID-19. Navedena uredba prispeva tudi k lažji usklajeni postopni odpravi omejitev prostega gibanja, ki so jih v skladu s pravom Unije uvedle države članice za omejitev širjenja SARS-CoV-2.

                  (12)

                  Uredba (EU) 2021/953 se je začela uporabljati 1. julija 2021. Od navedenega datuma imajo cepljene, testirane ali prebolele osebe pravico, da po cepljenju, testiranju ali prebolelosti v državi članici pridobijo digitalno COVID potrdilo EU. Da bi kar najbolje izkoristili okvir digitalnega COVID potrdila EU, je Svet 14. junija 2021 sprejel Priporočilo (EU) 2021/961 (6), ki spreminja Priporočilo (EU) 2020/1475.

                  (13)

                  Od junija 2021 sta se zgodili dve pomembni spremembi, ki sta vplivali na prosto gibanje znotraj Unije. Prvič, delež cepljenih se je znatno povečal, in sicer je skupni delež oseb, ki so polno cepljene, v celotnem prebivalstvu Unije do 10. januarja 2022 (7) dosegel več kot 68 %, medtem ko je bil ob sprejetju zadnje spremembe Priporočila (EU) 2020/1475 in Uredbe (EU) 2021/953 manjši od 30 % (8). Po zaslugi trenutno razpoložljivih cepiv proti COVID-19 je tako pred resno boleznijo in smrtjo zaradi COVID-19 bolje zaščiten znatno večji delež prebivalstva . Drugič, uvajanje digitalnega COVID potrdila EU je hitro napredovalo.
                  Države članice so do januarja 2022 izdale več kot 1 milijardo digitalnih COVID potrdil EU. Digitalno COVID potrdilo EU je tako široko dostopno, zanesljivo in sprejeto orodje za olajšanje prostega gibanja med pandemijo COVID-19. Okvir digitalnega COVID potrdila EU uporabljajo ne le države članice EU, tri države Evropskega gospodarskega prostora, ki niso članice EU, in Švica (9), temveč tudi 29 drugih tretjih držav in ozemelj, po pričakovanjih pa se mu bo v prihodnosti pridružilo še več tretjih držav. Hkrati pa epidemiološke razmere v Uniji še vedno predstavljajo izziv, kar upravičuje ohranitev ukrepov za varovanje javnega zdravja.

                  (14)

                  Glede na ta razvoj dogodkov bi bilo treba še dodatno prilagoditi usklajeni pristop iz Priporočila Sveta (EU) 2020/1475, kot je zahteval tudi Evropski svet v svojih sklepih z dne 22. oktobra 2021 (10). Ključni dejavnik bi moral biti zlasti status osebe glede cepljenja, testiranja ali prebolele bolezni zaradi COVID-19, ki je razviden iz digitalnega COVID potrdila EU. Ker se digitalna COVID potrdila EU lahko varno izdajo, preverijo in priznajo, za potnike, ki imajo veljavno digitalno COVID potrdilo EU, ne bi smele veljati dodatne omejitve prostega gibanja, kot so nadaljnji testi na okužbo s SARS-CoV-2. Zlasti se osebam, ki potujejo znotraj Unije, načeloma ne bi smela odrediti karantena, ki predstavlja znatno omejitev prostega gibanja.

                  (15)

                  To podpirajo priporočila SZO (11), v skladu s katerimi za popolnoma cepljene potnike in potnike, ki so preboleli COVID-19 v šestih mesecih pred potovanjem, ne bi smele veljati dodatne omejitve. Osebam, ki ne spadajo v ti dve kategoriji, bi bilo treba načeloma omogočiti potovanje na podlagi negativnega testa na okužbo s SARS-CoV-2.

                  (16)

                  Za poenostavitev prostega gibanja v Uniji je treba vzpostaviti skupno razumevanje pogojev, ki jih morajo izpolnjevati tri vrste digitalnih COVID potrdil EU, da bodo priznana.

                  (17)

                  Komisija je 21. decembra 2021 sprejela Delegirano uredbo (EU) 2021/2288 o spremembi Priloge k Uredbi (EU) 2021/953 Evropskega parlamenta in Sveta glede obdobja priznavanja potrdil o cepljenju, ki so izdana v obliki digitalnega COVID potrdila EU in potrjujejo zaključeno primarno serijo cepljenja (12). V njej je za namene potovanja določeno, da se potrdila, ki potrjujejo zaključeno primarno serijo cepljenja, priznajo le, če od datuma zadnjega odmerka te serije ni minilo več kot 270 dni. Ker še ni bilo mogoče določiti obdobja priznavanja za potrdila, ki potrjujejo prejem poživitvenih odmerkov, je v delegirani uredbi navedeno, da obdobja priznavanja za ta potrdila na tej stopnji ne bi smeli uporabljati.

                  (18)

                  Države članice bi morale nemudoma sprejeti vse potrebne ukrepe za zagotovitev dostopa do cepljenja za tiste skupine prebivalstva, katerih predhodno izdana potrdila o cepljenju se približujejo izteku standardnega obdobja priznavanja, pri čemer bi morale v celoti upoštevati nacionalne odločbe o prednostni obravnavi različnih skupin prebivalstva pri izvedbi cepljenja glede na nacionalno politiko in epidemiološke razmere.

                  (19)

                  Komisijo bi bilo treba pozvati k spremljanju in rednemu ponovnemu ocenjevanju pristopa v zvezi z obdobjem priznavanja, da se oceni, ali bi bile morda potrebne prilagoditve oziroma spremembe na podlagi najnovejših znanstvenih dokazov, tudi v zvezi z obdobjem priznavanja potrdil, izdanih po prejemu poživitvenega odmerka.

                  (20)

                  Za poenostavitev prostega gibanja znotraj Unije bi bilo treba ohraniti standardna obdobja veljavnosti potrdil o testiranju. Vzorec za molekularni amplifikacijski test nukleinske kisline (v nadaljnjem besedilu: test NAAT) bi moral biti, da bi bil veljaven, odvzet največ 72 ur pred prihodom. Krajše obdobje veljavnosti, tj. največ 24 ur, je upravičeno za hitre antigenske teste, navedene v Prilogi I k skupnemu seznamu hitrih antigenskih testov na COVID-19, o katerem se je dogovoril Odbor za zdravstveno varnost (13), glede na razpoložljivost teh testov.

                  (21)

                  V zadnjih nekaj mesecih se je klinična učinkovitost hitrih antigenskih testov izboljšala. Tehnična delovna skupina za diagnostične teste na COVID-19, ki jo je ustanovil Odbor za zdravstveno varnost (14) in je odgovorna za vzdrževanje skupnega evropskega seznama hitrih antigenskih testov, je maja 2021 vzpostavila bolj strukturiran, skladnejši in hitrejši postopek za posodabljanje seznama. Poleg tega se je 21. septembra 2021 dogovorila o dodatnih opredelitvah in merilih, ki bi jih bilo treba upoštevati pri neodvisnih validacijskih študijah, ki ocenjujejo klinično učinkovitost hitrih antigenskih testov za diagnosticiranje COVID-19. Za izdajo potrdil o testiranju v obliki digitalnega COVID potrdila EU bi morali veljati samo rezultati hitrih antigenskih testov na podlagi nosnih, žrelnih in/ali nosno-žrelnih brisov. Tehnična delovna skupina se je dogovorila, da se s seznama izključijo hitri antigenski testi, ki temeljijo izključno na alternativnih vrstah vzorcev, na primer slini.
                  Prav tako na seznam niso vključeni združeni hitri antigenski testi in hitri antigenski testi, kar povečuje verjetnost, da so testi s seznama dosledno učinkoviti. Odbor za zdravstveno varnost se je 10. novembra 2021 dogovoril o sedmi in zadnji posodobitvi skupnega seznama. Glede na te izboljšave bi morale vse države članice za namene potovanja priznavati tako potrdila o testiranju, izdana na podlagi testa NAAT, kot potrdila o testiranju, izdana na podlagi hitrega antigenskega testa s skupnega seznama EU.

                  (22)

                  Glede na dokaze, ki podpirajo priporočilo, da osebe, ki so prebolele laboratorijsko potrjeno okužbo s COVID-19, vsaj v prvih 180 dneh po prvem pozitivnem testu NAAT ne potrebujejo dodatnega s potovanjem povezanega testiranja na okužbo s SARS-CoV-2 oziroma samoosamitve ali karantene, bi bilo treba imetnike takšnih potrdil o prebolelosti za to obdobje prav tako izvzeti iz dodatnih omejitev potovanj.

                  (23)

                  Sistem digitalnega COVID potrdila EU omogoča samodejno uporabo validacijskih pravil za podatkovne nize na podlagi potrdil, kar zagotavlja hitro, zanesljivo in predvidljivo uporabo pravil glede potovanj. Za lažjo uporabo validacijskih pravil za digitalna COVID potrdila EU bi morale države članice uporabljati standardizirano funkcijo za uporabo pravil poslovanja, ki jo omogoča sistem digitalnega COVID potrdila EU (15).

                  (24)

                  Od sprejetja Uredbe (EU) 2021/953 je Komisija sprejela več izvedbenih aktov, ki določajo, da COVID-19 potrdila, ki jih določena tretja država izda državljanom Unije in njihovim družinskim članom, štejejo za enakovredna potrdilom, ki jih države članice izdajo v skladu z navedeno uredbo, da bi se imetnikom olajšalo prosto gibanje. Kadar se to priporočilo sklicuje na digitalna COVID potrdila EU, izdana v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, bi bilo to treba razumeti tako, da so zajeta tudi potrdila iz izvedbenih aktov, ki so bila izdana državljanom Unije in njihovim družinskim članom. Za olajšanje prostega gibanja bi bilo treba države članice spodbujati tudi k temu, da na podlagi člena 8(1) Uredbe (EU) 2021/953 izdajajo digitalna COVID potrdila EU osebam, zajetim s to določbo, ki so bile cepljene v tretjih državah, zlasti tistih tretjih državah, katerih potrdila niso zajeta z zadevnimi izvedbenimi akti.

                  (25)

                  Kot je navedeno v členu 3(6) Uredbe (EU) 2021/953, posedovanje digitalnega COVID potrdila EU ni predpogoj za uveljavljanje pravice do prostega gibanja. Zato se osebam, ki nimajo digitalnega COVID potrdila EU, ne bi smelo preprečevati potovanja, lahko pa se od njih po potrebi zahteva, da pred prihodom ali po njem opravijo test na okužbo s SARS-CoV-2, da se zmanjša tveganje za uvoz okužb.

                  (26)

                  To priporočilo zajema uporabo digitalnega COVID potrdila EU za olajšanje prostega gibanja znotraj Unije med pandemijo COVID-19. Vendar pa ne predpisuje in ne prepoveduje uporabe COVID-19 potrdil za domače namene, na primer za dostop do prireditev, prizorišč ali delovnega mesta. Kot je navedeno v uvodni izjavi 48 Uredbe (EU) 2021/953, se pravna podlaga za uporabo doma določi v nacionalnem pravu, ki mora biti med drugim skladno z zahtevami za varstvo osebnih podatkov, kadar se država članica odloči, da bo digitalna COVID potrdila EU uporabljala za druge namene. Kot je navedeno v uvodni izjavi 49 Uredbe (EU) 2021/953, bi morala država članica, kadar vzpostavi sistem za izdajanje COVID-19 potrdil za domače namene, hkrati zagotoviti, da se lahko uporabijo in v celoti priznajo tudi digitalna COVID potrdila EU. Tako imetnikom takšnih potrdil, ki potujejo v drugo državo članico, pri čemer uveljavljajo svojo pravico do prostega gibanja, ni treba pridobiti dodatnega nacionalnega potrdila.

                  (27)

                  Glede na njihov posebni položaj ali opravljanje nujne funkcije se od nekaterih kategorij potnikov, ki uveljavljajo svojo pravico do prostega gibanja, ne bi smelo zahtevati, da imajo pri sebi digitalno COVID potrdilo EU. Obenem bi lahko bil ta seznam bolj omejen v primerjavi s Priporočilom (EU) 2020/1475, saj so številne osebe, ki opravljajo nujno funkcijo ali morajo nujno potovati, že cepljene. Zajemati bi moral delavce v prometu ali ponudnike prevoznih storitev, bolnike, ki potujejo iz nujnih zdravstvenih razlogov, pomorščake, osebe, ki vsakodnevno ali pogosto prečkajo mejo zaradi dela ali šole, obiskov bližnjih sorodnikov, zdravstvene oskrbe ali nege domačih, in otroke, mlajše od 12 let.

                  (28)

                  Glede na napredek pri deležu cepljenih in uspešno uvedbo digitalnega COVID potrdila EU bi bilo treba potovalne ukrepe zaradi COVID-19 uporabljati na osebni in ne regionalni ravni, kar pomeni, da bi moral biti ključni dejavnik status potnika glede cepljenja, testiranja ali prebolelosti v zvezi s COVID-19, ki je razviden iz digitalnega COVID potrdila EU. Za potnike, ki uveljavljajo svojo pravico do prostega gibanja z veljavnim potrdilom, načeloma ne bi smele veljati dodatne omejitve. Ta pristop je upravičen zato, ker je virus še vedno prisoten v vseh regijah EU in ker se epidemiološke razmere v teh regijah nenehno in hitro spreminjajo. Taka uporaba ukrepov na osebni ravni bo znatno poenostavila okvir za potovanja v EU med pandemijo in omogočila, da bodo veljavna pravila za potnike še bolj jasna in predvidljiva.

                  (29)

                  Ker je zemljevid s semaforjem, ki prikazuje epidemiološke razmere na regionalni ravni, uporabno in enostavno razumljivo orodje za javnost in organe držav članic, bi ga bilo treba v informativne namene še naprej uporabljati, razen za kartiranje območij, na katerih je stopnja kroženja virusa zelo visoka in so potrebni dodatni ukrepi. Merila in pragove v zvezi z zemljevidom, kot so določeni v Priporočilu Sveta (EU) 2020/1475, bi bilo ne glede na to treba prilagoditi, da bi bolj poudarili na novo prijavljene primere COVID-19 kot ključno merilo za približno oceno tveganja v zvezi z okužbami s SARS-CoV-2, ki bi jih potnik lahko uvozil. To merilo bi bilo treba tehtati z deležem cepljenih v isti regiji, da bi upoštevali dejstvo, da se s cepljenjem zmanjšuje tveganje za javno zdravje, ki ga predstavlja COVID-19.
                  Pridobljeni tehtani stopnji bi bilo treba dodeliti barvne oznake z uporabo pragov iz modela ocene tveganja, ki ga je razvil ECDC, razen v primeru regij, za katere ni na voljo dovolj podatkov. Posebnosti zemljevida bi bilo treba vključiti v prilogo k Priporočilu. Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni bi moral tedensko objavljati zemljevid na podlagi podatkov, ki jih zagotovijo države članice.

                  (30)

                  Posebno pozornost je treba nameniti območjem, kjer je stopnja kroženja virusa zelo visoka, in ob tem upoštevati povečano verjetnost, da se uvozijo primeri s teh območij, pa tudi obremenitve, s katerimi se zaradi daljših obdobij velikega števila primerov sooča sistem javnega zdravstvenega varstva na teh območjih. Za ublažitev teh tveganj za javno zdravje bi morale države članice odsvetovati vsa nenujna potovanja na takšna območja in z njih. Poleg tega bi bilo treba od oseb, ki nimajo potrdila o cepljenju ali prebolelosti in prihajajo s takšnih območij, zahtevati, da pred prihodom opravijo test na okužbo s SARS-CoV-2, po prihodu pa gredo v karanteno/samoosamitev. Veljati bi morala izvzetja za potnike iz nujnih razlogov, zlasti delavce v prometu in ponudnike prevoznih storitev, da se omejijo motnje na notranjem trgu in ohrani delovanje „zelenih pasov“.

                  (31)

                  Da se zagotovi celovitost potujočih družin, se od otrok, mlajših od 12 let, ki imajo pri sebi veljavno digitalno COVID potrdilo EU, bodisi potrdilo o cepljenju, potrdilo o testiranju ali potrdilo o prebolelosti bodisi negativni test na okužbo s SARS-CoV-2, ne bi smela zahtevati s potovanjem povezana karantena/samoosamitev. Poleg tega bi bilo treba otroke, mlajše od 6 let, izvzeti iz zahteve po s potovanjem povezani karanteni/samoosamitvi ali testiranju na okužbo s SARS-CoV-2.

                  (32)

                  Pojav novih različic SARS-CoV-2, kot dokazuje pojav različice omikron, še naprej vzbuja skrb in bi ga morale države članice pri določanju omejitev prostega gibanja v okviru odziva na pandemijo COVID-19 upoštevati. Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni redno ocenjuje nove dokaze v zvezi z različicami, odkritimi z epidemiološkimi podatki, presejanjem genomskih različic, ki temelji na pravilih, ali drugimi znanstvenimi viri (16). To zajema zlasti skrb vzbujajoče različice, za katere so na voljo jasni dokazi o znatnem vplivu na prenosljivost, resnost in/ali imunost, ki bi lahko vplivale na epidemiološke razmere v EU/EGP, in tudi pozornost vzbujajoče različice, za katere so na voljo dokazi o genomskih lastnostih, epidemiološki dokazi ali dokazi in vitro, ki bi lahko pomenili znaten vpliv na prenosljivost, resnost ali imunost, ter bi zato dejansko lahko vplivale na epidemiološko stanje v EU/EGP.
                  Za zagotovitev pregleda nad deležem skrb ali pozornost vzbujajočih različic v EU/EGP skupaj z obsegom sekvenciranja Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni enkrat tedensko objavlja tudi zemljevide in druge podatke (17). Za pridobivanje pravočasnih in točnih informacij o pojavljanju in kroženju skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 je pomembno, da države članice ohranjajo ali dosegajo dovolj velik obseg sekvenciranja. Nezadosten obseg sekvenciranja bi lahko pomenil slabe zmožnosti za odkritje krožečih skrb vzbujajočih različic, še preden bi te lahko vplivale na epidemiološke razmere. Obenem je pomembno, da države članice upoštevajo razlike v obsegu sekvenciranja, da ne bi odvračale od visokih stopenj sekvenciranja.

                  (33)

                  Različice SARS-CoV-2 „alfa“, „delta“ in „omikron“, slednja zdaj postaja prevladujoča v Uniji, so pokazale, da lahko nove različice SARS-CoV-2 negativno vplivajo na epidemiološko stanje. Čeprav se lahko izkaže, da bo zelo težko ustaviti širjenje različice, potem ko je bila enkrat odkrita v Uniji, je glede na morebitni učinek novih različic kljub vsemu ustrezno vzpostaviti postopek zasilne zavore za usklajen pristop k zadrževanju širjenja novih različic v Uniji. Za zagotovitev usklajenosti med državami članicami bi moralo to veljati tudi v primerih, ko države članice v skladu s pravom Unije uvedejo omejitve, ker se epidemiološke razmere na nekem območju hitro poslabšajo, zlasti v primeru že močno prizadetih območjih.

                  (34)

                  Kot je določeno v Uredbi (EU) 2021/953, kadar država članica v skladu s pravom Unije zahteva, da imetniki digitalnega COVID potrdila EU po vstopu na njeno ozemlje prestanejo karanteno ali samoosamitev ali da opravijo test na okužbo s SARS-CoV-2, ali če za imetnike takih potrdil uvede druge omejitve, na primer ker se epidemiološke razmere v državi članici ali regiji znotraj države članice hitro poslabšajo, zlasti zaradi zaskrbljujoče ali pozornost vzbujajoče različice SARS-CoV-2, o tem ustrezno obvesti Komisijo in druge države članice, in sicer po možnosti 48 ur pred uvedbo takih novih omejitev. V ta namen mora država članica navesti razloge za takšne omejitve in njihov obseg ter opredeliti, za katere imetnike potrdil se uporabljajo take omejitve oziroma kateri so iz njih izvzeti, datum in trajanje takih omejitev, vključno z opisom njihove skladnosti z načeloma sorazmernosti in nediskriminacije.

                  (35)

                  Postopek zasilne zavore lahko sproži država članica na podlagi informacij, ki se predložijo v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, ali Komisija na podlagi redne ocene novih dokazov Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni o različicah. Na podlagi predloga Komisije se lahko sklene dogovor, da se pri potovanjih z zadevnih območij za omejeno obdobje uporabljajo dodatne omejitve, kot so zahteve po testiranju potnikov ali njihovi karanteni/samoosamitvi ali obojem. Upoštevati bi bilo treba okvir za opredelitev in ocenjevanje meril, ki bi lahko povzročila sprožitev javnozdravstvenih ukrepov proti skrb vzbujajočim različicam, ki ga trenutno razvija evropska skupina strokovnjakov za različice SARS-CoV-2 (18), ko bo ta na voljo.

                  (36)

                  Za ohranitev delovanja „zelenih pasov“ bi morale biti zahteve glede testiranja, ki veljajo za delavce v prevozništvu in izvajalce prevoznih storitev, zaradi sprožitve zasilne zavore omejene na hitre antigenske teste, od njih pa ne bi smeli zahtevati karantene/samoosamitve. Takšne zahteve glede testiranja ne bi smele povzročiti motenj v prevozu. Če pride do motenj v prevozu ali dobavni verigi, bi bilo treba vse takšne zahteve glede sistematičnega testiranja nemudoma odpraviti ali razveljaviti.

                  (37)

                  Iskanje stikov ostaja osrednji steber boja proti širjenju virusa, zlasti v povezavi s pojavom novih različic. Hkrati je učinkovito in pravočasno iskanje stikov zahtevnejše, kadar ga je treba izvajati na obeh straneh meje in pri velikem številu potnikov, ki potujejo tesno skupaj. Da bi to olajšali, je bil razvit skupni digitalni obrazec za lokalizacijo potnika (19), države članice pa bi bilo treba spodbujati k uporabi tega skupnega obrazca za lažja potovanja. Države članice bi bilo treba spodbujati tudi, naj se pridružijo platformi za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov, vzpostavljeni na podlagi Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2021/858 (20), da bi okrepile svoje zmogljivosti za čezmejno iskanje stikov pri vseh načinih prevoza. Platforma za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov omogoča varno, pravočasno in učinkovito izmenjavo podatkov med pristojnimi organi držav članic, in sicer se lahko drugim organom interoperabilno in samodejno pošljejo informacije iz obstoječih nacionalnih digitalnih sistemov za obrazce za lokalizacijo potnikov in ustrezne epidemiološke informacije.

                  (38)

                  Kadar se obrazci za lokalizacijo potnikov uporabljajo tudi za druge namene, ne le za iskanje stikov, na primer za ugotavljanje, ali mora prihajajoči potnik opraviti test na okužbo z virusom SARS-CoV-2, nepravočasna predložitev obrazca za lokalizacijo potnikov pred prihodom ne bi smela povzročiti zavrnitve vstopa potnika v zadevno državo, saj bi to pomenilo resno omejitev prostega gibanja. Od takšnih potnikov pa bi se lahko po potrebi zahtevala izpolnitev drugih ukrepov, na primer opravljanje testa na okužbo s SARS-CoV-2 po prihodu.

                  (39)

                  Jasno, pravočasno in celovito obveščanje javnosti je še vedno ključnega pomena pri omejevanju učinkov morebitnih omejitev prostega gibanja, saj zagotavlja predvidljivost, pravno varnost in upoštevanje predpisov s strani državljanov. Države članice bi morale te informacije zagotoviti pravočasno, med drugim prek spletne platforme „Re-open EU“ (21). Spodbujati bi jih bilo treba tudi, da na platformi „Re-open EU“ zagotovijo informacije o domači uporabi digitalnih COVID potrdil EU glede na pomen takih informacij za potnike iz drugih držav članic.

                  (40)

                  Ker se epidemiološke razmere ves čas spreminjajo in ker bodo morda na voljo ustreznejši znanstveni dokazi, bi morala Komisija ob podpori Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni redno pregledovati to priporočilo in svoje ugotovitve posredovati Svetu v preučitev, po potrebi skupaj s predlogom za spremembo Priporočila. Zlasti zaradi upoštevanja načel nujnosti in sorazmernosti, v skladu s katerima bi bilo treba vse omejitve odpraviti takoj, ko epidemiološko stanje to omogoča, naj Komisija pozorno spremlja razvoj epidemioloških razmer in ponovno presodi, ko se bodo epidemiološke razmere v celotni EU ali na regionalni ravni izboljšale, ali je še vedno upravičeno zahtevati digitalno COVID potrdilo EU.

                  (41)

                  Ker to priporočilo prilagaja in nadalje razvija skupni pristop za olajšanje varnega prostega gibanja med pandemijo COVID-19, bi bilo treba Priporočilo Sveta (EU) 2020/1475 nadomestiti.

                  (42)

                  Da bi zagotovili dovolj časa za izvedbo usklajenega pristopa iz tega priporočila, bi bilo treba Priporočilo začeti uporabljati 1. februarja 2022.

                  (43)

                  V skladu z načelom sorazmernosti bi morala biti področje in obdobje uporabe mehanizmov iz tega priporočila strogo omejena, in sicer na omejitve, sprejete v odziv na to pandemijo. To priporočilo bi se moralo nehati uporabljati najpozneje ob prenehanju uporabe Uredbe (EU) 2021/953 –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:

         Splošna načela

      Pri sprejemanju in uporabi ukrepov za varovanje javnega zdravja v odziv na pandemijo COVID-19 bi morale države članice svoje ukrepe usklajevati na podlagi naslednjih načel:

                  1.

                  Vse omejitve prostega gibanja oseb znotraj Unije, uvedene zaradi omejevanja širjenja COVID-19, bi morale temeljiti na konkretnih in omejenih razlogih v javnem interesu, tj. varovanju javnega zdravja. Takšne omejitve se morajo uporabljati ob upoštevanju splošnih načel prava Unije, zlasti načel sorazmernosti in nediskriminacije. Sprejeti ukrepi tako ne bi smeli presegati tistega, kar je nujno potrebno za varovanje javnega zdravja.

                  2.

                  Vse takšne omejitve bi bilo treba odpraviti takoj, ko epidemiološko stanje, tudi v bolnišnicah, to omogoča.

                  3.

                  Države članice bi morale zagotoviti, da vse zahteve za državljane in podjetja konkretno koristijo javnozdravstvenim prizadevanjem za zajezitev pandemije ter ne ustvarjajo neupravičenega in nepotrebnega upravnega bremena.

                  4.

                  Med državami članicami ne sme biti diskriminacije, na primer, da se za potovanja v sosednjo državo članico in iz nje uporabljajo milejša pravila kot za potovanja v druge države članice in iz njih.

                  5.

                  Omejitve ne smejo biti diskriminatorne, kar pomeni, da bi se morale enakovredno uporabljati za vračajoče se državljane zadevne države članice. Omejitve ne smejo temeljiti na državljanstvu zadevne osebe.

                  6.

                  Države članice bi morale vedno sprejeti svoje državljane in državljane Unije in njihove družinske člane, ki prebivajo na njihovem ozemlju. Države članice načeloma ne bi smele zavrniti vstopa drugim osebam, ki potujejo iz drugih držav članic, in bi morale olajšati hiter tranzit prek svojih ozemelj.

                  7.

                  Države članice bi morale posebno pozornost nameniti posebnostim obmejnih regij, najbolj oddaljenih regij, eksklav in geografsko odročnih območij ter potrebi po sodelovanju na lokalni in regionalni ravni.

                  8.

                  Države članice bi se morale izogibati motnjam v dobavnih verigah in pri nujnih potovanjih ter ohranjati pretok prometa v skladu s sistemom „zelenih pasov“.

                  9.

                  Države članice bi morale redno izmenjevati informacije o vseh zadevah, ki jih zajema področje uporabe tega priporočila, in ustrezno obveščati državljane.

                  10.

                  Omejitve ne bi smele zajemati prepovedi opravljanja določenih prevoznih storitev.

         Usklajen okvir za olajšanje varnega prostega gibanja med pandemijo COVID-19

                  11.

                  Za potnike z veljavnim digitalnim COVID potrdilom EU, izdanim v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, ki izpolnjujejo pogoje iz točke 12, se ne bi smele uporabljati dodatne omejitve prostega gibanja. Za osebe, ki potujejo znotraj Unije, se zlasti ne bi smela odrejati karantena.
                  V zvezi s tem bi bilo treba uporabljati naslednja odstopanja od prvega pododstavka:

                              (a)

                              izvzetja iz točke 16;

                              (b)

                              dodatne ukrepe iz točke 19 za prihode z območij, kjer je stopnja kroženja virusa zelo visoka, zaradi česar je verjetno, da bi ti prihodi povzročili znatno raven uvoženih primerov;

                              (c)

                              dodatne ukrepe, dogovorjene v skladu s točko 25, da bi se zadržalo širjenje novih skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2.

                  12.

                  Digitalno COVID potrdilo EU bi se moralo priznati, če je mogoče preveriti njegovo verodostojnost, veljavnost in celovitost ter če izpolnjuje naslednje pogoje:

                              (a)

                              Potrdila o cepljenju, izdana v skladu z Uredbo (EU) 2021/953 za cepivo proti COVID-19, ki je zajeto s prvim pododstavkom člena 5(5) navedene uredbe, v katerih je navedeno, da je imetnik prejel:

                                          —

                                          drugi odmerek v seriji dveh odmerkov,

                                          —

                                          cepivo z enim odmerkom,

                                          —

                                          en odmerek cepiva z dvema odmerkoma po predhodni okužbi s SARS-CoV-2 v skladu s strategijo cepljenja države članice cepljenja,

                                          —

                                          poživitveni odmerek po zaključeni primarni seriji cepljenja;

                                    če obdobje priznavanja iz Uredbe (EU) 2021/953 še ni poteklo in je za potrdila iz točk (i) do (iii) minilo vsaj 14 dni od zadnjega odmerka.
                              Države članice bi lahko priznavale tudi potrdila o cepljenju, izdana v skladu z Uredbo (EU) 2021/953 za cepiva proti COVID-19, zajeta z drugim pododstavkom člena 5(5) uredbe o digitalnih COVID potrdilih EU.
                              Države članice bi morale zagotoviti dostop do cepljenja s poživitvenimi odmerki za tiste skupine prebivalstva, katerih potrdila o cepljenju, ki potrjujejo zaključeno primarno serijo cepljenja, se približujejo izteku standardnega obdobja priznavanja, in za katere so nacionalni organi izdali priporočilo, da prejmejo poživitveni odmerek.
                              Komisija bi morala na podlagi nadaljnjih znanstvenih dokazov redno ponovno ocenjevati pristop iz točke (a).

                              (b)

                              Potrdila o testiranju, izdana v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, iz katerih je razviden negativen rezultat testa, ki je bil pridobljen:

                                          —

                                          največ 72 ur pred prihodom v primeru molekularnega testa za dokaz prisotnosti pomnožene nukleinske kisline (NAAT) ali

                                          —

                                          največ 24 ur pred prihodom v primeru hitrih antigenskih testov, navedenih na skupnem posodobljenem seznamu hitrih antigenskih testov na COVID-19 (22), vzpostavljenem na podlagi Priporočila Sveta z dne 21. januarja 2021 (23).

                                    V okviru uresničevanja pravic do prostega gibanja bi morale države članice za namene potovanja priznavati obe vrsti testov.
                              Države članice bi si morale prizadevati, da se potrdila o testiranju izdajo čim prej po odvzemu preskusnega vzorca.

                              (c)

                              Potrdila o prebolelosti, izdana v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, iz katerih je razvidno, da od datuma prvega pozitivnega rezultata testa NAAT ni minilo več kot 180 dni.

                  13.

                  Države članice bi morale uporabljati standardizirano funkcijo za uporabo pravil poslovanja, ki jo omogoča sistem digitalnega COVID potrdila EU.

                  14.

                  Kadar se to priporočilo sklicuje na digitalna COVID potrdila EU, izdana v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, bi bilo to treba razumeti tako, da so zajeta tudi potrdila, zajeta z izvedbenim aktom, sprejetim v skladu s členom 3(10) ali členom 8(2) navedene uredbe, ki jih tretje države izdajo državljanom Unije in njihovim družinskim članom. Države članice se tudi spodbuja k izdaji potrdil o cepljenju v skladu s členom 8(1) Uredbe (EU) 2021/953.

                  15.

                  Od oseb, ki pri sebi nimajo digitalnega COVID potrdila EU, izdanega v skladu z Uredbo (EU) 2021/953, se lahko zahteva, da pred prihodom ali najpozneje v 24 urah po prihodu opravijo test NAAT ali hitri antigenski test s skupnega posodobljenega seznama. To ne velja za osebe, od katerih se v skladu s točko 16 ne zahteva digitalno COVID potrdilo EU.

         Izvzetja

                  16.

                  Od naslednjih kategorij potnikov se ne bi smelo zahtevati veljavno digitalno COVID potrdilo EU, izdano v skladu z Uredbo (EU) 2021/953:

                              (a)

                              naslednjih vrst potnikov, ki opravljajo nujno funkcijo ali morajo nujno potovati, kadar izvajajo to nujno funkcijo ali morajo nujno potovati:

                                          —

                                          delavcev v prevozništvu ali izvajalcev prevoznih storitev, vključno z vozniki in sovozniki tovornih vozil, ki prevažajo blago za uporabo na ozemlju, in tistih, ki so zgolj v tranzitu,

                                          —

                                          pacientov, ki potujejo iz nujnih zdravstvenih razlogov,

                                          —

                                          pomorščakov;

                              (b)

                              oseb, ki živijo v obmejnih regijah in potujejo čez mejo vsak dan ali pogosto za namene dela, poslovanja, izobraževanja, družine, zdravstvene oskrbe ali nege;

                              (c)

                              otrok, mlajših od 12 let.

         Zemljevid s semaforjem EU in izvzetja ter dodatni ukrepi, ki temeljijo na obojem

                  17.

                  Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni bi moral na podlagi podatkov, ki jih zagotovijo države članice, objaviti zemljevid držav članic, razčlenjen po regijah, ki prikazuje potencialno tveganje za okužbo s SARS-CoV-2 za osebe, ki potujejo iz določene regije, po sistemu semaforja. Ta zemljevid bi moral vključevati tudi podatke iz Islandije, Lihtenštajna, Norveške in, takoj ko bo to mogoče (24), Švicarske konfederacije.
                  Zemljevid s semaforjem bi moral temeljiti na merilih, pragovih in barvnih oznakah, določenih v Prilogi.

                  18.

                  Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni bi moral vsak teden objaviti posodobljene različice zemljevidov in osnovne podatke.

                  19.

                  Zemljevid s semaforjem bi moral javnosti in organom držav članic še naprej zagotavljati informacije o razvoju epidemioloških razmer v Uniji. Poleg tega bi morale države članice na podlagi zemljevida s semaforjem uporabljati tudi naslednje ukrepe za prihode na območja, na katerih je stopnja kroženja virusa zelo visoka in ki so v skladu s točko 3(g) Priloge opredeljena kot „temno rdeča“, in odhode z njih:

                              (a)

                              države članice bi morale odsvetovati vsa nenujna potovanja na navedena območja;

                              (b)

                              od oseb brez potrdila o cepljenju ali prebolelosti, ki prihajajo z navedenih območij, bi bilo treba zahtevati, da pred odhodom opravijo test NAAT ali hitri antigenski test s skupnega posodobljenega seznama in da deset dni po prihodu preživijo v karanteni/samoosamitvi. Karantena/samoosamitev bi se morala končati prej, če zadevna oseba ne prej kot peti dan po prihodu opravi test na okužbo s SARS-CoV-2, rezultat katerega je negativen.
                              Kadar so take osebe zajete s točko 16(a) ali (b), se zanje ne bi smela odrejati karantena/samoosamitev, lahko pa se od njih zahteva potrdilo o negativnem rezultatu testa. Z odstopanjem od navedenega se od delavcev v prevozništvu in izvajalcev prevoznih storitev pri izvajanju njihove nujne funkcije ne bi smela zahtevati samoosamitev/karantena ali potrdilo o negativnem rezultatu testa.
                              Otrokom, mlajšim od 12 let z veljavnim digitalnim COVID potrdilom EU ali negativnim testom na okužbo s SARS-CoV-2, ki prihajajo z območij, opredeljenih kot „temno rdeča“, se ne bi smela odrejati karantena/samoosamitev. Poleg tega se od otrok, mlajših od 6 let, ne bi smela zahtevati s potovanjem povezana karantena/samoosamitev ali s potovanjem povezano testiranje na okužbo s SARS-CoV-2.

         Obravnavanje skrb ali pozornost vzbujajočih različic in zasilna zavora

                  20.

                  Države članice bi morale biti še posebej pozorne na širjenje novih skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, zlasti tistih, ki povečujejo prenosljivost ali resnost bolezni ali vplivajo na učinkovitost cepiva. V ta namen bi morale države članice uporabiti podatke in ocene tveganja, ki jih objavi Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni, o skrb ali pozornost vzbujajočih različicah v EU/EGP.
                  Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni bi moral v podporo državam članicam še naprej objavljati informacije in zemljevide s skrb ali pozornost vzbujajočimi različicami SARS-CoV-2, ki prikazujejo zlasti obseg sekvenciranja in porazdelitev različic.

                  21.

                  Za pridobivanje pravočasnih in točnih informacij o pojavljanju in kroženju skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 bi morale države članice doseči ali ohranjati visok obseg sekvenciranja, po možnosti na ravni, ki omogoča odkrivanje različic, ki predstavljajo 1 % ali manj krožečih virusov.
                  Države članice bi morale tedensko zagotavljati podatke o rezultatih sekvenciranja pozitivnih primerov SARS-CoV-2 in obsegu sekvenciranja, tudi na regionalni ravni, da bi zagotovili, da so lahko vsi ukrepi usmerjeni na tiste regije, kjer so nujno potrebni.

                  22.

                  Kadar država članica od potnikov, vključno z imetniki digitalnih COVID potrdil EU, zahteva, da po vstopu na njeno ozemlje prestanejo karanteno/samoosamitev ali opravijo testiranje na okužbo s SARS-CoV-2, ali kadar za imetnike takšnih potrdil uvede druge omejitve v odziv na pojav nove skrb ali pozornost vzbujajoče različice SARS-CoV-2, Komisijo in druge države članice ustrezno obvesti o tem ter jim med drugim zagotovi informacije iz člena 11(2) Uredbe (EU) 2021/953. Če je mogoče, bi bilo takšne informacije treba zagotoviti 48 ur pred uvedbo takšnih novih omejitev. Tovrstni ukrepi bi morali biti po možnosti omejeni na regionalno raven.
                  To bi bilo treba uporabljati tudi, kadar država članica uvede dodatne zahteve glede karantene/samoosamitve ali testiranja v skladu s pravom Unije, ker se epidemiološke razmere v državi članici ali na območju v državi članici hitro slabšajo, zlasti na območjih, ki so že opredeljena kot „temno rdeča“. V tem primeru bi morale predložene informacije vsebovati jasno navedbo, zakaj so dodatni ukrepi potrebni in sorazmerni.

                  23.

                  Kadar država članica sproži zasilno zavoro in zato od delavcev v prevozništvu in izvajalcev prevoznih storitev zahteva, da opravijo test na okužbo s COVID-19, bi bilo treba uporabiti hitre antigenske teste, ne pa zahtevati karantene, s čimer ne bi smele biti povzročene motnje v prevozu. Če pride do motenj v prevozu ali dobavni verigi, bi morale države članice nemudoma odpraviti ali razveljaviti takšne zahteve po sistematičnem testiranju, da se ohrani delovanje „zelenih pasov“. Kadar se na podlagi drugega pododstavka točke 22 sproži zasilna zavora, se testiranja ne bi smela zahtevati.

                  24.

                  Na podlagi informacij, predloženih v skladu s točko 22, bi moral Svet v tesnem sodelovanju s Komisijo in s podporo Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni usklajeno proučiti trenutno stanje. Zadevna država članica bi morala na takem koordinacijskem sestanku opisati razloge za svoje ukrepe.
                  Komisija lahko na podlagi redne ocene novih dokazov o različicah, ki jo je pripravil Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni, in okvira, ki ga razvija evropska skupina strokovnjakov za različice SARS-CoV-2, ko bo ta na voljo, predlaga tudi razpravo v Svetu o novi skrb ali pozornost vzbujajoči različici SARS-CoV-2 ali o hitrem slabšanju epidemioloških razmer v državi članici ali regiji v državi članici.

                  25.

                  Med razpravo v skladu s točko 24 bi lahko Komisija po potrebi, in kjer je to ustrezno, predlagala, da se Svet dogovori o usklajenem pristopu glede potovanj z zadevnih območij, zlasti s ciljem zadrževanja širjenja različice v Uniji, kot so na primer zahteve za testiranje potnikov in/ali njihovo karanteno/samoosamitev.

                  26.

                  Vsako stanje, ki ima za posledico sprejetje ukrepov v skladu s to točko, bi bilo treba redno pregledovati. Komisija ali države članice lahko predlagajo odpravo ukrepov, sprejetih v skladu z usklajenim pristopom glede novih skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS- CoV-2.

         Obrazec za lokalizacijo potnika in iskanje stikov

                  27.

                  Države članice bi lahko preučile zahtevo, da osebe, ki potujejo na njihovo ozemlje s kolektivnimi prevoznimi sredstvi s predhodno dodeljenim sedežem ali kabino, predložijo obrazce za lokalizacijo potnikov v skladu z zahtevami glede varstva podatkov. V ta namen bi lahko države članice uporabile skupni digitalni obrazec za lokalizacijo potnika, ki ga je razvil EU Healthy Gateways (25), in se pridružile platformi za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov, da bi okrepile svoje zmogljivosti za čezmejno iskanje stikov za vse vrste prevoza.

                  28.

                  Če se pri osebi ob prihodu v namembni kraj pojavijo simptomi, bi bilo treba opraviti testiranje, diagnozo, osamitev in iskanje stikov v skladu z lokalno prakso, vstop pa se ji ne bi smel zavrniti. Informacije o primerih, odkritih ob prihodu, bi bilo treba zaradi iskanja stikov prek platforme za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov, kadar je ustrezno, sicer pa prek sistema zgodnjega obveščanja in odzivanja, nemudoma posredovati javnozdravstvenim organom držav, v katerih je zadevna oseba bivala zadnjih 14 dni.

         Komuniciranje in obveščanje javnosti

                  29.

                  V skladu s členom 11 Uredbe (EU) 2021/953 bi morale države članice zadevne deležnike in širšo javnost jasno, celovito in pravočasno obvestiti o vseh ukrepih, ki vplivajo na pravico do prostega gibanja, in vseh spremljajočih zahtevah, kot je potreba po predložitvi obrazca za lokalizacijo potnika, in to čim prej pred začetkom veljavnosti novih ukrepov. Praviloma bi bilo treba te informacije objaviti vsaj 24 ur pred začetkom veljavnosti ukrepov, ob upoštevanju dejstva, da je pri epidemioloških izrednih razmerah potrebna določena prožnost. Informacije bi morale biti objavljene tudi v strojno berljivi obliki.

                  30.

                  Te informacije bi morale države članice redno posodabljati, biti pa bi morale na voljo tudi na spletni platformi „Re-open EU“, ki bi morala vključevati zemljevid, ki ga bo redno objavljal Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni na podlagi točke 17. Države članice bi morale po potrebi na platformi „Re-open EU“ zagotoviti tudi informacije o domači uporabi digitalnih COVID potrdil EU.

                  31.

                  Vsebina ukrepov, geografsko področje njihove uporabe in kategorije oseb, za katere se uporabljajo, bi morali bili jasno opisani.

         Končne določbe

                  32.

                  To priporočilo bi morala Komisija ob pomoči Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni redno pregledovati. Komisija bi morala o tem redno poročati Svetu.

                  33.

                  Priporočilo (EU) 2020/1475 se nadomesti s tem priporočilom.

                  34.

                  To priporočilo se uporablja od 1. februarja 2022.

                  35.

                  To priporočilo se bo nehalo uporabljati najpozneje hkrati z Uredbo (EU) 2021/953.

         V Bruslju, 25. januarja 2022

               Za Svet

               predsednik

            C. BEAUNE

         (1)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL L 158, 30.4.2004, str. 77).

         (2)  Sporočilo Komisije – Posodobitev zelenih pasov za ohranitev delovanja gospodarstva v času ponovnega izbruha pandemije COVID-19 (COM(2020) 685 final).

         (3)  Priporočilo Sveta (EU) 2020/1475 z dne 13. oktobra 2020 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (UL L 337, 14.10.2020, str. 3).

         (4)  Priporočilo Sveta (EU) 2021/119 z dne 1. februarja 2021 o spremembi Priporočila (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (UL L 36 I, 2.2.2021, str. 1).

         (5)  UL L 211, 15.6.2021, str. 1.

         (6)  Priporočilo Sveta (EU) 2021/961 z dne 14. junija 2021 o spremembi Priporočila (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (UL L 213 I, 16.6.2021, str. 1).

         (7)  https://vaccinetracker.ecdc.europa.eu/public/extensions/COVID-19/vaccine-tracker.html#summary-tab

         (8)  https://vaccinetracker.ecdc.europa.eu/public/extensions/COVID-19/vaccine-tracker.html#uptake-tab

         (9)  Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2021/1126 z dne 8. julija 2021 o enakovrednosti potrdil o COVID-19, ki jih izdaja Švica, in potrdil, izdanih v skladu z Uredbo (EU) 2021/953 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 243, 9.7.2021, str. 49).

         (10)  Dokument EUCO 17/21.

         (11)  WHO-2019-nCoV-Policy-Brief-Risk-based-international-travel-2021,1, na voljo na: https://www.who.int/publications/i/item/WHO-2019-nCoV-Policy-Brief-Risk-based-international-travel-2021,1

         (12)  UL L 458, 22.12.2021, str. 459.

         (13)  Na voljo na: https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/preparedness_response/docs/covid-19_rat_common-list_en.pdf

         (14)  https://ec.europa.eu/health/security/crisis-management/twg_covid-19_diagnostic_tests_sl

         (15)  https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/ehealth/docs/eu-dcc_validation-rules_en.pdf

         (16)  https://www.ecdc.europa.eu/en/covid-19/variants-concern

         (17)  https://covid19-country-overviews.ecdc.europa.eu/#4_EUEEA:_variants_of_concern

         (18)  https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/expert-groups/consult?lang=sl&groupId=3791&fromMeetings=true&meetingId=27935

         (19)  https://www.euplf.eu/sl/eu-dplf-2/index.html

         (20)  Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2021/858 z dne 27. maja 2021 o spremembi Izvedbenega sklepa (EU) 2017/253 glede opozoril zaradi resnih čezmejnih nevarnosti za zdravje in za sledenje stikom v zvezi s potniki, identificiranimi prek obrazcev za lokalizacijo potnikov (UL L 188, 28.5.2021, str. 106).

         (21)  https://reopen.europa.eu/sl

         (22)  Na voljo na: https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/preparedness_response/docs/covid-19_rat_common-list_en.pdf

         (23)  Priporočilo Sveta z dne 21. januarja 2021 o skupnem okviru za uporabo in validacijo hitrih antigenskih testov ter vzajemno priznavanje rezultatov testov na COVID-19 v EU (UL C 24, 22.1.2021, str. 1).

         (24)  Ko bo sklenjen sporazum med EU in Švicarsko konfederacijo o sodelovanju na področju javnega zdravja, vključno s sodelovanjem Švicarske konfederacije v Evropskem centru za preprečevanje in obvladovanje bolezni v skladu z Uredbo (ES) št. 851/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o ustanovitvi Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni (UL L 142, 30.4.2004, str. 1).

         (25)  https://www.euplf.eu/sl/eu-dplf-2/index.html

         PRILOGA
         Zemljevid s semaforjem EU

            1.
            Zemljevid s semaforjem bi moral temeljiti na naslednjih merilih:

                        (a)

                        „stopnji sporočenih primerov v 14-dnevnem obdobju“, tj. skupnem številu na novo sporočenih primerov COVID-19 na 100 000 prebivalcev na regionalni ravni v zadnjih 14 dneh;

                        (b)

                        „stopnji precepljenosti“, tj. skupnem deležu oseb, ki so po zaključku primarnega cepljenja polno cepljene, v celotnem prebivalstvu na regionalni ravni;

                        (c)

                        „stopnji testiranja“, tj. številu testov na okužbo s COVID-19 na 100 000 prebivalcev, ki so bili izvedeni v zadnjem tednu.

            2.
            Da bi dosegli skupni rezultat, je treba stopnjo sporočenih primerov v 14-dnevnem obdobju (C) tehtati s stopnjo precepljenosti (V) v določeni regiji. Če na regionalni ravni vrednost za eno od obeh meril ni na voljo, je treba uporabiti vrednost na nacionalni ravni.
            V ta namen je treba uporabiti naslednjo formulo:

               (C + C*(100 – V) / 100) / 2 = tehtana stopnja)

            3.
            Na zemljevidu s semaforjem morajo biti območja označena z naslednjimi barvami:

                        (d)

                        z zeleno, če je tehtana stopnja nižja od 40;

                        (e)

                        z oranžno, če je tehtana stopnja nižja od 100, vendar enaka ali večja od 40;

                        (f)

                        z rdečo, če je tehtana stopnja nižja od 300, vendar enaka ali večja od 100;

                        (g)

                        s temno rdečo, če je tehtana stopnja 300 ali več;

                        (h)

                        s temno sivo, če je stopnja testiranja 600 ali manj;

                        (i)

                        s sivo, če na voljo ni dovolj podatkov za oceno točk (a) do (e).


title: Priporočilo Sveta (EU) 2022/108 z dne 25. januarja 2022 o spremembi Priporočila (EU) 2020/1632 glede usklajenega pristopa k olajšanju varnega potovanja med pandemijo COVID-19 na schengenskem območju (Besedilo velja za EGP)

text:
               27.1.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 18/124

      PRIPOROČILO SVETA (EU) 2022/108
      z dne 25. januarja 2022
      o spremembi Priporočila (EU) 2020/1632 glede usklajenega pristopa k olajšanju varnega potovanja med pandemijo COVID-19 na schengenskem območju
      (Besedilo velja za EGP)
      SVET EVROPSKE UNIJE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 77(2)(c) in (e) ter člena 292, prvi in drugi stavek, Pogodbe,
      ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Unija v skladu s členom 67 PDEU vzpostavi območje svobode, varnosti in pravice in zagotovi, da se pri prehajanju notranjih meja ne izvaja kontrola oseb. V skladu s schengenskim pravnim redom se notranje meje lahko prehajajo na kateri koli točki brez opravljanja mejne kontrole oseb, ne glede na njihovo državljanstvo. To vključuje državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju EU, in državljane tretjih držav, ki so zakonito vstopili na ozemlje države članice; ti lahko do 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju prosto potujejo po ozemljih vseh drugih držav članic.

                  (2)

                  Generalni direktor Svetovne zdravstvene organizacije (SZO) je 30. januarja 2020 zaradi svetovnega izbruha novega koronavirusa, ki povzroča koronavirusno bolezen 2019 (COVID-19), razglasil izredne razmere svetovnih razsežnosti v javnem zdravju. SZO je 11. marca 2020 ocenila, da je COVID-19 mogoče opredeliti kot pandemijo.

                  (3)

                  Države članice so za omejitev širjenja virusa SARS-Cov-2 sprejele različne ukrepe in nekateri med njimi so vplivali na pravico do prostega prebivanja in gibanja na ozemlju držav članic, tudi za državljane tretjih držav, ki se zakonito zadržujejo ali prebivajo na ozemlju države članice, na primer omejitve vstopa ali odreditev karantene za čezmejne potnike. Ti ukrepi so imeli v nekaterih primerih škodljiv in nesorazmeren učinek zaradi kontrol oseb pri prehajanju notranjih meja schengenskega območja, ne glede na državljanstvo.

                  (4)

                  Svet je 13. oktobra 2020 na predlog Komisije sprejel Priporočilo (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (1). Navedeno priporočilo opredeljuje splošna načela in skupna merila, kar vključuje tudi skupna pragova pri odločanju o omejitvah prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19. Poleg tega določa skupni okvir glede možnih ukrepov za potnike, ki prihajajo z območij z višjim tveganjem. Državam članicam tudi priporoča, naj se ob sprejemanju omejitvenih ukrepov medsebojno usklajujejo in obveščajo javnost.

                  (5)

                  Priporočilo Sveta (EU) 2020/1632 (2) priporoča, naj se splošna načela, skupna merila, skupni pragovi in skupni okvir ukrepov, vključno s priporočili o usklajevanju in komuniciranju, iz Priporočila (EU) 2020/1475, uporabljajo tudi za potovanja znotraj območja brez nadzora na notranjih mejah.

                  (6)

                  Da bi se upošteval razvoj dogodkov v zvezi s pandemijo COVID-19 od sprejetja Priporočila (EU) 2020/1475, je Svet na podlagi predloga Komisije navedeno priporočilo nadomestil s Priporočilom (EU) 2022/108.

                  (7)

                  Za zagotovitev, da skupni merila, pragovi in okvir ukrepov, ki jih države članice uporabljajo za olajšanje varnega potovanja po območju brez nadzora na notranjih mejah med pandemijo COVID-19, ostanejo posodobljeni in v celoti usklajeni s skupnim pristopom, namenjenim olajšanju prostega gibanja, kakor je opredeljen v Priporočilu (EU) 2022/108, bi bilo treba sklic v Priporočilu Sveta (EU) 2020/1632 na Priporočilo (EU) 2020/1475 nadomestiti s sklicem na Priporočilo (EU) 2022/108.

                  (8)

                  V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja. Ker to priporočilo nadgrajuje schengenski pravni red, se Danska v skladu s členom 4 navedenega protokola v šestih mesecih od dne, ko Svet sprejme to priporočilo, odloči, ali ga bo prenesla v svoje nacionalno pravo.

                  (9)

                  To priporočilo predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Irska v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES ne sodeluje; Irska torej ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja.

                  (10)

                  To priporočilo za Bolgarijo, Hrvaško, Ciper in Romunijo predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu člena 3(2) Akta o pristopu iz leta 2003, člena 4(2) Akta o pristopu iz leta 2005 oziroma člena 4(2) Akta o pristopu iz leta 2011.

                  (11)

                  To priporočilo za Islandijo in Norveško predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško o pridružitvi obeh k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1, točka C, Sklepa Sveta 1999/437/ES (3).

                  (12)

                  To priporočilo za Švico predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1, točka C, Sklepa 1999/437/ES (4) v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES (5).

                  (13)

                  To priporočilo za Lihtenštajn predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1, točka C, Sklepa Sveta 1999/437/ES (6) v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2011/350/EU (7) –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      Priporočilo (EU) 2020/1632 se spremeni:

         v samem priporočilu se besedilo „Priporočila Sveta (EU) 2020/1475“ nadomesti s „Priporočila Sveta 2022/108“.
         V Bruslju, 25. januarja 2022

               Za Svet

               predsednik

            C. BEAUNE

         (1)  Priporočilo Sveta (EU) 2020/1475 z dne 13. oktobra 2020 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (UL L 337, 14.10.2020, str. 3).

         (2)  Priporočilo Sveta (EU) 2020/1632 z dne 30. oktobra 2020 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 v schengenskem območju (UL L 366, 4.11.2020, str. 25).

         (3)  UL L 176, 10.7.1999, str. 36.

         (4)  UL L 53, 27.2.2008, str. 52.

         (5)  Sklep Sveta 2008/146/ES z dne 28. januarja 2008 o sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda v imenu Evropske skupnosti (UL L 53, 27.2.2008, str. 1).

         (6)  UL L 160, 18.6.2011, str. 21.

         (7)  Sklep Sveta 2011/350/EU z dne 7. marca 2011 o sklenitvi Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, v zvezi z odpravo kontrol na notranjih mejah in prostim gibanjem oseb, v imenu Evropske unije (UL L 160, 18.6.2011, str. 19).