title: Priporočilo Sveta z dne 11. julija 2017 v zvezi z nacionalnim programom reform Bolgarije za leto 2017 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Bolgarije za leto 2017

text:
               9.8.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 261/7

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 11. julija 2017
   v zvezi z nacionalnim programom reform Bolgarije za leto 2017 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Bolgarije za leto 2017
   (2017/C 261/02)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 9(2) Uredbe,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (2) in zlasti člena 6(1) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Komisija je 16. novembra 2016 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2017. Evropski svet je na zasedanju 9. in 10. marca 2017 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 16. novembra 2016 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem je Bolgarijo opredelila kot eno od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled.

               (2)

               Poročilo o državi za Bolgarijo za leto 2017 je bilo objavljeno 22. februarja 2017. V njem so bili ocenjeni napredek Bolgarije pri izvajanju priporočil za posamezne države, ki jih je Svet sprejel 12. julija 2016, nadaljnje ukrepanje po priporočilih za posamezne države, sprejetih v prejšnjih letih, in napredek pri doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020. Poročilo o državi vsebuje tudi rezultate poglobljenega pregleda v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 1176/2011, ki so bili prav tako objavljeni 22. februarja 2017. Na podlagi opravljene analize Komisija ugotavlja, da v Bolgariji obstajajo čezmerna makroekonomska neravnotežja. V Bolgariji so še vedno prisotna zlasti neravnotežja, povezana s preostalimi šibkostmi v finančnem sektorju in visoko zadolženostjo podjetij, ki jih spremlja visoka stopnja dolgotrajne brezposelnosti.

               (3)

               Bolgarija je svoj nacionalni program reform za leto 2017 in konvergenčni program za leto 2017 predložila 17. maja 2017, ko se je rok že iztekel.

               (4)

               Ustrezna priporočila za posamezne države so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov (skladi ESI) za obdobje 2014–2020. Člen 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (3) določa, da lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, zagotovila v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti skladov ESI z dobrim gospodarskim upravljanjem.

               (5)

               Za Bolgarijo trenutno velja preventivni del Pakta za stabilnost in rast. Vlada, izhajajoč iz uravnoteženega proračunskega položaja v letu 2016, v svojem konvergenčnem programu za leto 2017 načrtuje nominalni primanjkljaj v višini 0,6 % BDP v letu 2017. Nominalni primanjkljaj naj bi se nekoliko izboljšal na 0,5 % BDP v letu 2018 in nato spremenil v majhen presežek. Srednjeročni proračunski cilj, tj. strukturni primanjkljaj v višini 1 % BDP, naj bi bil dosežen z nekaj rezerve v celotnem obdobju programa. Glede na konvergenčni program za leto 2017 se pričakuje, da se bo delež dolga sektorja država v BDP v letu 2016 znižal z 29,5 % BDP v letu 2016 na 23,8 % v letu 2020. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je verjeten.

               (6)

               Svet je 12. julija 2016 Bolgariji za leto 2017 priporočil, naj doseže letno fiskalno prilagoditev v višini 0,5 % BDP, da bi se približala srednjeročnemu proračunskemu cilju. Podatki o realizaciji kažejo, da je Bolgarija svoj srednjeročni proračunski cilj uspešno presegla že v letu 2016. Glede na pomladansko napoved Komisije iz leta 2017 je ob nespremenjenih politikah pričakovati, da se bo strukturni saldo obrnil s presežka v višini 0,1 % BDP v letu 2016 na primanjkljaj v višini 0,4 % BDP v letu 2017 in 0,3 % BDP v letu 2018. Kljub temu poslabšanju naj bi strukturni saldo v obeh letih ostal nad srednjeročnim proračunskim ciljem. Na splošno Svet pričakuje, da bo Bolgarija v letih 2017 in 2018 izpolnjevala določbe Pakta za stabilnost in rast.

               (7)

               Prizadevanja za izboljšanje pobiranja davkov so v teku. Kljub izboljšanju je izpolnjevanje davčnih obveznosti še vedno izziv. Obseg sive ekonomije in dela na črno je še vedno visok. Upravno breme v zvezi z davki se je zmanjšalo, vendar je še vedno veliko. Videti je, da so ukrepi za skrajšanje upravnih postopkov zaenkrat dosegli omejene rezultate, nič pa tudi ne kaže na večje izboljšave glede prostovoljnega izpolnjevanja davčnih obveznosti. V teh okoliščinah se zdi, da je izvrševanje pravil ključnega pomena ne le za izvajanje nadzora, temveč tudi za krepitev preprečevanja neizpolnjevanja davčnih obveznosti. Akcijski načrt o enotni nacionalni strategiji 2015–2017 za izboljšanje pobiranja davkov, boj proti sivi ekonomiji in zmanjševanje stroškov izpolnjevanja davčnih obveznosti se zdi koristno orodje zlasti za vrednotenje ter boljše usklajevanje in večjo učinkovitost številnih upravnih organov, ki delujejo na področju davkov. Naknadna analiza učinkov specifičnih ukrepov bi lahko prispevala k ustrezni oceni, načrtovanju in usmerjanju prihodnjih ukrepov za izpolnjevanje davčnih obveznosti. Ti ukrepi bodo vključeni v obsežno enotno nacionalno strategijo, ki naj bi nadomestila sedanjo strategijo, ki se izteče konec leta 2017.

               (8)

               Bolgarske oblasti so v dogovoru in sodelovanju z ustreznimi evropskimi organi preverili kakovost sredstev in izvedli obremenitvene teste bančnega in zavarovalniškega sektorja ter pregled sredstev zasebnih pokojninskih skladov. Medtem ko so rezultati potrdili zanesljivost sektorjev na agregatni ravni, so bila potrjena področja ranljivosti, med drugim v nekaterih sistemsko pomembnih institucijah. Ker nadaljnji ukrepi še niso bili v celoti izvedeni, vir ranljivosti ostaja. Poleg tega omenjeni trije pregledi niso v celoti obravnavali nekaterih vprašanj, med drugim vrednotenja nelikvidnih finančnih instrumentov in sredstev ter razkrivanja povezanih strank. Nadzorni organi bi pri obravnavi teh vprašanj lahko uporabili bolj konzervativen pristop. Odprta vprašanja v zavarovalniškem sektorju vključujejo tudi obravnavo nekaterih pozavarovalnih pogodb, nekaterih zavarovalnih terjatev in nadzora na ravni skupine.

               (9)

               Da se podobna neravnotežja ne bi pojavljala tudi v prihodnje, je treba dokončno oblikovati ukrepe za izboljšanje bančnega nadzora, potrebna pa so tudi nadaljnja prizadevanja za izboljšanje nebančnega nadzora. Ključni izzivi za nacionalne organe ostajajo sredstva, ki jih je težko vrednotiti, in boj proti nepoštenim poslovnim praksam, vključno s povezanimi strankami in povezanim kreditiranjem. Bolgarska narodna banka je začela izvajati načrt za reformo in razvoj bančnega nadzora, tudi na podlagi ugotovitev Svetovne banke in Mednarodnega denarnega sklada. Ta načrt se zdaj izvaja, vendar ga bo morda treba spremeniti glede na ugotovitve programa za ocenjevanje finančnega sektorja. Pomanjkljivosti pri nadzoru, ki so bile ugotovljene s pregledi jamstvenega in pokojninskega sklada, kažejo na potrebo po tem, da bi komisija za finančni nadzor razvila in začela izvajati celovit načrt za okrepitev nadzora, tudi z izboljšanjem svojega notranjega upravljanja in delovanja. Da se zagotovi popolna verodostojnost, bi tak načrt moral temeljiti na mednarodnih najboljših praksah na tem področju in bi moral biti pripravljen in izveden v tesnem sodelovanju z ustreznimi evropskimi organi, po potrebi z vključevanjem prispevkov tretjih ponudnikov storitev.

               (10)

               Dolg podjetij ostaja visok (precej višji kot v primerljivih državah), kar predstavlja breme za bilance stanja podjetij in lahko ovira povpraševanje po posojilih in naložbe v srednjeročnem obdobju. Za zmanjšanje še vedno visoke ravni slabih posojil podjetij bi morali bolgarski organi olajšati postopek prestrukturiranja dolga za banke s pomočjo celovitega sklopa orodij. Na primer, s pospešitvijo reforme insolvenčnega okvira bi izboljšali pravno okolje za obravnavo slabih dolgov in zagotovili možnosti za izvensodno prestrukturiranje. Zunaj insolvenčnega okvira bi zbirka orodij lahko vključevala nadzorne smernice za banke z zelo visokimi ravnmi slabih posojil. Vključevala bi lahko tudi ukrepe, ki bi povečali preglednost podatkov o kakovosti sredstev, da bi poglobili sekundarni trg za slaba posojila.

               (11)

               Nedavni razvoj trga dela je bil pozitiven, vendar strukturni problemi ostajajo nerešeni. Obseg delovne sile se še naprej zmanjšuje zaradi staranja prebivalstva v povezavi z izseljevanjem. Zaradi strukturnih sprememb v gospodarstvu je nujno treba izkoristiti neizkoriščeni delovni potencial. Trenutno so za trg dela značilni visoka stopnja dolgotrajno brezposelnih v skupni brezposelnosti in visoka stopnja neaktivnosti, omejeno vključevanje mladih na trg dela in pomanjkanje strokovno usposobljene delovne sile ter neskladje v znanju in spretnostih. Medtem ko je stopnja brezposelnosti v letu 2015 padla pod povprečje Unije, pomembni izzivi ostajajo delež dolgotrajne brezposelnosti in stopnja mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, ter nizka stopnja zaposlenosti nizko usposobljenih ljudi. Ob teh izzivih aktivne politike trga dela niso dovolj ciljno usmerjene k prikrajšanim skupinam in njihovim potrebam, kar ovira njihovo zaposljivost. Poleg tega lahko nezadostno povezovanje služb za zaposlovanje in socialnih služb za prejemnike socialnih prejemkov omeji njihovo udeležbo na trgu dela.

               (12)

               Izboljšanje rezultatov izobraževanja in krepitev zagotavljanja kakovostnega vključujočega rednega izobraževanja ostaja izziv, kar bi utegnilo imeti negativne posledice za revščino. Čeprav se je tveganje revščine ali socialne izključenosti pri otrocih nekoliko zmanjšalo, še vedno ostaja med najvišjimi v Uniji in je tesno povezano s stopnjo izobrazbe staršev. Dosežki pri osnovnih znanjih, kot jih merijo v okviru Programa mednarodne primerjave dosežkov učencev OECD 2015 (PISA), kažejo, da delež oseb, ki ne dosegajo svojih potencialov pri branju, matematiki in naravoslovju, ostaja med najvišjimi v Uniji. Načrtovano metodologijo za izboljšanje financiranja šolanja je treba še razviti. Njen cilj je podpora bolj pravičnim rezultatom z zagotavljanjem dodatne podpore za manj uspešne šole. Otroci iz družin z nižjim socialno-ekonomskim statusom, zlasti iz romskih družin, de facto ne uživajo enakih možnosti izobraževanja, vključno s predšolsko vzgojo. Na področju poklicnega izobraževanja in usposabljanja poteka reforma, vendar sta njena kakovost in sodelovanje s podjetji in socialnimi partnerji pomanjkljiva. Dualno izobraževanje se še vedno uvaja. Na področju visokošolskega izobraževanja kakovost in ustreznost za potrebe trga dela poskušajo izboljšati s financiranjem na podlagi uspešnosti.

               (13)

               Omejena dostopnost, nizka sredstva, izseljevanje strokovnjakov in slabi rezultati na področju zdravja ostajajo ključni izzivi zdravstvenega sistema. Nizko kritje zdravstvenega zavarovanja, vključno z nizko stopnjo javnega kritja ambulantnih zdravstvenih storitev, in visoka neposredna plačila otežujejo dostop do zdravstvenega varstva za nekatere ljudi. Nedavni ukrepi, kot je selektivno najemanje bolnišničnih storitev na podlagi nacionalnega načrta za zdravje, bi lahko izboljšali dostop do zdravstvenega varstva in pravičnost, če bi se izvajali v celoti.

               (14)

               Bolgarska minimalna plača, ki je sicer še vedno najnižja v Uniji, se je od leta 2011 znatno povečala. Pri vzpostavljanju objektivnega mehanizma je bil dosežen omejen napredek, kljub doseženemu dogovoru o merilih med delodajalci in sindikati. Neobstoj preglednega mehanizma, ki bi upošteval ekonomska in socialna merila, pogoje na trgu dela in institucionalne vidike njihove uporabe, lahko ogrozi ustrezno ravnovesje med cilji podpore zaposlovanju in konkurenčnosti ter varovanja prihodkov od dela. Kljub nekaj napetosti med socialnimi partnerji med neuspešnimi pogajanji za minimalne pragove za socialno varnost za leto 2017 je socialni dialog v državi še vedno prisoten.

               (15)

               Visok delež oseb, ki jim grozi revščina ali socialna izključenost, ostaja pereč gospodarski in družbeni problem. Bolgarija je še vedno najrevnejša država članica Unije, v kateri so prikrajšane skupine, kot so Romi, otroci, starejši in ljudje na podeželskih območjih, nesorazmerno prizadete. Po več letih stalnega izboljševanja se je stopnja tveganja revščine za starejše bistveno poslabšala. Revščini ali socialni izključenosti so še posebej izpostavljene starejše ženske zaradi običajno krajšega obdobja plačevanja prispevkov pokojninskega zavarovanja. Medtem ko se je relativno stanje revščine otrok izboljšalo, stopnja revščine v tej skupini ostaja zelo visoka. Deinstitucionalizacija otrok ohranja svoj zagon s sprejetjem novega akcijskega načrta. Vendar pa proces še vedno zaostaja za odrasle in invalidne osebe. Neenakost dohodkov je resen problem, ki postaja vedno večji. Razmerje med dohodki najbogatejših 20 % gospodinjstev in dohodki najrevnejših 20 % gospodinjstev se je zvišalo s 6,1 v letu 2012 na 7,1 v letu 2015 in je danes med najvišjimi v Uniji. V Bolgariji je razlika med dohodkovno neenakostjo pred obdavčitvijo in socialnimi transferji ter po njih med najmanjšimi v Uniji. Sistem socialne zaščite, vključno s splošno shemo minimalnega dohodka, ne zagotavlja ustrezne ravni podpore. Število ljudi, ki prejemajo socialne prejemke, ostaja nizko zaradi zelo strogih zahtev za vstop. Minimalni dohodek ostaja na nizki ravni in ni bil posodobljen od leta 2009, prav tako zanj ni preglednega mehanizma popravkov.

               (16)

               Uvedeni so bili ukrepi za izboljšanje sistema javnega naročanja, vendar se bo njihova dejanska dodana vrednost pokazala šele v prihodnosti. Zagotoviti je treba ustrezno in učinkovito izvajanje novega na tveganju temelječega sistema predhodnih kontrol. Sprejetje priporočil, podanih v okviru pregleda pritožbenega sistema, ostaja izziv, saj so učinkovita pravna sredstva ključna za izvajanje pomembnih projektov. Po opravljenem ocenjevanju bi bilo treba prilagoditi upravno zmogljivost agencije za javno naročanje glede na njene pristojnosti. Okrepiti bi bilo treba tudi upravno zmogljivost javnih naročnikov, med drugim z metodološko podporo agencije za javno naročanje ter centraliziranih in/ali pomožnih nabavnih dejavnosti osrednjih nabavnih organov osrednji upravi, občinam in zdravstvenemu sektorju. Prizadevanja za uvedbo e-javnega naročanja, da bi se povečala preglednost javnega naročanja, je treba še dokončati. Zagotavljanje nepristranskosti javnih ponudb in preprečevanje morebitnih navzkrižij interesov ostajata pomembni vprašanji. Kljub nedavnim reformam za posodobitev javne uprave učinkovitost in uspešnost javnih institucij ostajata omejeni. V letu 2016 so bile dokončane številne pravne spremembe, s katerimi je bil vzpostavljen ustrezen pravni okvir, vendar pa njihovo učinkovito in sistematično izvrševanje in izvajanje ostaja problematično.

               (17)

               V letu 2016 je Bolgarija sprejela pomembne reforme za odpravo nerešenih vprašanj glede neodvisnosti in kakovosti pravosodnega sistema. Ker pa so bile te reforme sprejete šele pred kratkim, je za oceno njihovega učinka še prezgodaj. Na številnih področjih so potrebni nadaljnji ukrepi. Tudi korupcija ostaja v Bolgariji velik izziv in še naprej ovira naložbe, tako na nacionalni kot na lokalni ravni. V letu 2015 so organi predstavili ambiciozno strategijo za boj proti korupciji, vendar je njeno izvajanje še v povojih. Protikorupcijsko politiko Bolgarije še naprej ovirajo šibke in razdrobljene institucije, slabi rezultati pri pregonu korupcije na visoki ravni in neodločna parlamentarna podpora reformam. Bolgarija prejema priporočila za področje reforme pravosodja ter boja proti korupciji in organiziranemu kriminalu v okviru mehanizma za sodelovanje in preverjanje (4). Ti področji zato nista zajeti v priporočilih za posamezne države za Bolgarijo.

               (18)

               V okviru evropskega semestra 2017 je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Bolgarije in jo objavila v poročilu o državi za leto 2017. Prav tako je ocenila ukrepanje po priporočilih, ki jih je Bolgarija prejela v prejšnjih letih.

               (19)

               Svet ob upoštevanju te ocene pričakuje, da bo Bolgarija izpolnila določbe Pakta za stabilnost in rast.

               (20)

               Ob upoštevanju poglobljenega pregleda, ki ga je opravila Komisija, in te ocene so priporočila Sveta v skladu s členom 6 Uredbe (EU) št. 1176/2011 izražena v priporočilih 2 in 3 –

         PRIPOROČA, da Bolgarija v letih 2017 in 2018 ukrepa tako, da:

               1.

               Dodatno izboljša pobiranje davkov in izpolnjevanje davčnih obveznosti, med drugim z obsežnim sklopom ukrepov tudi po letu 2017. Pospeši izvrševanje ukrepov za zmanjšanje obsega neformalne ekonomije, predvsem dela na črno.

               2.

               Sprejme nadaljnje ukrepe na podlagi pregledov finančnega sektorja, zlasti glede pozavarovalnih pogodb, nadzora na ravni skupin, sredstev, ki jih je težko vrednotiti, in razkrivanja povezanih strank. Izboljša nadzor bančnega in nebančnega sektorja z izvajanjem celovitih akcijskih načrtov v tesnem sodelovanju z evropskimi organi. Pospeši zmanjševanje še vedno visoke ravni slabih posojil podjetij s pomočjo celovitega sklopa orodij, tudi s hitrejšo reformo insolvenčnega okvira in s spodbujanjem delujočega sekundarnega trga za slaba posojila.

               3.

               Izboljša ciljno usmerjenost aktivnih politik trga dela in povezovanje med službami za zaposlovanje in socialnimi službami za prikrajšane skupine. Poveča zagotavljanje kakovostnega rednega izobraževanja, zlasti za Rome. Poveča kritje zdravstvenega zavarovanja, zmanjša neposredna plačila in sprejme ukrepe za odpravo pomanjkanja zdravstvenih delavcev. V posvetovanju s socialnimi partnerji vzpostavi pregleden mehanizem za določanje minimalne plače. Izboljša doseg in ustreznost minimalnega dohodka.

               4.

               Zagotovi učinkovito izvajanje nacionalne strategije za javno naročanje za obdobje 2014–2020.

      V Bruslju, 11. julija 2017

            Za Svet

            Predsednik

         T. TÕNISTE

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

      (3)  Člen 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

      (4)  Odločba Komisije 2006/929/ES z dne 13. decembra 2006 o vzpostavitvi mehanizma za sodelovanje in preverjanje napredka Bolgarije pri izpolnjevanju posebej določenih meril na področjih reforme pravosodja ter boja proti korupciji in organiziranemu kriminalu (UL L 354, 14.12.2006, str. 58).


title: Priporočilo Sveta z dne 16. junija 2017 za odpravo znatnega ugotovljenega odklona od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja v Romuniji

text:
               6.7.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 216/1

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 16. junija 2017
   za odpravo znatnega ugotovljenega odklona od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja v Romuniji
   (2017/C 216/01)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 121(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 10(2) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V skladu s členom 121 Pogodbe o delovanju Evropske unije države članice spodbujajo zdrave javne finance v srednjeročnem obdobju z usklajevanjem ekonomskih politik in večstranskim nadzorom, da se prepreči pojav čezmernega javnofinančnega primanjkljaja.

               (2)

               Pakt za stabilnost in rast temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za stabilnost cen in močno trajnostno rast, ki prispeva k ustvarjanju delovnih mest.

               (3)

               Svet je 12. julija 2016 Romuniji priporočil, naj omeji odklon od srednjeročnega proračunskega cilja v letu 2016 in doseže letno fiskalno prilagoditev v višini 0,5 % BDP v letu 2017, razen če se srednjeročni proračunski cilj izpolni z manjšim fiskalnim naporom (2).

               (4)

               Glede na napoved Komisije iz pomladi 2017 in podatke o realizaciji iz leta 2016, ki jih je potrdil Eurostat, se je strukturni saldo v letu 2016 z vrednosti –0,6 % BDP, kar je nad srednjeročnim proračunskim ciljem –1 % BDP, poslabšal na –2,6 % BDP, to pa kaže na znaten odklon od srednjeročnega proračunskega cilja (kar pomeni odklon v višini 1,6 % BDP). Rast javnofinančnih odhodkov brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov in enkratnih ukrepov je bila precej nad referenčno vrednostjo za odhodke, kar tudi kaže na znaten odklon (kar pomeni odklon v višini –2,0 % BDP). Razlika v kazalnikih izhaja zlasti iz tega, da so se pri izračunih uporabile različne nominalne letne stopnje potencialne rasti BDP. Ne glede na to razliko oba kazalnika potrjujeta znaten odklon od zahtev iz preventivnega dela Pakta za stabilnost in rast v letu 2016.

               (5)

               Komisija je 22. maja 2017 po celoviti oceni za Romunijo ugotovila obstoj znatnega odklona od srednjeročnega proračunskega cilja in tej državi članici izdala opozorilo v skladu s členom 121(4) Pogodbe in prvim pododstavkom člena 10(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.

               (6)

               V skladu z drugim pododstavkom člena 10(2) Uredbe (ES) št. 1466/97 Svet v enem mesecu od dneva sprejetja opozorila na zadevno državo članico naslovi priporočilo, naj sprejme potrebne ukrepe. V skladu z Uredbo (ES) št. 1466/97 je v priporočilu državi članici določen največ petmesečni rok za odpravo odklona. Na tej podlagi se zdi 15. oktober 2017 primeren rok, do katerega naj Romunija odpravi odklon. Romunija bi morala v navedenem roku poročati o ukrepih, ki jih je sprejela na podlagi tega priporočila.

               (7)

               Ocenjuje se, da je bil strukturni saldo Romunije v letu 2016 za 1,6 % BDP oddaljen od srednjeročnega proračunskega cilja. Glede na projekcije proizvodne vrzeli v napovedi Komisije iz pomladi 2017 so gospodarske razmere v Romuniji v letu 2017 normalne. Dolg sektorja država v Romuniji je pod pragom 60 % BDP. Minimalni zahtevani strukturni napor, ki ga določata Uredba št. 1466/97 in prilagoditvena matrika, ki upošteva prevladujoče gospodarske razmere in morebitne pomisleke glede vzdržnosti, znaša 0,5 % BDP. V napovedi Komisije iz pomladi 2017 je v letu 2017 predvideno nadaljnje poslabšanje strukturnega salda za 1,3 % BDP. Da bi dosegli minimalno strukturno izboljšanje za 0,5 % BDP v letu 2017, je zato treba sprejeti ukrepe, ki bi skupno dosegali 1,8 % BDP v primerjavi s sedanjim izhodiščem iz napovedi Komisije iz pomladi 2017. Ker se zaradi minimalne prilagoditve, ki jo zahteva Pakt za stabilnost in rast, zahteva velik napor za strukturno konsolidacijo, je primerno, da se ne zahtevajo dodatne prilagoditve poleg minimalne zahteve v višini 0,5 % BDP.

               (8)

               Zahtevano izboljšanje strukturnega salda za 0,5 % BDP v letu 2017 ustreza nominalni stopnji rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov, ki ne presegajo 3,3 % v letu 2017 (3).

               (9)

               Napoved Komisije iz pomladi 2017 predvideva, da bo dolg sektorja država v letu 2017 znašal 3,5 % BDP, kar presega referenčno vrednost 3 % BDP iz Pogodbe. Zdi se, da je zahtevana strukturna prilagoditev primerna tudi, da bo Romunija v letu 2017 lahko spoštovala prag za dolg sektorja država v višini 3 % BDP.

               (10)

               Primerno je, da se to priporočilo objavi.

               (11)

               Za doseganje priporočenih proračunskih ciljev je ključnega pomena, da Romunija sprejme in dosledno izvaja potrebne ukrepe ter pozorno spremlja razvoj tekočih odhodkov –

         PRIPOROČA:
   ROMUNIJA NAJ

               (1)

               sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2017 ne bo presegla 3,3 % BDP, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi za 0,5 % BDP, s čimer bo država na primerni prilagoditveni poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja;

               (2)

               za zmanjšanje primanjkljaja uporabi morebitne nepričakovane koristi; ukrepi za konsolidacijo proračuna bi morali zagotoviti trajno izboljšanje strukturnega salda sektorja država brez oviranja rasti;

               (3)

               Svetu do 15. oktobra 2017 poroča o ukrepih, ki jih je sprejela na podlagi tega priporočila.

      To priporočilo je naslovljeno na Romunijo.
      V Luxembourgu, 16. junija 2017

            Za Svet

            Predsednik

         E. SCICLUNA

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  Priporočilo Sveta z dne 12. julija 2016 v zvezi z nacionalnim programom reform Romunije za leto 2016 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Romunije za leto 2016 (UL C 299, 18.8.2016, str. 73).

      (3)  Neto javnofinančne odhodke sestavljajo vsi javnofinančni odhodki brez odhodkov za obresti, odhodkov za programe Unije, v celoti izravnanih s prihodki iz skladov Unije, in nediskrecijskih sprememb pri odhodkih za nadomestila za brezposelnost. Nacionalno financirane bruto investicije v osnovna sredstva so zglajene na obdobje štirih let. Diskrecijski ukrepi na strani prihodkov ali zakonsko določena povečanja prihodkov so vračunani. Enkratni ukrepi na strani prihodkov in na strani odhodkov so pobotani.


title: Priporočilo Komisije z dne 3. junija 2005 o splošnih smernicah za nacionalne strani eurokovancev v obtoku (notificirano pod dokumentarno številko C(2005) 1648)

text:
               18.7.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 186/1

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 3. junija 2005
   o splošnih smernicah za nacionalne strani eurokovancev v obtoku
   (notificirano pod dokumentarno številko C(2005) 1648)
   (Besedila v angleškem, finskem, francoskem, grškem, italijanskem, nemškem, nizozemskem, portugalskem, španskem in švedskem jeziku so edina verodostojna)
   (2005/491/ES)
   KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 211 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V skladu s členom 106(2) Pogodbe lahko države članice izdajajo kovance, pod pogojem, da jim Evropska centralna banka odobri obseg emisije.

               (2)

               Svet je z Uredbo Sveta (ES) št. 975/98 z dne 3. maja 1998 o apoenih in tehničnih specifikacijah eurokovancev, namenjenih obtoku (1), v skladu z drugim stavkom člena 106(2) Pogodbe sprejel ukrepe za usklajevanje na tem področju.

               (3)

               V skladu s členom 11 Uredbe Sveta (ES) št. 974/98 z dne 3. maja 1998 o uvedbi eura (2) bodo imeli kovanci, izraženi v eurih in centih, v skladu z apoeni in tehničnimi specifikacijami status zakonitega plačilnega sredstva v vseh „sodelujočih“ državah članicah, kakor je določeno v navedeni uredbi. Ti kovanci krožijo po celotnem euroobmočju, odkar so bili 1. januarja 2002 dani v obtok.

               (4)

               Aprila 1996 je Ekonomsko-finančni svet na neformalnem zasedanju v Veroni potrdil, da bi morali imeti eurokovanci skupno evropsko zadnjo stran in posebno nacionalno sprednjo stran. Skupne motive za različne apoene so izbrali predsedniki ali vlada držav članic na zasedanju Evropskega sveta decembra 1997 v Amsterdamu, po natečaju, ki ga je organizirala Komisija. Motive na nacionalnih straneh eurokovancev je določila vsaka država članica.

               (5)

               Svet je 8. decembra 2003 potrdil, da se moratorij o izdaji priložnostnih kovancev, namenjenih obtoku, ki ga je uvedel Ekonomsko-finančni svet 23. novembra 1998, prekine. Od leta 2004 dalje, ob upoštevanju nekaterih omejitev, je v skladu s Priporočilom Komisije 2003/734/ES z dne 29. septembra 2003 o skupni praksi glede sprememb motiva nacionalnih sprednjih strani eurokovancev v obtoku (3) državam članicam dovoljeno, da lahko v spomin na posebne dogodke ali osebe izdajo priložnostne eurokovance, namenjene obtoku, z nacionalnim motivom, ki se razlikuje od motiva na običajnem eurokovancu v obtoku. Poleg tega je Svet potrdil, da je sprememba standardne nacionalne strani kovanca mogoča, če je bil upodobljen predsednik zamenjan, medtem ko se lahko moratorij za spremembe nacionalnih strani iz drugih razlogov ponovno preuči do konca leta 2008.

               (6)

               Po širitvi Evropske unije maja 2004 je več držav članic, ki so pristopile pred kratkim, začelo s pripravami na sprejetje eura. Del teh priprav je izbor nacionalnih strani njihovih eurokovancev.

               (7)

               Glede na naraščajoče število različnih nacionalnih strani bodo skupne smernice za izbor nacionalnih strani obeh, standardnih in priložnostnih kovancev, namenjenih obtoku, predlagane v tem priporočilu, okrepile splošno skladnost sistema eurokovancev.

               (8)

               Eurokovanci ne krožijo samo po državi izdaje, ampak po celotnem euroobmočju in celo izven njegovih meja. Posledično je delež kovancev v obtoku, ki nimajo nacionalnega motiva, v vsaki državi euroobmočja vedno večji. Državo izdaje bi bilo zato treba odtisniti na vidno mesto na nacionalni strani, da bi tako zainteresirani uporabniki kovancev zlahka prepoznali državo izvora.

               (9)

               Skupne evropske strani eurokovancev imajo lahko oboje, ime enotne valute in apoen kovanca. Na nacionalni strani kovancev naj se ne bi ponovila niti ime enotne valute niti apoen kovanca. Obod kovanca za 2 eura lahko nosi oznako apoena, s tem da se uporabi samo številka „2“ in/ali izraz „euro“, v skladu z obstoječimi praksami v večini držav članic.

               (10)

               Ker krožijo eurokovanci po celotnem euroobmočju so njihove značilnosti nacionalnih motivov deloma stvar skupnega interesa. Države članice bi se morale med seboj obveščati o novih nacionalnih straneh pred končno odločitvijo. Za nadaljnjo distribucijo bi zato morale države članice posredovati Komisiji svoje nove motive na eurokovancih (vključno z obodom kovanca za 2 eura). Pri tem se je treba izogniti kakršnega koli nepotrebnega odlašanja.

               (11)

               Z državami članicami so potekala posvetovanja o smernicah, opredeljenih v tem priporočilu, da lahko upoštevajo različne prakse in prednosti na tem področju.

               (12)

               Skupnost je sprejela monetarne sporazume s Kneževino Monako, Republiko San Marino in Vatikansko mestno državo in jim dovolila, da izdajo določene količine eurov, namenjenih obtoku. Skupne smernice bi se morale uporabljati tudi za kovance v obtoku, ki jih izdajo te države –

         PRIPOROČA:
   Člen 1
   Identifikacija države članice izdaje
   Nacionalne strani vseh apoenov eurokovancev v obtoku imajo oznako države članice izdaje, tj. ime države članice ali okrajšavo imena.
   Člen 2
   Izpuščanje imena valute in apoena

               (a)

               Na nacionalni strani kovancev se ne smejo ponoviti niti oznake apoenov ali njihovih delov niti ime enotne valute ali njena razdelitev, razen če temelji takšna oznaka na uporabi drugačne abecede.

               (b)

               Obod kovanca za 2 eura lahko nosi oznako apoena, s tem da se uporabi samo številka „2“ in/ali izraz „euro“.

         Člen 3
   Informativni postopek
   Države članice bi se morale med seboj obveščati o novih nacionalnih straneh, vključno z obodom kovanca, še preden te motive uradno potrdijo. Zato bi morala država članica izdaje posredovati nove motive Komisiji, ki bo ob potrebi preko pristojnega pododbora Ekonomsko-finančnega odbora nemudoma obvestila ostale države članice. Vse pomembne informacije o novih nacionalnih motivih kovancev bodo objavljene v Uradnem listu Evropske unije.
   Člen 4
   Področje priporočenih praks
   To priporočilo bi se moralo uporabljati za nacionalne strani in obode kovancev obeh, standardnih in priložnostnih eurokovancev v obtoku. Ne sme pa se uporabljati za nacionalne strani in obode kovancev obeh, standardnih in priložnostnih eurokovancev v obtoku, ki so bili prvič izdani pred sprejetjem tega priporočila.
   Člen 5
   Naslovniki
   To priporočilo je naslovljeno na vse države članice, kakor so bile določene v členu 1 Uredbe (ES) št. 974/98.

      V Bruslju, 3. junija 2005

            Za Komisijo

         Joaquín ALMUNIA

            Član Komisije

      (1)  UL L 139, 11.5.1998, str. 6. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 423/1999 (UL L 52, 27.2.1999, str. 2).

      (2)  UL L 139, 11.5.1998, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2596/2000 (UL L 300, 29.11.2000, str. 2).

      (3)  UL L 264, 15.10.2003, str. 38.


title: ES: Priporočilo Komisije z dne 15. februarja 2005 o vlogi neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta javnih družb in o komisijah upravnega odbora ali nadzornega sveta (Besedilo velja za EGP).

text:
               25.2.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 52/51

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 15. februarja 2005
   o vlogi neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta javnih družb in o komisijah upravnega odbora ali nadzornega sveta
   (Besedilo velja za EGP)
   (2005/162/ES)
   KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti druge alinee člena 211 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V sporočilu, sprejetem 21. maja 2003, je Komisija predstavila akcijski načrt „Posodabljanje prava družb in izboljšanje upravljanja družb v Evropski uniji – načrt za napredek“ (1). Glavna cilja akcijskega načrta sta krepitev pravic delničarjev in zaščita zaposlenih, upnikov in drugih strank, s katerimi se ukvarjajo družbe, ob ustreznem prilagajanju prava družb in pravil o upravljanju družb različnim kategorijam družb, kot tudi spodbujanje učinkovitosti in konkurenčnosti poslovanja, s posebno pozornostjo nekaterim posebnim čezmejnim vprašanjem.

               (2)

               V svoji Resoluciji z dne 21. aprila 2004 je Evropski parlament pozdravil akcijski načrt in izrazil močno podporo večini izraženih pobud. Evropski parlament je pozval Komisijo, da naj predlaga pravila za odpravo in za preprečevanje navzkrižja interesov, posebej pa je poudaril tudi potrebo, da imajo javne družbe revizijsko komisijo, katere naloge bi morale vključevati nadziranje neodvisnosti, nepristranskosti in učinkovitosti zunanjih revizorjev.

               (3)

               Družbe najamejo neizvršne direktorje ali člane nadzornega sveta iz različnih vzrokov. Posebno pomembna je njihova vloga pri nadziranju izvršnih direktorjev ali članov uprave in pri obravnavanju situacij, ki vključujejo navzkrižje interesov. Pospeševanje slednje vloge je bistveno za povrnitev zaupanja v finančne trge. Države članice bi bilo zato treba povabiti, da sprejmejo ukrepe za javne družbe, opredeljene kot družbe, katerih vrednostni papirji so sprejeti za trgovanje na organiziranem trgu v Skupnosti. Pri izvajanju tega priporočila bi morale države članice upoštevati posebnosti kolektivnih naložbenih podjemov v obliki družbe in preprečiti, da bi bile različne oblike kolektivnih naložbenih podjemov po nepotrebnem različno obravnavane. Glede kolektivnih naložbenih podjemov, kakor so opredeljeni v Direktivi Sveta 85/611/EGS z dne 20. decembra 1985 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (2), slednja že določa niz posebnih mehanizmov upravljanja. Vendar pa, da bi se izognili nepotrebno neenakemu obravnavanju tistih kolektivnih naložbenih podjemov v obliki družbe, ki jih usklajevanje na ravni Skupnosti ne zadeva, bi morale države članice upoštevati, ali in do kolikšne mere enakovredni mehanizmi upravljanja zadevajo te neusklajene kolektivne naložbene podjeme.

               (4)

               Glede na zahtevnost številnih obravnavanih vprašanj, sprejemanje podrobnih obvezujočih pravil ni nujno najbolj zaželen in učinkovit način za dosego zastavljenih ciljev. Številni kodeksi o upravljanju družb, sprejeti v državah članicah, se z namenom spodbujanja skladnosti zanašajo na razkrivanje, ki temelji na pristopu „upoštevaj ali pojasni“: to pomeni, da morajo družbe razkriti, ali ravnajo v skladu s kodeksom, oziroma pojasniti vse bistvene odmike od kodeksa. Ta pristop družbam omogoča, da izrazijo sektorske zahteve in zahteve, ki so značilne za družbe, trgom pa ocenjevanje pojasnil in ponujenih utemeljitev. Zato je z namenom spodbujanja vloge neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta primerno, da se vse države članice povabi, da ukrenejo vse, kar je potrebno, da na državni ravni uvedejo niz določb, temelječih na načelih, predstavljenih v tem priporočilu, ki naj bi jih uporabljale javne družbe bodisi na podlagi pristopa „upoštevaj ali pojasni“ bodisi na podlagi zakonodaje.

               (5)

               Če se države članice odločijo, da bodo uporabile pristop „upoštevaj ali pojasni“ (pri katerem morajo podjetja pojasniti svoje ravnanje glede na niz določenih priporočil o najboljši praksi), bi morale imeti možnost, da to storijo na podlagi ustreznih priporočil, ki so jih razvili udeleženci na trgu.

               (6)

               Osnovni cilj katerih koli ukrepov, ki jih bodo sprejele države članice v skladu s tem priporočilom, bi moral biti izboljšanje upravljanja javnih družb. Ker je omenjeni cilj pomemben za zaščito dejanskih ali možnih vlagateljev v vse javne družbe v Skupnosti, ne glede na to, ali so registrirane v eni od držav članic ali ne, bi ti ukrepi morali veljati tudi za družbe iz tretjih držav, ki imajo vrednostne papirje uvrščene na organizirani trg v Skupnosti.

               (7)

               Prisotnost neodvisnih predstavnikov v upravnem odboru ali nadzornem svetu, sposobnih izpodbijati odločitve vodstva, na splošno velja kot sredstvo za zaščito interesov delničarjev in drugih zainteresiranih strani. V družbah z razpršenim lastništvom je temeljni problem vprašanje, kako zagotoviti, da bi bilo vodstvo odgovorno majhnim delničarjem. V družbah z večinskimi delničarji je pozornost bolj namenjena zagotavljanju takšnega vodenja družbe, ki v zadostni meri upošteva interese manjšinskih delničarjev. Zagotavljanje zadostne zaščite za tretje stranke je pomembno v obeh primerih. Ne glede na formalno strukturo sveta katere koli družbe, bi morala biti v ta namen vodstvena funkcija podvržena učinkoviti in dovolj neodvisni nadzorni funkciji. Neodvisnost je treba razumeti kot odsotnost kakršnega koli bistvenega navzkrižja interesov; v tej zvezi bi bilo treba pozornost posvetiti nevarnostim, ki se bi utegnile pojaviti zaradi dejstva, da ima predstavnik sveta tesne vezi s konkurenčno družbo.

               (8)

               Za zagotovitev, da bo vodstvena funkcija podvržena učinkoviti in dovolj neodvisni nadzorni funkciji, bi moral upravni odbor ali nadzorni svet vključevati zadostno število neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta, ki v družbi ali njeni skupini nimajo vodstvene funkcije in ki so neodvisni, tj. prosti vseh bistvenih navzkrižij interesov. Glede na različne pravne sisteme v državah članicah, ne bi bilo primerno, da se delež neodvisnih direktorjev v upravnem odboru ali nadzornem svetu natančno določi na ravni Skupnosti.

               (9)

               Nadzorna vloga neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta se običajno šteje za ključnega pomena na treh področjih, na katerih je možnost navzkrižja interesov na ravni vodstva posebej visoka, še zlasti kadar te zadeve niso neposredna odgovornost delničarjev, to je pri imenovanju direktorjev, pri prejemkih direktorjev in pri reviziji. Zato je na teh področjih primerno pospeševanje vloge neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta in spodbujanje ustanavljanja komisij, pristojnih bodisi za imenovanje, za prejemke ali za revizijo, v upravnem odboru ali nadzornem svetu.

               (10)

               Načeloma, in brez poseganja v pooblastila skupščine delničarjev, ima samo upravni odbor ali nadzorni svet kot celota zakonsko predpisano pristojnost odločanja in je zato kot telo, sestavljeno iz več članov, kolektivno odgovorno za izvajanje svojih nalog. Upravni odbor ali nadzorni svet je pooblaščen, da določi število in strukturo komisij, za katere meni, da so primerne za olajšanje lastnega dela, vendar pa te komisije načeloma ne smejo predstavljati nadomestek samega upravnega odbora ali nadzornega sveta. Kot splošno pravilo bi torej komisije za imenovanje, za prejemke in za revizijo morale oblikovati le priporočila, namenjena pripravi odločitev, ki jih nato sprejme upravni odbor ali nadzorni svet. Kljub temu bi moral imeti upravni odbor ali nadzorni svet možnost prenosa dela svojih pooblastil za odločanje na komisije, kadar meni, da je to primerno, in kadar je to dovoljeno v skladu z nacionalno zakonodajo, pri čemer bo ostal upravni odbor ali nadzorni svet v celoti odgovoren za odločitve, ki so sprejete na njegovem področju pristojnosti.

               (11)

               Ker sproža določanje kandidatov, ki naj bi zapolnili prosta mesta v vodstvenih organih družbe (enotirni ali dvotirni organ upravljanja), vprašanja, ki so povezana z izbiro neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta, ki naj bi nadzirali vodstvo, ali ki so povezana z zagotavljanjem izpolnjevanja njegovih nalog, bi morala biti komisija za imenovanja sestavljena pretežno iz neodvisnih neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta. To pa ne bi izključevalo, da so v komisiji za imenovanja neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta, ki ne ustrezajo merilom neodvisnosti. Prav tako ne bi izključevalo izvršnih direktorjev/članov uprave (če je komisija za imenovanja ustanovljena v primeru enotirnega organa upravljanja in dokler niso takšni direktorji v tej komisiji v večini).

               (12)

               Ker obstajajo v državah članicah različni pristopi k organom, pristojnim za imenovanja in odstavitve direktorjev, bi morala biti vloga komisije za imenovanje, ustanovljene znotraj upravnega odbora ali nadzornega sveta, predvsem zagotavljanje, da je, ko ima upravni odbor ali nadzorni svet funkcijo v procesu imenovanj in odstavitev (ne glede na to ali je v skladu z nacionalno zakonodajo pristojen za predložitev predlogov ali za sprejemanje odločitev), ta vloga opravljena na čim bolj objektiven in strokoven način. Komisija za imenovanja bi morala zato predvsem oblikovati priporočila upravnemu odboru ali nadzornemu svetu glede imenovanja in odstavitve direktorjev s strani pristojnega organa v skladu z nacionalnim pravom družb.

               (13)

               Na področju prejemkov se kodeksi o upravljanju družb, ki so jih sprejele države članice, osredotočajo predvsem na prejemke izvršnih direktorjev ali članov uprave, ker je na tem področju največja možnost zlorab in obstoja navzkrižij interesov. Številni kodeksi tudi priznavajo, da bi tudi politika prejemkov višjih kadrov morala biti obravnavana na nivoju odbora oz. sveta. Posebna pozornost je namenjena možnosti delniških opcij. Ker v državah članicah obstajajo različni pristopi v zvezi z organi, odgovornimi za določanje prejemkov direktorjev, bi morala biti vloga komisije za prejemke, ustanovljene znotraj upravnega odbora ali nadzornega sveta, predvsem zagotavljanje, da je, ko ima upravni odbor ali nadzorni svet določeno vlogo v procesu določanja prejemkov (ne glede na to ali je v skladu z nacionalno zakonodajo pristojen za predložitev predlogov ali za sprejemanje odločitev), ta vloga opravljena na čim bolj objektiven in strokoven način. Komisija za prejemke bi zato morala upravnemu odboru ali nadzornemu svetu predvsem oblikovati priporočila glede tistih vprašanj o prejemkih, o katerih odloča pristojen organ v skladu z nacionalnim pravom družb.

               (14)

               Zdi se, da sta dve temeljni nalogi upravnega odbora ali nadzornega sveta zagotavljanje, da finančna poročila in druge s tem povezane informacije, ki jih razširja družba, predstavljajo točno in popolno sliko njenega položaja, in nadziranje postopkov za ocenjevanje in upravljanje s tveganji. V tem pogledu daje večina kodeksov o upravljanju družb bistveno vlogo revizijski komisiji v smislu pomoči upravnemu odboru ali nadzornemu svetu pri izpolnjevanju te dolžnosti. V nekaterih državah članicah so te odgovornosti, v celoti ali delno, dodeljene organom družbe zunaj upravnega odbora ali nadzornega sveta. Zato bi bilo primerno določiti, da bi praviloma morala revizijska komisija, ustanovljena znotraj upravnega odbora ali nadzornega sveta, za slednjega oblikovati priporočila o omenjenih revizijskih vprašanjih, hkrati pa, da bi te funkcije lahko opravljali tudi drugi organi, – zunaj upravnega odbora ali nadzornega sveta – ki bi bili enako učinkoviti.

               (15)

               Da bi neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta lahko dejansko opravljali svojo funkcijo, bi morali imeti ustrezno strokovno znanje in izkušnje ter dovolj časa za svoje delo. Poleg tega bi jih moralo med njimi zadostno število dosegati ustrezna merila neodvisnosti. Pred imenovanjem neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta bi morale biti zagotovljene zadostne informacije o teh vprašanjih, te informacije pa bi morale biti dovolj pogosto osvežene.

               (16)

               Večina kodeksov o upravljanju družb glede usposobljenosti direktorjev zahteva, da so v svetu oz. v odboru prisotni ustrezno usposobljeni posamezniki, hkrati pa priznavajo, da bi morala biti opredelitev ustrezne usposobljenosti prepuščena sami družbi, saj je usposobljenost med drugim odvisna tudi od dejavnosti, velikosti in okolja, v katerem deluje družba, in zato, ker bi moral tej usposobljenosti zadostiti svet oz. odbor kot celota. Kljub temu pa neko vprašanje ponavadi sproža posebno skrb, in sicer potreba po posebni usposobljenosti posameznikov v revizijski komisiji, v kateri je določeno posebno znanje nujno potrebno. Upravni odbor ali nadzorni svet bi zato moral sam določiti zaželeno sestavo revizijske komisije in jo redno ocenjevati, pri čemer bi moral posebno pozornost nameniti izkušnjam, ki se zahtevajo za to komisijo.

               (17)

               Večina kodeksov o upravljanju družb poskuša zagotoviti, da bi direktorji namenili dovolj časa svojim dolžnostim. Nekateri omejujejo število mandatov, ki jih imajo lahko v drugih družbah: položaji predsednika, izvršnega direktorja ter člana uprave se ponavadi štejejo za bolj zahtevne od položaja neizvršnega direktorja ali člana nadzornega sveta, vendar pa je točno število drugih dovoljenih drugih mandatov zelo različno. Stopnja vključitve, ki se zahteva od direktorja, je v precejšnjem obsegu odvisna od družbe in od njenega okolja; vsak direktor bi se moral zavezati, da bo primerno uravnotežil svoje raznovrstne obveznosti.

               (18)

               Na splošno kodeksi o upravljanju družb, sprejeti v državah članicah, priznavajo, da mora biti visok odstotek neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta neodvisnih, to pomeni prostih bistvenih navzkrižji interesov. Neodvisnost najpogosteje razumemo kot odsotnost tesnih vezi z vodstvom, z večinskimi delničarji ali z družbo samo. Ker ni skupnega dogovora o tem, kaj neodvisnost natančno pomeni, bi bilo primerno oblikovati splošno izjavo, ki bi opisala, kaj je glavni cilj. Določiti bi bilo treba tudi (neizčrpen) seznam situacij, ki vključujejo odnose ali okoliščine, ki se običajno štejejo za takšne, da lahko sprožijo bistveno navzkrižje interesov, in ki jih morajo države članice upoštevati, ko na nacionalnem nivoju določajo ustrezna merila, ki naj bi jih uporabljal upravni odbor ali nadzorni svet. Vendar pa bi morala prvenstveno biti odločitev o tem, kaj pomeni neodvisnost, prepuščena upravnemu odboru ali nadzornemu svetu. Ko upravni odbor ali nadzorni svet uporablja merila o neodvisnosti, bi se moral osredotočiti na vsebino in ne na obliko.

               (19)

               Ob upoštevanju pomena, ki ga pripisujemo vlogi neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta pri ponovni vzpostavitvi zaupanja in, bolj splošno, pri razvoju učinkovitih postopkov upravljanja družb, bi bilo treba ukrepom v zvezi z izvajanjem določil tega priporočila v državah članicah, tesno slediti –

         PRIPOROČA:
   ODDELEK I
   PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV
   1.   Področje uporabe
   1.1   Države članice so povabljene, da na nacionalnem nivoju sprejmejo potrebne ukrepe za uvedbo niza določb o vlogi neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta ter o vlogi komisij upravnega odbora ali nadzornega sveta, ki naj bi jih uporabljale javne družbe, in sicer s pristopom „upoštevaj ali pojasni“ ali s pomočjo zakonodaje ter na način, ki najbolje ustreza njihovemu pravnemu okolju.
   Ustrezno bi morale upoštevati posebnosti kolektivnih naložbenih podjemov v obliki družbe, ki ga ureja Direktiva 85/611/EGS. Države članice bi morale preučiti tudi posebnosti kolektivnih družbenih podjemov v obliki družbe, ki jih ta direktiva ne ureja, in katerih edini namen je naložiti denar investitorjev v različne nabore sredstev ter ne poskušajo pridobiti pravnega ali upravljavskega nadzora nad katerim koli izdajateljem osnovnih naložb.
   1.2   Če se država članica odloči, da bo uporabila pristop „upoštevaj ali pojasni“, pri čemer morajo družbe svoje ravnanje pojasniti glede na niz določenih priporočil o najboljši praksi, bi morale od družb zahtevati, da vsakoletno opredelijo priporočila, ki jih niso upoštevale (in v primeru priporočil, katerih zahteve so stalne narave, v katerem delu obračunskega obdobja se je pojavilo takšno neupoštevanje), in da obsežno in natančno pojasnijo obseg in razloge za vsak pomemben odstop od priporočil.
   1.3   Pri upoštevanju načel, določenih v tem priporočilu, bi morale države članice predvsem upoštevati naslednje:
   1.3.1   Funkcije in značilnosti, ki jih komisijam, ustanovljenim znotraj upravnega odbora ali nadzornega sveta, in ki jih predlaga to priporočilo, dodelijo države članice, bi morale upoštevati tudi pravice in dolžnosti ustreznih organov družb, kakor so določene z nacionalno zakonodajo.
   1.3.2   Državam članicam bi morala biti dana možnost, da v celoti ali delno izberejo med ustanovitvijo v okviru upravnega odbora ali nadzornega sveta katere koli komisije z značilnostmi, ki jih priporoča to priporočilo, in uporabo drugih struktur – zunaj upravnega odbora ali nadzornega sveta – ali postopkov. Takšne strukture ali postopki, ki bi bili za družbe lahko obvezni na podlagi nacionalne zakonodaje ali najboljše prakse, priporočene na nacionalni ravni preko pristopa „upoštevaj ali pojasni“, bi morale biti funkcionalno enakovredne in enako učinkovite.
   1.4   Glede javnih družb, ki so registrirane v eni od držav članic, bi moral niz določb, ki naj jih uvedejo države članice, pokrivati vsaj tiste javne družbe, ki so registrirane na njihovem ozemlju.
   Glede javnih družb, ki niso registrirane v nobeni od držav članic, bi moral niz določb, ki naj jih uvedejo države članice, pokrivati vsaj tiste javne družbe, katerih delnice so primarno uvrščene na organizirani trg vrednostnih papirjev, ustanovljen na njihovem ozemlju.
   2.   Opredelitve pojmov za namene tega priporočila
   2.1   „Javna družba“ pomeni družbo, katere delnice so uvrščene na organiziran trg v smislu Direktive 2004/39/ES v eni ali več državah članicah;
   2.2   „Direktor“ pomeni katerega koli člana katerega koli upravnega, vodstvenega ali nadzornega organa v družbi;
   2.3   „Izvršni direktor“ pomeni katerega koli člana upravnega organa družbe (enotirni organ upravljanja), ki se ukvarja z vsakodnevnim vodenjem te družbe;
   2.4   „Neizvršni direktor“ pomeni katerega koli člana upravnega organa družbe (dvotirni organ upravljanja), razen izvršnega direktorja;
   2.5   „Član uprave“ pomeni katerega koli člana vodstvenega organa družbe (dvotirni organ upravljanja);
   2.6   „Član nadzornega sveta“ pomeni katerega koli člana nadzornega organa družbe (dvotirni organ upravljanja).
   ODDELEK II
   PRISOTNOST IN VLOGA NEIZVRŠNIH DIREKTORJEV ALI ČLANOV NADZORNEGA SVETA V UPRAVNEM ODBORU ALI NADZORNEM SVETU
   3.   Prisotnost neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta
   3.1   Upravni, vodstveni in nadzorni organi bi morali glede na celoto zagotavljati ustrezno ravnovesje med izvršnimi in neizvršnimi direktorji ter med člani uprave in člani nadzornega sveta, tako da posamezniki ali majhne skupine ne bi imeli možnosti vplivati na sprejemanje odločitev teh organov.
   3.2   Trenutne in pretekle obveznosti predsednika upravnega odbora ali nadzornega sveta ga ne bi smele ovirati pri izvajanju objektivnega nadzora. Pri enotirnem organu upravljanja je en način za zagotovitev tega ta, da sta vloga predsednika upravnega odbora in vloga generalnega izvršnega direktorja ločeni; v primeru enotirnega in dvotirnega organa upravljanja pa je ena od možnosti lahko ta, da generalni izvršni direktor oz. predsednik uprave ne postane avtomatično predsednik upravnega odbora oz. nadzornega sveta. V primerih, ko se družba odloči za združitev funkcije predsednika upravnega odbora in generalnega izvršnega direktorja oz. predsednika uprave in predsednika nadzornega sveta ali če se odloči za takojšnje imenovanje nekdanjega generalnega izvršnega direktorja oz. predsednika uprave za predsednika upravnega odbora oz. nadzornega sveta, bi moralo to spremljati informacije o kakršnih koli uvedenih zaščitnih ukrepih.
   4.   Število neodvisnih direktorjev
   V upravni odbor ali nadzorni svet družb, bi moralo biti izvoljeno dovolj veliko število neodvisnih neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta, da bi bilo zagotovljeno ustrezno reševanje katerega koli bistvenega navzkrižja interesov, ki vključujejo direktorje.
   5.   Organizacija v komisijah sveta
   Komisije bi morale biti organizirane tako, da lahko dovolj veliko število neodvisnih neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta igra učinkovito vlogo na ključnih področjih, na katerih je možnost za navzkrižja interesov še posebej velika. V ta namen, vendar ob upoštevanju točke 7, bi morale biti komisije za imenovanje, prejemke in za revizijo ustanovljene v okviru upravnega odbora ali nadzornega sveta, če igra slednji v skladu z nacionalno zakonodajo vlogo na področjih imenovanja, prejemkov in revizije, pri tem pa se upošteva Priloga I.
   6.   Vloga komisij v razmerju do upravnega odbora ali nadzornega sveta
   6.1   Komisije za imenovanje, prejemke in revizijo bi morala oblikovati priporočila, namenjena za pripravo odločitev, ki jih sprejema upravni odbor ali nadzorni svet. Primarni namen komisij bi moral biti povečanje učinkovitosti upravnega odbora ali nadzornega sveta, s tem da zagotavljajo, da so njegove odločitve sprejete po tehtnem premisleku, in pomoč pri organizaciji njegovega dela na način, ki zagotavlja, da je sprejemanje njegovih odločitev brez navzkrižja interesov. Komisije načeloma niso ustanovljene zato, da bi se nanje prenesle pristojnosti samega upravnega odbora ali nadzornega sveta, saj slednji ostaja v celoti odgovoren za sprejemanje odločitev na svojem področju pristojnosti.
   6.2   Pristojnosti in pooblastila katere koli komisije, ki je bila ustanovljena, pripravi upravni odbor ali nadzorni svet. Kjer to dovoljuje nacionalna zakonodaja, bi moral biti vsak prenos pooblastil za sprejemanje odločitev izrecno naveden, ustrezno opisan in razglašen na povsem transparenten način.
   7.   Prožnost pri ustanavljanju komisij
   7.1   Družbe bi morale nadzorovati pravilno izvajanje funkcij, ki so na komisije prenesene v zvezi z imenovanjem, prejemki in revizijo. Družbe lahko te funkcije tudi združijo, če se jim to zdi primerno, in ustanovijo manj kot tri komisije. V slednjem primeru morajo pojasniti tako razloge za izbiro alternativnega pristopa kot tudi to, kako izbrani pristop ustreza cilju, ki je določen za tri ločene komisije.
   7.2   V družbah, v katerih je upravni odbor ali nadzorni svet majhen, lahko funkcije, ki so določene za tri komisije, v celoti izvaja upravni odbor ali nadzorni svet, če ustreza zahtevam o sestavi, ki so določene za komisije, in če je v zvezi s tem razpoložljivih dovolj informacij. V tem primeru bi se morale, če je to primerno, uporabljati nacionalne določbe v zvezi s komisijami (predvsem kar zadeva njihovo vlogo, delovanje in transparentnost) za upravni odbor ali nadzorni svet v celoti.
   8.   Vrednotenje upravnega odbora ali nadzornega sveta
   Upravni odbor ali nadzorni svet bi moral vsako leto ovrednotiti svoje delo. To vrednotenje bi moralo vključevati oceno njegovega članstva, organizacije in delovanja kot skupine, ovrednotenje usposobljenosti in učinkovitosti vsakega njegovega člana in vseh njegovih komisij, ter oceno rezultatov odbora oz. sveta glede na zastavljene cilje.
   9.   Transparentnost in komunikacija
   9.1   Upravni odbor ali nadzorni svet bi moral vsaj enkrat letno objaviti (kot del informacij, ki jih družba letno razkrije o strukturi in o praksi upravljanja družb) ustrezne informacije o svoji notranji organizaciji in o postopkih, ki se uporabljajo za njene dejavnosti, vključno z navedbo, do katere mere je opravljeno samovrednotenje prispevalo k spremembam.
   9.2   Upravni odbor ali nadzorni svet bi moral zagotoviti, da so delničarji ustrezno obveščeni o poslovanju družbe, o njenem strateškem pristopu in o upravljanju s tveganji in z navzkrižji interesov. Jasno bi moralo biti razmejeno, kakšno vlogo imajo direktorji in člani nadzornih svetov pri komunikaciji z delničarji in kakšne obveznosti imajo do njih.
   ODDELEK III
   PROFIL NEIZVRŠNIH DIREKTORJEV ALI ČLANOV NADZORNEGA SVETA
   10.   Imenovanje in odstavitev
   Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta bi morali biti imenovani za določen mandat, ob možnosti individualne ponovne izvolitve z najdaljšim trajanjem, določenim na nacionalnem nivoju, da se omogoči potreben razvoj izkušenj in dovolj pogosta potrditev njihovega položaja. Prav tako bi jih moralo biti mogoče odstaviti, vendar pa njihova odstavitev ne bi smela biti lažja od odstavitve izvršnega direktorja ali člana uprave.
   11.   Usposobljenost
   11.1   Da bi ohranil ustrezno uravnoteženost glede usposobljenosti njegovih članov, bi moral upravni odbor ali nadzorni svet določiti svojo želeno sestavo glede na strukturo in dejavnosti družbe, ter jo redno vrednotiti. Upravni odbor ali nadzorni svet bi moral zagotoviti, da je sestavljen iz članov, ki imajo kot celota ustrezno raznoliko znanje, sposobnost presoje in izkušnje, potrebne za dobro izvajanje svojih nalog.
   11.2   Člani revizijske komisije bi morali kolektivno imeti nedavno in ustrezno izobrazbo in izkušnje na področju financ in računovodstva v javnih družbah, torej izkušnje, ki ustrezajo dejavnostim družbe.
   11.3   Vsem novim članom revizijske komisije bi moral biti na voljo prilagojen uvodni program, ki bi kolikor je potrebno pokrival njihove odgovornosti in organizacijo in dejavnosti družbe. Upravni odbor ali nadzorni svet bi moral opraviti letni pregled za ugotovitev področij, na katerih bi morali direktorji obnoviti svoje sposobnosti in znanja.
   11.4   V primeru predloga za imenovanje novega direktorja, bi bilo treba razkriti njegove posebne sposobnosti, povezane z njegovim delom v upravnem odboru ali nadzornem svetu. Da bi trgom in javnosti omogočili, da ocenijo, če te sposobnosti obstajajo tudi po poteku določenega časa, bi moral upravni odbor ali nadzorni svet vsako leto razkriti profil sestave odbora oz. sveta in informacije o posebnih sposobnostih posameznih direktorjev, na podlagi katerih so primerni za njihovo delo v upravnem odboru ali nadzornem svetu.
   12.   Zaveza
   12.1   Vsak direktor bi moral svojim dolžnostim posvečati dovolj časa in pozornosti in se zavezati, da bo omejil število svojih drugih poklicnih obveznosti (predvsem vseh vodilnih funkcij v drugih družbah) do takšne mere, da bo zagotovljeno ustrezno opravljanje njegovih dolžnosti.
   12.2   V primeru predloga za imenovanje novega direktorja, bi morale biti razkrite vse njegove ostale pomembne poklicne obveznosti. Odbor oz. svet bi moral biti obveščen o vseh naknadnih spremembah. Odbor oz. svet bi moral vsako leto zbrati informacije o takih obveznostih, ter te informacije objaviti v letnem poročilu.
   13.   Neodvisnost
   13.1   Direktor je neodvisen, samo če nima poslovnih, družinskih ali drugih vezi – z družbo, z njenimi večinskimi delničarji ali z vodstvom enega ali drugega – ki povzročajo navzkrižje interesov, ki bi lahko vplivalo na njegovo presojo.
   13.2   Določeno število meril za oceno neodvisnosti direktorjev bi moralo biti sprejeto na nacionalni ravni, ob upoštevanju navodil iz Priloge II, ki opredeljuje določeno število situacij, ki predstavljajo odnose ali okoliščine, ki se običajno priznavajo kot taki, da utegnejo ustvariti bistveno navzkrižje interesov. Določitev tega, kaj je neodvisnost, spada predvsem v pristojnost samega upravnega odbora ali nadzornega sveta. Upravni odbor ali nadzorni svet lahko meni, da se, kljub temu, da nek direktor ustreza vsem merilom, določenim na nacionalni ravni za ocenjevanje neodvisnosti direktorjev, zaradi določenih osebnih okoliščin ali okoliščin družbe, ne more šteti za neodvisnega; velja pa tudi obratno.
   13.3   Treba bi bilo razkriti ustrezne informacije o sklepih, do katerih je prišel upravni odbor ali nadzorni svet pri odločanju o tem, ali je treba določenega direktorja šteti za neodvisnega.
   13.3.1   V primeru predloga za imenovanje novega neizvršnega direktorja ali člana nadzornega sveta, bi morala družba razkriti svoje mnenje o tem, ali je ta oseba neodvisna; če ni izpolnjeno eno ali več meril, ki so na nacionalni ravni določena za ocenjevanje neodvisnosti direktorjev, bi morala družba razkriti svoje razloge, zakaj kljub temu meni, da je omenjeni direktor neodvisen. Družbe bi morale tudi letno razkriti, za katere direktorje menijo, da so neodvisni;
   13.3.2   Če skozi celoletno obdobje ni izpolnjeno eno ali več meril, ki so na nacionalni ravni določena za ocenjevanje neodvisnosti direktorjev, bi morala družba razkriti svoje razloge, zakaj kljub temu meni, da je ta direktor neodvisen. Za zagotovitev točnosti informacij o neodvisnosti direktorjev, bi morala družba od neodvisnih direktorjev zahtevati, da svojo neodvisnost potrdijo v rednih časovnih presledkih.
   ODDELEK IV
   KONČNE DOLOČBE
   14.   Spremljanje izvajanja
   Države članice so pozvane, da do 30. junija 2006 sprejmejo vse potrebne ukrepe za spodbujanje uporabe načel, določenih v tem priporočilu, ter da uradno obvestijo Komisijo o ukrepih, sprejetih v skladu s tem priporočilom, da bi Komisiji omogočile natančno spremljanje stanja in na podlagi tega tudi ocenitev potrebe za sprejem dodatnih ukrepov.
   15.   Naslovniki
   To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 15. februarja 2005

            Za Komisijo

         Charlie McCREEVY

            Član Komisije

      (1)  KOM(2003) 284 konč.

      (2)  UL L 375, 31.12.1985, str. 3. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 145, 30.4.2004, str. 1).

      Naslednje priloge določajo dodatna navodila za razlago načel iz Priporočila.

      PRILOGA I
      Komisije upravnega odbora ali nadzornega sveta
      1.   SKUPNE ZNAČILNOSTI
      1.1   Velikost
      Komisije, ustanovljene v upravnem odboru ali nadzornem svetu, bi praviloma morale biti sestavljene vsaj iz treh članov. V družbah z majhnimi upravnimi odbori ali nadzornimi sveti bi bile komisije izjemoma lahko sestavljene samo iz dveh članov.
      1.2   Sestava
      Pri odločanju o predsedstvu in o članstvu v komisijah bi bilo treba po eni strani ustrezno upoštevati potrebo po zagotavljanju osveževanja članstva, po drugi strani pa preprečiti preveliko odvisnost od določenih posameznikov.
      1.3   Pristojnosti in pooblastila
      Točen mandat za vsako komisijo, ki je bila ustanovljena, je treba opisati z pristojnostmi in pooblastili, ki jih določi upravni odbor ali nadzorni svet.
      1.4   Razpoložljiva sredstva
      Družbe bi morale zagotoviti, da imajo komisije dovolj sredstev za opravljanje svojih nalog, kar vključuje pravico do pridobivanja – predvsem od odgovornih oseb v družbi – vseh potrebnih informacij in pravico, da poiščejo neodvisno strokovno mnenje o vprašanjih, ki spadajo na področje njihove pristojnosti.
      1.5   Udeležba na sestankih komisij
      Zaradi zagotavljanja neodvisnosti in nepristranskosti komisij bi morali biti direktorji, ki niso člani komisij, upravičeni do udeležbe na sestankih samo na podlagi povabila komisije. Komisija lahko povabi določene uslužbence, da se udeležijo sestanka, ali pa od njih zahteva, da so prisotni na sestanku.
      1.6   Transparentnost

                  1.

                  Komisije bi morale svoje naloge opravljati v okviru določenih pristojnosti in pooblastil, poleg tega pa bi morale zagotoviti, da upravnemu odboru ali nadzornemu svetu redno poročajo o svojih dejavnostih in rezultatih.

                  2.

                  Pristojnosti in pooblastila, določena za vse komisije, ki so bile ustanovljene, ki pojasnjujejo njihovo vlogo ter pooblastila, ki jih je nanje prenesel upravni odbor ali nadzorni svet, če je to dovoljeno v skladu z nacionalno zakonodajo, bi morali biti objavljeni vsaj enkrat letno (kot del informacij, ki jih družba letno razkrije o strukturi in praksi upravljanja družb). Poleg tega bi morale družbe letno objaviti izjavo obstoječih komisij o njihovem članstvu, o številu sestankov, o letni udeležbi ter o njihovih glavnih dejavnostih. Revizijska komisija bi morala še posebej potrditi, da je zadovoljena z neodvisnostjo revizijskega postopka in na kratko opisati na kakšen način, je prišla do takšnega zaključka.

                  3.

                  Predsednik vsake komisije bi moral imeti možnost neposredne komunikacije z delničarji. Okoliščine, v katerih se to zgodi, bi morale biti določene v pristojnostih in pooblastilih komisije.

            2.   KOMISIJA ZA IMENOVANJA
      2.1   Ustanovitev in sestava

                  1.

                  Če igra upravni odbor ali nadzorni svet v skladu z nacionalno zakonodajo vlogo v procesu imenovanja in/ali odstavitve direktorjev, s tem, da o tem odloča sam ali pa da oblikuje predloge, o katerih odločijo drugi organi v družbi, bi morala biti v okviru upravnega odbora ali nadzornega sveta oblikovana komisija za imenovanja.

                  2.

                  Komisija za imenovanja bi morala biti sestavljena iz vsaj večine neodvisnih neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta. Če družba meni, da je primerno, da komisija vključuje manjšino neodvisnih članov, je lahko generalni izvršni direktor oz. predsednik uprave član takšne komisije.

            2.2   Vloga

                  1.

                  Komisija za imenovanja bi morala narediti vsaj naslednje:

                              —

                              Določiti in upravnemu odboru ali predložiti v potrditev nadzornemu svetu kandidate za zapolnitev prostih mest v upravnem odboru ali nadzornem svetu, ko se le-ta pojavijo. Pri tem mora komisija za imenovanja ovrednotiti ravnovesje med sposobnostmi, znanjem in izkušnjami v odboru oz. svetu, pripraviti opis vlog in kvalifikacij, ki so zahtevane za določeno imenovanje, ter oceniti pričakovano časovno obvezo za izvrševanje funkcije;

                              —

                              V rednih časovnih presledkih oceniti strukturo, velikost, sestavo in delovanje enotirnega ali dvotirnega organa upravljanja ter za upravni odbor ali nadzorni svet oblikovati priporočila glede katerih koli sprememb;

                              —

                              V rednih časovnih presledkih oceniti sposobnosti, znanje in izkušnje posameznih direktorjev in o tem poročati upravnemu odboru ali nadzornemu svetu;

                              —

                              Ustrezno preučiti vprašanja, povezana z načrtovanjem nasledstva.

                  2.

                  Poleg tega komisija za imenovanja pregleda politiko (upravnega) odbora ali uprave glede postopka izbire in imenovanja višjih kadrov.

            2.3   Delovanje

                  1.

                  Komisija za imenovanja bi morala preučiti predloge, ki jih oblikujejo zainteresirane stranke, vključno z vodstvom in z delničarji (1). Komisija za imenovanja bi se morala ustrezno posvetovati z generalnim izvršnim direktorjem oz. predsednikom uprave, ki bi moral imeti možnost, da komisiji predstavi svoje predloge, predvsem v zvezi z izvršnimi direktorji/člani uprave ali z višjimi kadri.

                  2.

                  Pri opravljanju svojih dolžnosti bi moralo biti komisiji za imenovanja omogočeno, da uporabi vsa sredstva, za katera meni, da so potrebna, vključno z zunanjimi svetovalci in z oglaševanjem, ter bi od družbe v ta namen morala prejeti ustrezno denarno podporo.

            3.   KOMISIJA ZA PREJEMKE
      3.1   Ustanovitev in sestava

                  1.

                  Če igra upravni odbor ali nadzorni svet v skladu z nacionalno zakonodajo vlogo v procesu imenovanja in/ali odstavitve direktorjev, s tem, da o tem odloča sam ali pa da oblikuje predloge, o katerih odločijo drugi organi v družbi, bi morala biti v okviru upravnega odbora ali nadzornega sveta oblikovana komisija za prejemke.

                  2.

                  Komisija za prejemke bi morala biti sestavljena samo iz neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta. Vsaj večina članov bi morala biti neodvisna.

            3.2   Vloga

                  1.

                  V zvezi z izvršnimi direktorji ali člani uprave, bi morala komisija za prejemke narediti vsaj naslednje:

                              —

                              Oblikovati predloge v potrditev upravnemu odboru ali nadzornemu svetu o politiki prejemkov izvršnih direktorjev ali članov uprave. Takšna politika bi morala obravnavati vse oblike prejemkov, še zlasti stalne prejemke, sheme prejemkov, glede na uspešnost ter sistem pokojnin in odpravnin. Predloge v zvezi s prejemki glede na uspešnost, bi morala spremljati priporočila o ciljih in merilih vrednotenja, da se ustrezno uskladijo plače izvršnih direktorjev ali članov uprave z dolgoročnimi interesi delničarjev in s cilji, ki jih je za družbo določil upravni odbor ali nadzorni svet.

                              —

                              Upravnemu odboru ali nadzornemu svetu predložiti predloge glede individualnih prejemkov izvršnih direktorjev ali članov uprave, zagotavljati, da so le-ti v skladu s politiko prejemkov, ki jo je sprejela družba, ter ovrednotiti uspešnost zadevnih direktorjev. Pri tem bi morala imeti komisija na razpolago ustrezne podatke o skupnih prejemkih izvršnih direktorjev ali članov uprave drugih družb, povezanih v skupino.

                              —

                              Upravnemu odboru ali nadzornemu svetu predložiti predloge glede ustreznih vrst pogodb z izvršnimi direktorji ali člani uprave.

                              —

                              Upravnemu odboru ali Nadzornemu svetu pomagati pri nadziranju procesa, s katerim ravna družba v skladu z veljavnimi določbami glede razkrivanja informacij v zvezi s prejemki (predvsem uporabljena politika prejemkov in individualni prejemki posameznih direktorjev).

                  2.

                  V zvezi z višjimi kadri (kot ga določi upravni odbor ali nadzorni svet) bi morala komisija narediti vsaj naslednje:

                              —

                              Oblikovati splošna priporočila za izvršne direktorje ali člane uprave o ravni in strukturi prejemkov višjih kadrov;

                              —

                              Spremljati raven in strukturo prejemkov višjih kadrov na osnovi ustreznih informacij s strani izvršnih direktorjev ali članov uprave.

                  3.

                  V zvezi z delniškimi opcijami in z drugimi pobudami za prejemke v obliki delnic, ki se lahko dodelijo direktorjem, članom uprave in drugim zaposlenim, bi morala komisija narediti vsaj naslednje:

                              —

                              Razpravljati o splošni politiki dodeljevanja takšnih shem, zlasti glede delniških opcij, in o tem upravnemu odboru ali nadzornemu svetu predložiti predloge;

                              —

                              Pregledati informacije o tej temi v letnem poročilu in na sestanku delničarjev, če je to ustrezno;

                              —

                              Upravnemu odboru ali nadzornemu svetu predložiti predloge o izbiri med dodelitvijo opcij za vpis delnic in opcij za nakup delnic ter določiti razloge za svojo izbiro in posledice, ki jih ima ta izbira.

            3.3   Delovanje

                  1.

                  Komisija za prejemke bi se morala posvetovati vsaj s predsednikom in/ali generalnim izvršnim direktorjem o njunih stališčih o prejemkih drugih izvršnih direktorjev ali članov uprave.

                  2.

                  Komisiji za prejemke bi moralo biti omogočeno, da se, z namenom, da pridobi potrebne informacije o tržnih standardih glede sistema prejemkov, posvetuje s svetovalci. Komisija bi morala biti odgovorna za oblikovanje meril izbora, za izbor, za določanje formalnih pogojev za svetovalce, ki ji svetujejo na področju prejemkov, prav tako pa bi morala v ta namen od družbe prejeti ustrezno denarno podporo.

            4.   REVIZIJSKA KOMISIJA
      4.1   Sestava
      Revizijska komisija bi morala biti sestavljena samo iz neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta. Najmanj večina članov mora biti neodvisna.
      4.2   Vloga

                  1.

                  V zvezi z notranjo politiko in s postopki, ki jih sprejme družba, bi morala revizijska komisija upravnemu odboru ali nadzornemu svetu pomagati vsaj pri naslednjem:

                              —

                              Nadzorovanju neoporečnosti finančnih informacij, ki jih posreduje družba, predvsem s pregledom ustreznosti in doslednosti računovodskih metod, ki jih uporabljata družba in njegova skupina (vključno z merili za konsolidacijo knjigovodstva družb v skupini);

                              —

                              Pregledovanju sistema notranjega nadzora in obvladovanja tveganj vsaj enkrat letno, z namenom, da bi bila glavna tveganja (vključno s tveganji, ki so povezana s spoštovanjem veljavne zakonodaje in predpisov) ustrezno opredeljena, da se z njimi ustrezno upravlja in da so razkrita;

                              —

                              Zagotavljanju učinkovitosti funkcije notranje revizije, predvsem z oblikovanjem priporočil o izbiri, o imenovanju, ponovnem imenovanju in odstavitvi vodje oddelka za notranjo revizijo in z oblikovanjem priporočil o proračunu oddelka ter s spremljanjem odziva vodstva na njene ugotovitve in priporočila. Če družba nima notranje revizijske funkcije, je treba vsaj enkrat letno oceniti potrebo po njej.

                  2.

                  V zvezi z zunanjim revizorjem, ki ga najame družba, bi morala revizijska komisija opraviti vsaj naslednje:

                              —

                              Upravnemu odboru ali nadzornemu svetu predložiti priporočila glede izbire, imenovanja, ponovnega imenovanja in odstavitve zunanjega revizorja s strani za to pristojnega organa v skladu z nacionalnim pravom družb, ter glede pogojev za njegov najem;

                              —

                              Spremljati neodvisnost in nepristranskost zunanjih revizorjev, zlasti s pregledom skladnosti revizijskega podjetja z ustreznimi usmeritvami v zvezi s kroženjem revizijskih partnerjev, z ravnijo prispevkov, ki jih plačuje, in z drugimi s tem povezanimi regulativnimi zahtevami;

                              —

                              Nadzirati naravo in obseg nerevizijskih storitev, med drugim tako, da zunanji revizor razkrije vse prispevke, ki jih je revizijskemu podjetju in omrežju plačala družba in njena skupina, z namenom preprečevanja nastajanja vseh bistvenih navzkrižij interesov. Komisija bi morala določiti in uporabljati uradno politiko, ki v skladu z načeli in smernicami iz Priporočila Komisije 2002/590/ES (2), določa vrsto nerevizijskih storitev, ki so (a) izključene, (b) dovoljene po pregledu, ki ga opravi komisija in (c) dovoljene brez mnenja komisije;

                              —

                              Pregledati učinkovitost procesa zunanje revizije in odziv vodstva na priporočila, ki so opisana v poročilu o upravljanju zunanjega revizorja;

                              —

                              Preučiti vprašanja, ki povzročajo kakršen koli odstop zunanjega revizorja, in oblikovati priporočila glede kakršnih koli potrebnih ukrepov.

            4.3   Delovanje

                  1.

                  Družba bi morala na trajni in pravočasni podlagi omogočiti uvodni program za usposabljanje novih članov revizijske komisije ter nadaljnja ustrezna usposabljanja. Vsem članom komisije bi morale biti posredovane predvsem vse informacije v zvezi z določenimi računovodskimi, finančnimi in operativnimi značilnostmi.

                  2.

                  Vodstvo bi moralo revizijsko komisijo obvestiti o uporabljenih metodah za obračunavanje pomembnih in nenavadnih transakcij, če je pri računovodski obravnavi na voljo več različnih pristopov. Pri tem mora biti posebna pozornost namenjena obstoju in utemeljevanju vseh dejavnosti, ki jih je družba opravila v eksteritorialnih središčih, in/ali s specialnimi vozili.

                  3.

                  Revizijska komisija se odloči, če in kdaj bi se morali glavni izvršni direktor ali predsednik uprave, glavni finančni direktor (ali višji uslužbenci, odgovorni za finančne, računovodske in blagajniške zadeve), notranji revizor in zunanji revizor udeležiti sestankov revizijske komisije. Komisija bi morala biti upravičena, da se brez prisotnosti izvršnega direktorja ali člana uprave sestane s katero koli osebo, če tako želi.

                  4.

                  Notranji in zunanji revizorji bi morali poleg ohranjanja učinkovitega delovnega odnosa z vodstvom imeti zagotovljen tudi prost dostop do upravnega odbora ali nadzornega sveta. V ta namen bi morala revizijska komisija delovati kot glavna točka stika med notranjimi in zunanjimi revizorji.

                  5.

                  Revizijska komisija bi morala biti obveščena o delovnem programu notranjega revizorja in prejemati revizijska poročila ali redne povzetke.

                  6.

                  Revizijska komisija bi morala biti obveščena o delovnem programu zunanjega revizorja in prejeti poročilo zunanjega revizorja, v katerem so opisani vsi odnosi med neodvisnim revizorjem, družbo in njeno skupino. Komisija bi morala prejeti pravočasne informacije o vseh vprašanjih, ki izhajajo iz revizije.

                  7.

                  Revizijska komisija bi morala imeti možnost, da pridobi nasvet in pomoč od zunanjih pravnih, računovodskih ali drugih svetovalcev, če meni, da je to potrebno za izvajanje njenih nalog, prav tako pa bi morala v ta namen od družbe prejeti ustrezno denarno podporo.

                  8.

                  Revizijska komisija bi morala pregledati proces, s pomočjo katerega družba ravna v skladu z veljavnimi določbami o možnosti zaposlenih, da s pritožbami ali s pomočjo anonimnih vlog, ki so običajno naslovljene na neodvisnega direktorja naznanijo domnevne pomembne nepravilnosti v družbi, poleg tega pa bi morala komisija zagotoviti obstoj postopkov za ustrezno in neodvisno preiskavo takšnih zadev ter za njihovo ustrezno spremljanje.

                  9.

                  Revizijska komisija bi morala upravnemu odboru ali nadzornemu svetu poročati o svojih dejavnostih vsaj enkrat na šest mesecev, v času odobritve letnih in polletnih poročil.

         (1)  Če delničarji komisiji za imenovanje oblikujejo predloge v odločitev, slednja pa se odloči, da teh kandidatov ne bo predlagala v odobritev upravnemu odboru ali nadzornemu svetu, to ne pomeni, da delničarji istega kandidata ne morejo predlagati neposredno na splošnem sestanku, ko imajo pravico, da v zvezi s tem predložijo osnutke ustreznih sklepov v skladu z nacionalno zakonodajo.

         (2)  UL L 191, 19.7.2002, str. 22.

      PRILOGA II
      Profil neodvisnih neizvršnih direktorjev ali članov nadzornega sveta

                  1.

                  Vseh stvari, ki ogrožajo neodvisnost direktorjev, ni mogoče našteti; odnosi ali okoliščine, ki so pri tem ugotavljanju pomembne, se lahko v različnih državah članicah in družbah do določene mere razlikujejo, tekom določenega časa pa v tem pogledu lahko razvije najboljša praksa. Kljub temu obstaja določeno število situacij, ki se pogosto štejejo za pomembne kot pomoč upravnemu odboru ali nadzornemu svetu pri odločitvi, ali je neizvršni direktor ali član nadzornega sveta neodvisen, čeprav je splošno znano, da bi moralo ocenjevanje neodvisnosti vsakega posameznega direktorja temeljiti bolj na vsebini kot na obliki. Glede na navedeno jena nacionalnem nivoju treba sprejeti določeno številno meril, ki naj jih uporablja upravni odbor ali nadzorni svet. Takšna merila, ki bi morala biti prilagojena nacionalnim razmeram, bi morala temeljiti na ustreznem upoštevanju vsaj naslednjih situacij:

                              (a)

                              Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta ne bi smeli biti izvršni direktorji ali člani uprave družbe ali povezane družbe, in ne bi smeli biti na takšnem položaju v zadnjih petih letih;

                              (b)

                              Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta ne bi smeli biti zaposleni v družbi ali povezani družbi, in ne bi smeli biti na takšnem položaju v zadnjih treh letih, razen v primeru, če neizvršni direktor ali član nadzornega sveta ni višji kader in je bil izvoljen v upravni odbor ali nadzorni svet v okviru sistema delavskega predstavništva, ki ga priznava zakon, in hkrati zagotavlja ustrezno zaščite pred nezakonitim odpustom ter drugimi oblikami nepravičnega ravnanja;

                              (c)

                              Neizvršni direktor ali član nadzornega sveta ne bi smel prejemati in ne bi bil smel prejemali večjih dodatnih prejemkov iz družbe ali povezane družbe, razen plačila, ki ga dobi kot neizvršni direktor ali član nadzornega sveta. Pod takšne dodatne prejemke se štejejo predvsem kakršna koli udeležba pri delniških opcijah ali kakršnih koli drugih plačnih shemah, povezanih z uspešnostjo; ti prejemki ne pokrivajo nesprejemljivih zneskov nadomestil v okviru shem upokojevanja (vključno z odloženim nadomestilom) za prejšnje storitve v družbi (pod pogojem, da takšno nadomestilo ni na noben način odvisno od nadaljevanja dela);

                              (d)

                              Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta ne bi smeli na noben način biti ali zastopati večinske delničarje (nadzor se določi s sklicevanjem na primere iz člena 1(1) Direktive Sveta 83/349/EGS (1));

                              (e)

                              Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta ne bi smeli imeti ali v zadnjem letu niso imeli pomembnih poslovnih stikov družbo ali povezano družbo, neposredno ali kot partnerji, delničarji, direktorji ali vodili delavci organa, ki ima tak odnos. Poslovni stiki vključujejo položaj pomembnega dobavitelja blaga ali storitev (vključno s finančnimi, pravnimi, svetovalnimi ali posvetovalnimi storitvami), položaj pomembne stranke in položaj organizacij, ki prejemajo večje prispevke od družbe ali od njene skupine;

                              (f)

                              Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta ne bi smeli biti ali v zadnjih treh letih niso bili partnerji ali uslužbenci sedanjega ali nekdanjega zunanjega revizorja v družbi ali povezani družbi;

                              (g)

                              Neizvršni direktorji ali člani nadzornega sveta ne bi smeli biti izvršni direktorji ali člani uprave druge družbe, v katerem je izvršni direktor ali član uprave družbe neizvršni direktor ali član nadzornega sveta, prav tako pa prek sodelovanja v drugih družbah ali organih ne bi smeli biti kako drugače povezani z izvršnimi direktorji oz. člani uprave družbe;

                              (h)

                              Neizvršni direktor ali člani nadzornega sveta ne bi smel biti v upravnem odboru ali nadzornem svetu več kot tri leta (ali več kot 12 let, kadar nacionalna zakonodaja za normalne pogoje določa zelo kratek čas);

                              (i)

                              Ne bi smel biti bližnji družinski član izvršnega direktorja ali članov uprave ali oseb, ki so v položajih, omenjenih v točkah od (a) do (h).

                  2.

                  Neodvisni direktor se zavezuje: (a) da bo v vseh okoliščinah ohranil svojo neodvisnost pri analiziranju, odločanju in dejanjih, (b) da ne bo iskal in ne bo sprejel nobenih neupravičenih ugodnosti, ki bi lahko ogrozile njegovo neodvisnost, in (c) da bo jasno izrazil svoje nasprotovanje v primeru, ko bo menil, da bi odločitev upravnega odbora ali nadzornega sveta družbi lahko škodovala. Potem ko upravni odbor ali nadzorni svet sprejme odločitev o tem, kateri neodvisni neizvršni direktor ali član nadzornega sveta ima resne pridržke, mora le-ta posledično ustrezno ravnati. V primeru odstopa mora svoje razloge razložiti v pismu, naslovljenem na svet ali na revizijsko komisijo, in – če je to primerno – na katerikoli ustrezni organ zunaj družbe.

         (1)  UL L 193, 18.7.1983, str. 1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 2003/51 (UL L 178, 17.7.2003, str. 16).


				|

		52014PC0437

			Priporočilo za SKLEP SVETA o razveljavitvi Sklepa 2010/283/EU o obstoju čezmernega primanjkljaja v Belgiji /* COM/2014/0437 final */

			   	Priporočilo za
SKLEP SVETA
o
razveljavitvi Sklepa 2010/283/EU o obstoju čezmernega primanjkljaja v
Belgiji
SVET EVROPSKE UNIJE JE –
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije, zlasti člena 126(12) Pogodbe,
ob upoštevanju priporočila Komisije,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)       S sklepom Sveta 2010/283/EU z
dne 2. decembra 2009[1]
je bilo po priporočilu Komisije odločeno, da v Belgiji obstaja
čezmeren primanjkljaj. Svet je opozoril, da je predvideni primanjkljaj
sektorja država za leto 2009 znašal 5,9 % BDP, kar je nad
referenčno vrednostjo 3 % BDP iz Pogodbe, medtem ko naj bi bruto
dolg sektorja država v letu 2009 po pričakovanjih dosegel
97,6 % BDP, kar je nad referenčno vrednostjo 60 % BDP
iz Pogodbe[2].
(2)       Svet je
2. decembra 2009 v skladu s členom 126(7) Pogodbe in členom
3(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 z dne 7. julija 1997 o pospešitvi in
razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem[3] po priporočilu
Komisije na Belgijo naslovil priporočilo, v skladu s katerim naj bi ta
odpravila čezmerni primanjkljaj najpozneje do konca leta 2012.
Priporočilo je bilo objavljeno.
(3)       Svet je 21. junija 2013 na
priporočilo Komisije na podlagi člena 126(8) Pogodbe sklenil, da
Belgija ni sprejela učinkovitih ukrepov za odpravo čezmernega
primanjkljaja do leta 2012 v skladu s priporočilom Sveta z dne
2. decembra 2009 in je na podlagi člena 126(9) Pogodbe sklenil
Belgijo pozvati, naj odpravi stanje čezmernega primanjkljaja do leta 2013.
Belgija je morala do 15. septembra poročati o ukrepih, ki jih je
sprejela za izpolnitev tega poziva v skladu s členom 5(1a) Uredbe
Sveta (ES) št. 1467/97. Komisija je 15. novembra 2013 sklenila, da je
Belgija sprejela učinkovite ukrepe in da nadaljnji ukrepi v okviru
postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem v tistem trenutku niso bili
potrebni.
(4)       V skladu s členom 4
Protokola o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki je priloga k
Pogodbama, Komisija zagotovi podatke za izvajanje postopka. V skladu s
členom 3 Uredbe Sveta (ES) št. 479/2009 z dne 25. maja 2009 o
uporabi Protokola o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki je
priloga k Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti[4], morajo države
članice v okviru uporabe tega protokola dvakrat letno sporočiti
podatke o primanjkljaju in dolgu sektorja država ter drugih s tem povezanih
spremenljivkah, in sicer pred 1. aprilom in 1. oktobrom.
(5)       Svet bi moral odločitev
o razveljavitvi sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja sprejeti na
podlagi sporočenih podatkov. Poleg tega lahko Svet sklep o obstoju
čezmernega primanjkljaja razveljavi le, če primanjkljaj v skladu z
napovedmi Komisije v obdobju, ki ga napovedi zajemajo, naj ne bi presegal
referenčne vrednosti 3 % BDP[5].
(6)       Na podlagi podatkov, ki jih
je predložila Komisija (Eurostat) v skladu s členom 14 Uredbe (ES)
št. 479/2009 po uradnem obvestilu, ki ga je Belgija poslala pred
1. aprilom 2014, na podlagi programa stabilnosti za leto 2014 in na
podlagi napovedi Komisije iz pomladi 2014 je ugotovljeno naslednje:
–
Primanjkljaj sektorja država v Belgiji se je po
najvišji vrednosti 5,6 % BDP v letu 2009, pri čemer je bilo
približno 0,7 % BDP posledica enkratnih dejavnikov, v letu 2013 znižal na
2,6 % BDP v skladu s sklepom Sveta z dne 21. junija 2013. Izboljšanje je
bilo posledica znatne konsolidacije javnih financ in izboljšanja cikličnih
pogojev.
–
V programu stabilnosti za obdobje 2014–2017, ki ga
je belgijska vlada predložila 30. aprila 2013, je načrtovano
zmanjšanje primanjkljaja na 2,15 % BDP v letu 2014 in nato na
1,4 % BDP v letu 2015. Ob predpostavki nespremenjene politike
Komisija v napovedi iz pomladi 2014 napoveduje primanjkljaj v višini 2,6 %
BDP v letu 2014 in 2,8 % BDP v letu 2015. Primanjkljaj naj bi torej v
obdobju, ki ga zajema napoved, ostal pod referenčno vrednostjo iz Pogodbe,
ki znaša 3 % BDP.
–
Potem ko se je strukturni saldo, tj. prilagojen za
gospodarski cikel in brez upoštevanja učinkov enkratnih in drugih
začasnih ukrepov, v letu 2013 izboljšal za 0,7 % BDP, naj bi ob
predpostavki nespremenjene politike v letu 2014 predvidoma ostal nespremenjen,
v letu 2015 pa naj bi se nekoliko poslabšal. V tem okviru se zdi, da nastaja
sedaj v primerjavi z zahtevano prilagoditvijo strukturnega salda za dosego
srednjeročnega cilja v letu 2014 vrzel v višini 0,5 % BDP, kar kaže
na potrebo po okrepitvi proračunskih ukrepov, da se glede na
nastajajoče tveganje znatnega odklona od zahtevane prilagoditvene poti in
kršitve merila glede dolga zagotovi popolna skladnost s preventivnim delom
Pakta.
–
Delež javnega dolga v razmerju do BDP se je med
letoma 2009 in 2013 povečal za približno 5 odstotnih točk na
101,5 %, tudi zaradi prispevka Belgije za finančno pomoč državam
članicam euroobmočja. Bruto dolg sektorja država naj bi se približno
na tej ravni ohranil tudi v letih 2014 in 2015.
(7)       Svet poudarja, da za Belgijo
od leta 2014, tj. od leta po odpravi čezmernega primanjkljaja, velja
preventivni del Pakta za stabilnost in rast ter bi morala začeti
izpolnjevati srednjeročni cilj z ustrezno hitrostjo, vključno s
spoštovanjem referenčne vrednosti za odhodke, ter doseči ustrezen
napredek pri izpolnjevanju merila glede zmanjšanja javnega dolga v skladu s
členom 2(1a) Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 iz julija 1997 o
pospešitvi in razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim
primanjkljajem.
(8)       V skladu s členom
126(12) Pogodbe se sklep Sveta o obstoju čezmernega primanjkljaja
razveljavi, če je čezmerni primanjkljaj v zadevni državi članici
po mnenju Sveta odpravljen.
(9)       Po mnenju Sveta je bil
čezmerni primanjkljaj v Belgiji odpravljen, zato bi bilo treba
Sklep 2010/283/EU razveljaviti –
SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Iz celovite ocene izhaja, da je čezmerni
primanjkljaj v Belgiji odpravljen.
Člen 2
Sklep 2010/283/EU se razveljavi.
Člen 3
Ta sklep je naslovljen na Kraljevino Belgijo.
V Bruslju,
                                                                       Za
Svet
                                                                       Predsednik
[1]               UL L 125, 21.5.2010, str. 34.
[2]               Primanjkljaj in dolg sektorja država za leto 2009 sta
bila naknadno popravljena na 5,6 % BDP oziroma 95,7 % BDP.
[3]               UL L 209, 2.8.1997, str. 6.
[4]               UL L 145, 10.6.2009, str. 1.
[5]               V skladu z dokumentom „Posebnosti izvajanja Pakta za
stabilnost in rast ter smernice za obliko in vsebino programov stabilnosti in
konvergenčnih programov“ z dne 3. septembra 2012. Glej: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.