title: Priporočilo Sveta z dne 22. maja 2018 o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje (Besedilo velja za EGP.)

text:
               4.6.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 189/1

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 22. maja 2018
   o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje
   (Besedilo velja za EGP)
   (2018/C 189/01)
   SVET EVROPSKE UNIJE JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti členov 165 in 166 Pogodbe,
   ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Prvo načelo evropskega stebra socialnih pravic (1) je, da ima vsakdo pravico do kakovostnega in vključujočega izobraževanja, usposabljanja in vseživljenjskega učenja, da lahko ohrani in pridobi znanja in spretnosti, ki mu omogočajo polno udeležbo v družbi in uspešno obvladovanje prehodov na trgu dela. Steber prav tako določa pravico vsakogar do hitre in prilagojene pomoči za izboljšanje možnosti za zaposlitev ali samozaposlitev, do usposabljanja in prekvalifikacije, do nadaljnjega izobraževanja ter do podpore za iskanje zaposlitve. Spodbujanje razvoja kompetenc je eden izmed ciljev vizije vzpostavitve evropskega izobraževalnega prostora, ki bi lahko „v celoti izkoristi[l] možnosti izobraževanja in kulture kot gonilne sile za ustvarjanje delovnih mest, socialno pravičnost, aktivno državljanstvo, pa tudi kot sredstvo za izražanje identitete Evrope v vsej njeni raznolikosti“ (2).

               (2)

               Ljudje potrebujejo pravi nabor spretnosti in kompetenc za ohranjanje trenutnega življenjskega standarda, podpiranje visokih stopenj zaposlenosti in spodbujanje socialne kohezije v jutrišnji družbi in svetu dela. Podpora ljudem po vsej Evropi pri pridobivanju spretnosti in kompetenc, ki jih potrebujejo za osebnostno izpolnitev, zdravje, zaposljivost in socialno vključenost, pomaga krepiti odpornost Evrope v času hitrih in temeljitih sprememb.

               (3)

               Leta 2006 sta Evropski parlament in Svet Evropske unije sprejela Priporočilo o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje. To priporočilo države članice poziva, naj „razvijajo ponudbo ključnih kompetenc za vse kot del svojih strategij za vseživljenjsko učenje, vključno s strategijami za doseganje splošne pismenosti, in uporabijo ‚Ključne kompetence za vseživljenjsko učenje – evropski referenčni okvir‘“ (3). Priporočilo je od sprejetja ključni referenčni dokument za oblikovanje v kompetence usmerjenega izobraževanja, usposabljanja in učenja.

               (4)

               Dandanes so se zahteve po kompetencah spremenile, saj je za vedno več delovnih mest značilna avtomatizacija ter imajo tehnologije večjo vlogo na vseh področjih življenja in dela, podjetnostne, družbene in državljanske kompetence pa postajajo pomembnejše za zagotavljanje odpornosti in sposobnosti prilagajanja na spremembe.

               (5)

               Istočasno pa mednarodne raziskave, kot sta Program mednarodne primerjave dosežkov učencev (PISA) ali Program za mednarodno ocenjevanje kompetenc odraslih (PIAAC), ki ju izvaja Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD), razkrivajo stalen visok delež mladostnikov in odraslih z nezadostnimi osnovnimi spretnostmi. Leta 2015 je imela petina učencev resne težave z razvijanjem ustreznih bralnih, matematičnih ali naravoslovnih spretnosti (4). V nekaterih državah do tretjina odraslih dosega zgolj najnižjo raven bralne in računske pismenosti (5). Med prebivalci Unije jih ima 44 % slabe digitalne spretnosti, 19 % pa jih sploh nima (6).

               (6)

               Zato je vlaganje v osnovne spretnosti postalo pomembnejše kot kdaj koli prej. Visokokakovostno izobraževanje, vključno z obšolskimi dejavnostmi in širokim pristopom k razvoju kompetenc, izboljša ravni doseganja osnovnih spretnosti. Poleg tega je treba v družbi, ki postaja vedno bolj mobilna in digitalna, raziskati nove načine učenja (7). Digitalne tehnologije vplivajo na izobraževanje, usposabljanje in učenje z razvojem prožnejših učnih okolij, prilagojenih potrebam izjemno mobilne družbe (8).

               (7)

               V gospodarstvu, temelječem na znanju, je ključno, da si zapomnimo dejstva in postopke, vendar to ni dovolj za napredovanje in uspeh. V naši hitro spreminjajoči se družbi so spretnosti, kot so reševanje problemov, kritično mišljenje, sposobnost sodelovanja, ustvarjalnost, računalniško razmišljanje in samourejanje, nujnejše kot kdaj koli prej, saj lahko z njimi dosežemo, da bo to, kar smo se naučili, tudi delovalo v realnem času in prispevalo k oblikovanju novih zamisli, novih teorij, novih izdelkov in novega znanja.

               (8)

               V novem programu znanj in spretnosti za Evropo (9) je bil napovedan pregled Priporočila o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje iz leta 2006 ter priznano, da je vlaganje v znanja, spretnosti in kompetence ter v skupno in sodobno razumevanje ključnih kompetenc prvi korak k spodbujanju izobraževanja, usposabljanja in neformalnega učenja v Evropi.

               (9)

               V odziv na družbene in gospodarske spremembe ter v skladu z razpravami o prihodnosti dela in javnim posvetovanjem o pregledu priporočila o ključnih kompetencah iz leta 2006 je treba pregledati in posodobiti tako priporočilo kot tudi evropski referenčni okvir ključnih kompetenc za vseživljenjsko učenje.

               (10)

               Razvoj ključnih kompetenc, njihovo vrednotenje in zagotavljanje v kompetence usmerjenega izobraževanja, usposabljanja in učenja bi bilo treba podpreti z vzpostavitvijo dobrih praks za boljšo podporo pedagoškim delavcem pri njihovih nalogah in izboljšanjem njihove izobrazbe, za posodobitev metod in orodij za ocenjevanje in vrednotenje ter za uvedbo novih in inovativnih oblik poučevanja in učenja (10). Zato bi moralo to priporočilo na osnovi izkušenj zadnjega desetletja obravnavati izzive pri izvajanju v kompetence usmerjenega izobraževanja, usposabljanja in učenja.

               (11)

               Podpora vrednotenju kompetenc, pridobljenih na različne načine, bo posameznikom omogočila, da se njihove kompetence priznavajo in da pridobijo polne ali, kadar je to primerno, delne kvalifikacije (11). Temelji lahko na obstoječih ureditvah za vrednotenje neformalnega in priložnostnega učenja ter na evropskem ogrodju kvalifikacij (12), ki zagotavlja skupni referenčni okvir za primerjavo ravni kvalifikacij in v katerem so navedene kompetence, potrebne za njihovo pridobitev. Poleg tega lahko ocenjevanje pomaga pri oblikovanju učnih procesov in usmerjanju ter tako ljudem pomaga izboljšati kompetence, tudi glede na spreminjajoče se zahteve na trgu dela (13).

               (12)

               Opredelitev niza ključnih kompetenc, potrebnih za osebnostno izpolnitev, zdravje, zaposljivost in socialno vključenost, se je oblikovala skozi družbena in gospodarska gibanja, pa tudi skozi različne pobude v Evropi v zadnjem desetletju. Posebna pozornost je bila namenjena izboljšanju osnovnih spretnosti, vlaganju v učenje jezikov, izboljšanju digitalne in podjetnostne kompetence, pomembnosti skupnih vrednot pri delovanju naših družb in spodbujanju večjega števila mladih k poklicem v naravoslovju. Ta gibanja bi se morala odražati v referenčnem okviru.

               (13)

               Cilj trajnostnega razvoja 4.7 poudarja, da je treba „[p]oskrbeti, da bodo vsi učenci pridobili znanje in spretnosti, potrebne za spodbujanje trajnostnega razvoja, tudi z izobraževanjem o trajnostnem razvoju in trajnostnem načinu življenja, človekovih pravicah, enakosti spolov, spodbujanju kulture miru in nenasilja, državljanstvu sveta ter spoštovanju kulturne raznolikosti in prispevka kulture k trajnostnemu razvoju“ (14). Globalni akcijski program vzgoje in izobraževanja za trajnostni razvoj Unesca potrjuje, da je izobraževanje za trajnostni razvoj sestavni del kakovostnega izobraževanja in ključno za izpolnitev vseh drugih ciljev trajnostnega razvoja. Ta cilj se odraža v pregledu referenčnega okvira.

               (14)

               Nudenje učenja jezikov, ki je vedno bolj pomembno za sodobne družbe, medkulturno razumevanje in sodelovanje, podpira skupni evropski referenčni okvir za jezike. Ta okvir pomaga pri opredeljevanju glavnih elementov te kompetence in podpira proces učenja. Poleg tega je podlaga za opredeljevanje jezikovnih kompetenc, zlasti tistih, ki se nanašajo na tuje jezike, in je upoštevan v posodobitvi referenčnega okvira.

               (15)

               Vzpostavitev okvira digitalnih kompetenc in okvira podjetnostnih kompetenc podpira razvoj kompetenc. Podobno referenčni kompetenčni okvir Sveta Evrope za demokratično kulturo predstavlja celovit sklop vrednot, spretnosti in odnosov za ustrezno udejstvovanje v demokratičnih družbah. Vsi ti okviri so bili ustrezno upoštevani pri posodobitvi referenčnega okvira.

               (16)

               Da bi več mladih spodbudili k poklicnim potem v naravoslovju, tehniki, inženirstvu in matematiki, so pobude povsod po Evropi z uporabo raziskovalnih pedagoških pristopov začele naravoslovno izobraževanje tesneje povezovati z umetnostjo in drugimi predmeti ter sodelovati s širokim naborom družbenih akterjev in industrij. Čeprav se opredelitev navedenih kompetenc skozi leta ni bistveno spremenila, postaja podpora razvoju kompetenc na področju naravoslovja, tehnike, inženirstva in matematike vedno pomembnejša, kar bi se moralo odražati v tem priporočilu.

               (17)

               Izkušnje, pridobljene v kulturi, mladinskem in prostovoljskem delu ter množičnem športu, kažejo, kako pomembno in relevantno je neformalno in priložnostno učenje. Neformalno in priložnostno učenje ima pomembno vlogo pri podpiranju razvoja bistvenih medosebnih, sporazumevalnih in kognitivnih spretnosti, kot so: kritično mišljenje, analitične spretnosti, ustvarjalnost, reševanje problemov in odpornost, ki olajšajo vstopanje mladih v odraslost, aktivno državljanstvo in delovno življenje (15). Vzpostavitev boljšega sodelovanja med različnimi učnimi okolji pomaga spodbujati najrazličnejše učne pristope in kontekste (16).

               (18)

               Za spodbujanje razvoja ključnih kompetenc v okviru vseživljenjskega učenja bi bilo treba podporo zagotoviti na vseh ravneh izobraževanja, usposabljanja in učenja: za razvoj kakovostne predšolske vzgoje in varstva (17), še boljše šolsko izobraževanje in zagotavljanje odličnega poučevanja (18), zagotavljanje poti izpopolnjevanja nizko usposobljenim odraslim (19), pa tudi nadaljnji razvoj začetnega in stalnega poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter posodobitev visokega šolstva (20).

               (19)

               To priporočilo bi moralo zajemati širok razpon kontekstov izobraževanja, usposabljanja in učenja – formalnega, neformalnega in priložnostnega – v okviru vseživljenjskega učenja. Moralo bi si prizadevati za vzpostavitev skupnega razumevanja kompetenc, ki lahko podprejo prehode in sodelovanje med temi različnimi učnimi okolji. Določa dobre prakse, ki bi lahko naslovile potrebe pedagoških delavcev, med katerim so učitelji, vodje usposabljanja, izobraževalci učiteljev, vodje ustanov za izobraževanje in usposabljanje, zaposleni, odgovorni za usposabljanje sodelavcev, raziskovalci in univerzitetni predavatelji, mladinski delavci ter izobraževalci odraslih, pa tudi delodajalcev in zainteresiranih strani na trgu dela. To priporočilo je naslovljeno tudi na institucije in organizacije, vključno s socialnimi partnerji in organizacijami civilne družbe, ki usmerjajo in podpirajo ljudi pri izboljšanju njihovih kompetenc od zgodnjega otroštva skozi vse življenje.

               (20)

               To priporočilo v celoti spoštuje načeli subsidiarnosti in sorazmernosti –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   Države članice bi morale:

               1.

               podpirati pravico do kakovostnega in vključujočega izobraževanja, usposabljanja in vseživljenjskega učenja ter zagotavljati priložnosti za vse, da razvijejo ključne kompetence s polno uporabo okvira „Ključne kompetence za vseživljenjsko učenje – evropski referenčni okvir“ iz Priloge, in

                           1.1

                           v okviru nacionalnih strategij za vseživljenjsko učenje podpirati in okrepiti razvoj ključnih kompetenc za vse od zgodnjega otroštva in skozi vse življenje;

                           1.2

                           podpirati vse učence, tudi tiste, ki se soočajo s prikrajšanostjo ali imajo posebne potrebe, pri uresničevanju njihovega potenciala;

               2.

               podpirati razvoj ključnih kompetenc, pri tem pa posebno pozornost nameniti:

                           2.1

                           zvišanju ravni doseganja osnovnih spretnosti (bralne in računske pismenosti ter osnovnih digitalnih spretnosti) in podpiranju razvoja učne kompetence, ki predstavlja nenehno izboljšujočo se osnovo za vseživljenjsko učenje in družbeno udejstvovanje;

                           2.2

                           zvišanju ravni osebne, družbene in učne kompetence za izboljšanje zdravega in v prihodnost usmerjenega načina življenja;

                           2.3

                           spodbujanju pridobivanja naravoslovnih, tehniških, inženirskih in matematičnih kompetenc, pri čemer je treba upoštevati njihovo povezanost z umetnostjo, ustvarjalnostjo in inovacijami, ter spodbujanju večjega števila mladih, zlasti deklet in mladih žensk, da se odločijo za poklicne poti na teh področjih;

                           2.4

                           zviševanju in izboljšanju ravni digitalne kompetence na vseh ravneh izobraževanja in usposabljanja v vseh segmentih prebivalstva;

                           2.5

                           razvijanju podjetnostne kompetence, ustvarjalnosti in samoiniciativnosti, zlasti med mladimi, na primer s spodbujanjem priložnosti za učence in dijake, da med šolanjem pridobijo vsaj eno praktično podjetniško izkušnjo;

                           2.6

                           zvišanju ravni znanja uradnih in drugih jezikov ter podpiranju učencev pri učenju različnih ustreznih jezikov za delo in življenje, ki lahko prispevajo k čezmejnemu sporazumevanju in mobilnosti;

                           2.7

                           spodbujanju pridobivanja državljanskih kompetenc, ki lahko izboljšajo zavedanje o skupnih vrednotah iz člena 2 Pogodbe o Evropski uniji in Listine Evropske unije o temeljnih pravicah;

                           2.8

                           izboljšanju zavedanja vseh učencev in pedagoških delavcev o pomenu pridobivanja ključnih kompetenc in njihovi vlogi v družbi;

               3.

               olajšati pridobivanje ključnih kompetenc z uporabo dobrih praks v podporo razvoju ključnih kompetenc, kot je določeno v Prilogi, zlasti s:

                           3.1

                           spodbujanjem različnih učnih pristopov in okolij, vključno z ustrezno uporabo digitalnih tehnologij, v izobraževanju, usposabljanju in učenju;

                           3.2

                           podpiranjem pedagoških delavcev ter drugih deležnikov, ki podpirajo učne procese, tudi družin, pri izboljševanju ključnih kompetenc učencev v okviru pristopa vseživljenjskega učenja v izobraževanju, usposabljanju in učnem okolju;

                           3.3

                           podpiranjem in nadaljnjim razvojem ocenjevanja in vrednotenja ključnih kompetenc, pridobljenih v različnih okoljih v skladu s predpisi in postopki držav članic;

                           3.4

                           krepitvijo sodelovanja med izobraževanjem, usposabljanjem in učenjem na vseh ravneh in na različnih področjih za izboljšanje neprekinjenega razvoja kompetenc učencev in razvoja inovativnih učnih pristopov;

                           3.5

                           krepitvijo orodij, virov in usmerjanja v izobraževanju, usposabljanju, zaposlovanju in drugih učnih okoljih za podporo posameznikom pri upravljanju njihovih poti vseživljenjskega učenja;

               4.

               vključiti cilje trajnostnega razvoja ZN, zlasti cilj 4.7, v izobraževanje, usposabljanje in učenje, med drugim s spodbujanjem pridobivanja znanja o omejevanju večslojnih učinkov podnebnih sprememb in trajnostni rabi naravnih virov;

               5.

               z uporabo obstoječih okvirov in orodij iz strateškega okvira za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju (ET 2020) in vseh nadaljnjih okvirov poročati o izkušnjah in napredku pri spodbujanju ključnih kompetenc v vseh sektorjih izobraževanja in usposabljanja, tudi pri neformalnem in, če je mogoče, priložnostnem učenju.

         POZDRAVLJA DEJSTVO, DA KOMISIJA OB USTREZNEM UPOŠTEVANJU PRISTOJNOSTI DRŽAV ČLANIC:

               6.

               podpira izvajanje priporočila in uporabo evropskega referenčnega okvira ter v ta namen spodbuja vzajemno učenje med državami članicami in v sodelovanju z njimi razvija referenčno gradivo in orodja, kot so:

                           6.1

                           kjer je ustrezno, okviri posameznih kompetenc, ki lajšajo razvoj in ocenjevanje kompetenc (21);

                           6.2

                           na dokazih temelječe smernice za nove oblike učenja in podporne pristope;

                           6.3

                           podporna orodja za pedagoške delavce in druge deležnike, kot so spletni tečaji, orodja za samoocenjevanje (22) ter mreže, kot sta eTwinning in elektronska platforma za izobraževanje odraslih v Evropi (EPALE);

                           6.4

                           pristopi k ocenjevanju in podpiranju vrednotenja pridobljenih ključnih kompetenc, izhajajoč iz predhodnega dela v sklopu ET 2020 (23) in vseh nadaljnjih okvirov;

               7.

               podpira pobude za nadaljnji razvoj in spodbujanje izobraževanja za trajnostni razvoj v skladu s 4. ciljem trajnostnega razvoja ZN: vsem enakopravno zagotoviti kakovostno izobrazbo ter spodbujati možnosti vseživljenjskega učenja za vsakogar;

               8.

               poroča o izkušnjah in dobrih praksah za izboljšanje ključnih kompetenc učencev v okviru pristopa za vseživljenjsko učenje v izobraževanju, usposabljanju in učenju v Uniji z uporabo obstoječih okvirov in orodij.

         To priporočilo nadomešča Priporočilo Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje.

      V Bruslju, 22. maja 2018

            Za Svet

            Predsednik

         K. VALCHEV

      (1)  Dok. COM(2017) 250.

      (2)  Dok. COM(2017) 673.

      (3)  UL L 394, 30.12.2006, str. 10.

      (4)  OECD (2016), rezultati raziskave PISA 2015.

      (5)  Evropska komisija (2016), Pregled izobraževanja in usposabljanja 2016.

      (6)  Evropska komisija, Pregled stanja na digitalnem področju za leto 2017.

      (7)  Razmislek o izkoriščanju globalizacije – dok. COM(2017) 240 final.

      (8)  Ponovni razmislek o izobraževanju: naložbe v spretnosti za boljše socialno-ekonomske rezultate – dok. COM(2012) 669 final.

      (9)  Dok. COM(2016) 381 final.

      (10)  Skupno poročilo Sveta in Komisije o izvajanju strateškega okvira za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju (ET 2020) (UL C 417 15.12.2015, str. 25).

      (11)  UL C 398, 22.12.2012, str. 1.

      (12)  UL C 189, 15.6.2017, str. 15.

      (13)  Resolucija Sveta z dne 21. novembra 2008 o boljšem vključevanju vseživljenjske orientacije v strategije vseživljenjskega učenja (UL C 319, 13.12.2008, str. 4).

      (14)  Resolucija Združenih narodov, ki jo je 25. septembra 2015 sprejela Generalna skupščina Združenih narodov – Spreminjamo naš svet: agenda za trajnostni razvoj do leta 2030.

      (15)  Sklepi Sveta o vlogi mladinskega dela v podporo mladim pri razvoju bistvenih življenjskih spretnosti, ki so jim v pomoč pri uspešnem vstopanju v odraslost, dejavno državljanstvo in delovno življenje (UL C 189, 15.6.2017, str. 30).

      (16)  Sklepi Sveta o izboljšanju medsektorskega sodelovanja za učinkovito reševanje socialno-ekonomskih izzivov mladih (UL C 172, 27.5.2015, str. 3).

      (17)  Sklepi Sveta o vlogi predšolske vzgoje in osnovnošolskega izobraževanja pri spodbujanju ustvarjalnosti, inovativnosti in digitalne kompetence (UL C 172, 27.5.2015, str. 17).

      (18)  Sklepi Sveta o razvoju šol in odličnem poučevanju (UL C 421, 8.12.2017, str. 2).

      (19)  Priporočilo Sveta z dne 19. decembra 2016 z naslovom Poti izpopolnjevanja: nove priložnosti za odrasle (UL C 484, 24.12.2016, str. 1).

      (20)  Sklepi Sveta o prenovljeni agendi EU za visoko šolstvo (UL C 429, 14.12.2017, str. 3).

      (21)  Na podlagi izkušenj in strokovnega znanja, pridobljenega pri oblikovanju skupnega evropskega referenčnega okvira za jezike, okvira digitalne kompetence in okvira podjetnostne kompetence.

      (22)  Na primer okvir digitalne kompetence.

      (23)  Assessment of Key Competences in initial education and training: Policy Guidance (Ocenjevanje ključnih kompetenc v začetnem izobraževanju in usposabljanju: politične smernice) – dok. SWD(2012) 371.

      PRILOGA
      KLJUČNE KOMPETENCE ZA VSEŽIVLJENJSKO UČENJE
      EVROPSKI REFERENČNI OKVIR

         Ozadje in cilji

      Vsakdo ima pravico do kakovostnega in vključujočega izobraževanja, usposabljanja in vseživljenjskega učenja, da lahko ohrani in pridobi znanja in spretnosti, ki mu omogočajo polno udeležbo v družbi in uspešno obvladovanje prehodov na trgu dela.
      Vsakdo ima pravico do hitre in prilagojene pomoči za izboljšanje možnosti za zaposlitev ali samozaposlitev. To vključuje pravico do podpore za iskanje zaposlitve, usposabljanje in prekvalifikacijo.
      Ta načela so opredeljena v evropskem stebru socialnih pravic.
      V hitro spreminjajočem se in tesno povezanem svetu bo vsakdo potreboval širok nabor spretnosti in kompetenc ter jih bo moral razvijati skozi vse življenje. S ključnimi kompetencami, kakor so opredeljene v tem referenčnem okviru, naj bi bili postavljeni temelji za doseganje enakopravnejših in bolj demokratičnih družb. Te ključne kompetence so odziv na potrebo po vključujoči in trajnostni rasti, socialni koheziji in nadaljnjem razvoju demokratične kulture.
      Glavni cilji referenčnega okvira so:

                  (a)

                  določiti in opredeliti ključne kompetence, ki so potrebne za zaposljivost, osebnostno izpolnitev in zdravje, aktivno in odgovorno državljanstvo ter socialno vključevanje;

                  (b)

                  zagotoviti evropsko referenčno orodje za oblikovalce politik, ponudnike izobraževanja in usposabljanja, pedagoške delavce, svetovalce, delodajalce, javne zavode za zaposlovanje ter same učence;

                  (c)

                  podpirati prizadevanja na evropski, nacionalni, regionalni in lokalni ravni za spodbujanje razvoja kompetenc v okviru vseživljenjskega učenja.

         Ključne kompetence

      V tem priporočilu so kompetence opredeljene kot kombinacija znanja, spretnosti in odnosov, pri čemer:

                  (d)

                  znanje sestavljajo dejstva in podatki, koncepti, zamisli in teorije, ki so že uveljavljeni in podpirajo razumevanje določenega področja ali teme;

                  (e)

                  so spretnosti opredeljene kot sposobnost in zmožnost izvajanja postopkov ter uporabe obstoječega znanja za doseganje rezultatov;

                  (f)

                  odnosi opisujejo pripravljenost in miselnost posameznika za delovanje ali odzivanje na zamisli, osebe ali okoliščine.

            Ključne kompetence so tiste, ki jih vsi posamezniki potrebujejo za osebnostno izpolnitev in razvoj, zaposljivost, socialno vključenost, uspešno življenje v mirnih družbah, trajnosten in zdrav način življenja ter aktivno državljanstvo. Razvijajo se v okviru vseživljenjskega učenja, od zgodnjega otroštva skozi celotno odraslo dobo, in sicer s formalnim, neformalnim in priložnostnim učenjem v vseh okoljih, med drugim v družini, šoli, na delovnem mestu, v soseski in drugih skupnostih.
      Vse ključne kompetence so enako pomembne, saj vsaka od njih prispeva k uspešnemu življenju v družbi. Lahko se uporabljajo v številnih različnih okoliščinah in kombinacijah. Prekrivajo se in povezujejo; bistveni vidiki enega področja podpirajo kompetenco na drugem. Spretnosti, kot so kritično mišljenje, reševanje problemov, timsko delo, sporazumevalne in pogajalske spretnosti, analitične spretnosti, ustvarjalnost in medkulturne spretnosti, so del vseh ključnih kompetenc.
      Referenčni okvir določa osem ključnih kompetenc:

                  —

                  pismenost,

                  —

                  večjezičnost,

                  —

                  matematična, naravoslovna, tehniška in inženirska kompetenca,

                  —

                  digitalna kompetenca,

                  —

                  osebnostna, družbena in učna kompetenca,

                  —

                  državljanska kompetenca,

                  —

                  podjetnostna kompetenca,

                  —

                  kulturna zavest in izražanje.

            1.   Pismenost

      Pismenost je sposobnost prepoznati, razumeti, izraziti, ustvariti in razlagati koncepte, čustva, dejstva in mnenja v ustni in pisni obliki z uporabo vizualnega, zvočnega in digitalnega gradiva na vseh področjih in v vseh okoliščinah. Pomeni sposobnost uspešnega sporazumevanja in povezovanja z drugimi na ustrezen in ustvarjalen način.
      Razvoj pismenosti je temelj za nadaljnje učenje in nadaljnjo jezikovno interakcijo. Odvisno od okoliščin se lahko pismenost razvije v maternem jeziku, jeziku šolanja in/ali uradnem jeziku države ali regije.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Ta kompetenca vključuje sposobnost branja in pisanja ter dobrega razumevanja pisnih informacij, zato mora posameznik poznati besednjak, imeti funkcionalno znanje slovnice in poznati funkcije jezika. Vključuje ozaveščenost o glavnih vrstah verbalne interakcije, različnih literarnih in neliterarnih besedil ter glavnih značilnostih različnih slogov in registrov jezika.
      Posamezniki bi se morali biti sposobni ustno in pisno sporazumevati v različnih okoliščinah ter spremljati in prilagajati lastno sporazumevanje zahtevam danih okoliščin. Ta kompetenca vključuje tudi sposobnost razlikovanja in uporabe različnih vrst virov, iskanja, zbiranja in obdelave informacij, uporabe pripomočkov ter oblikovanja in izražanja lastnih ustnih in pisnih argumentov na prepričljiv način, ki ustreza okoliščinam. Zajema kritično mišljenje ter sposobnost presoje in uporabe informacij.
      Pozitiven odnos do pismenosti vključuje pripravljenost za kritičen in konstruktiven dialog, razumevanje estetskih lastnosti ter zanimanje za interakcijo z drugimi. To pomeni tudi ozaveščenost o vplivu jezika na druge in potrebo po razumevanju in uporabi jezika na pozitiven in družbeno odgovoren način.
      2.   Večjezičnost (1)

      Ta kompetenca določa sposobnost ustrezne uporabe različnih jezikov za učinkovito sporazumevanje. Zanjo na splošno veljajo iste glavne razsežnosti spretnosti kot za pismenost: temelji na sposobnosti razumevanja, izražanja in razlage konceptov, misli, čustev, dejstev in mnenj tako v ustni kot pisni obliki (poslušanje, govor, branje in pisanje) v različnih ustreznih družbenih in kulturnih okoliščinah v skladu z željami ali potrebami posameznika. Jezikovne kompetence imajo zgodovinsko razsežnost, vključujejo pa tudi medkulturne kompetence. Zanje je potrebna sposobnost preskakovanja med različnimi jeziki in mediji, opisana v skupnem evropskem referenčnem okviru. Vključuje lahko ohranjanje in nadaljnji razvoj kompetence za rabo maternega jezika ter pridobivanje znanja uradnega jezika ali jezikov države (2).

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Ta kompetenca zahteva poznavanje besednjaka in funkcionalno znanje slovnice različnih jezikov ter ozaveščenost o glavnih vrstah verbalne interakcije in registrov jezika. Pomembni so poznavanje socialnih dogovorov, kulturni vidik in spremenljivost jezikov.
      Bistvene spretnosti za to kompetenco so sposobnost razumevanja govornih sporočil, začenjanja, nadaljevanja in sklepanja pogovorov ter branja, razumevanja in pisanja besedil na različnih ravneh znanja v različnih jezikih, v skladu s potrebami posameznika. Posamezniki bi morali biti sposobni ustrezno uporabljati orodja ter se jezikov formalno, neformalno in priložnostno učiti vse življenje.
      Pozitiven odnos vključuje spoštovanje kulturne raznovrstnosti, zanimanje in radovednost za različne jezike ter medkulturno sporazumevanje. Prav tako vključuje spoštovanje jezikovnega profila vsakega posameznika, tudi spoštovanje maternega jezika pripadnikov manjšin in/ali oseb z migrantskim ozadjem ter spoštovanje uradnega jezika ali jezikov države kot skupnega okvira za interakcijo.
      3.   Matematična, naravoslovna, tehniška in inženirska kompetenca

                  A.

                  Matematična kompetenca je sposobnost usvojitve in uporabe matematičnega mišljenja in razumevanja za reševanje raznovrstnih težav v vsakdanjem življenju. To je nadgradnja računske pismenosti, in sicer sta poleg znanja poudarjena postopek in dejavnost. Matematična kompetenca v različnem obsegu vključuje sposobnost in pripravljenost za uporabo matematičnih načinov mišljenja in predstavljanja (formule, modeli, konstrukcije, grafikoni in razpredelnice).

                  B.

                  Naravoslovna kompetenca se nanaša na sposobnost in pripravljenost za razlaganje narave z uporabo obstoječega znanja in uporabljene metodologije, med drugim z opazovanjem in eksperimenti, da bi lahko postavljali prava vprašanja in sklepali na podlagi dokazov. Tehniška in inženirska kompetenca pomenita uporabo navedenega znanja in metodologije v odziv na zaznane človekove želje ali potrebe. Naravoslovna, tehniška in inženirska kompetenca vključujejo razumevanje sprememb, ki jih povzroča človekova dejavnost, in odgovornosti posameznega državljana.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

                  A.

                  Potrebno znanje matematike vključuje temeljito poznavanje številk, merskih enot in struktur, osnovnih operacij in osnovnih matematičnih predstavitev, razumevanje matematičnih izrazov in pojmov ter ozaveščenost o vprašanjih, na katera lahko matematika ponudi odgovor.
                  Posameznik bi moral biti sposoben uporabljati temeljna matematična načela in postopke v vsakodnevnih okoliščinah doma in v službi (npr. finančne spretnosti) ter slediti nizu argumentov in ga ocenjevati. Sposoben bi moral biti matematično misliti, razumeti matematične dokaze, se sporazumevati v matematičnem jeziku in uporabljati ustrezne pripomočke, vključno s statističnimi podatki in grafikoni, ter razumeti matematične vidike digitalizacije.
                  Pozitiven odnos do matematike temelji na spoštovanju resnice in pripravljenosti za iskanje razlogov ter za ocenjevanje njihove veljavnosti.

                  B.

                  V naravoslovju, tehniki in inženirstvu bistveno znanje sestavljajo osnovna načela narave, temeljni znanstveni koncepti, teorije, načela in metode, tehnika, tehnološki proizvodi in postopki ter razumevanje vpliva naravoslovja, tehnike, inženirstva in človekove dejavnosti na splošno na naravo. Te kompetence bi morale posameznikom omogočiti boljše razumevanje napredka, omejitev in tveganj znanstvenih teorij, uporab ter tehnologij v družbah nasploh (pri sprejemanju odločitev, vrednotah, moralnih vprašanjih, kulturi itd.).
                  Spretnosti vključujejo razumevanje znanosti kot procesa raziskovanja s posebnimi metodologijami, vključno z opazovanjem in kontroliranimi eksperimenti, sposobnost preverjanja hipotez z logičnim in racionalnim razmišljanjem ter pripravljenost ovreči lastna prepričanja, kadar so v nasprotju z novimi izkustvenimi ugotovitvami. Vključuje sposobnost uporabe tehnoloških orodij in strojev, pa tudi znanstvenih podatkov, ter rokovanja z njimi za doseganje cilja ali za sprejemanje odločitev ali ugotovitev na podlagi dokazov. Posamezniki bi morali biti sposobni prepoznati bistvene značilnosti znanstvenega raziskovanja ter izraziti ugotovitve in razloge, ki so do njih privedli.
                  Kompetenca vključuje odnos kritične presoje in radovednosti, upoštevanje etičnih vprašanj ter spoštovanje varnosti in okoljske trajnosti, zlasti glede znanstvenega in tehnološkega napredka v odnosu do samega sebe, družine, skupnosti in globalnih vprašanj.

            4.   Digitalna kompetenca

      Digitalna kompetenca vključuje samozavestno, kritično in odgovorno uporabo digitalnih tehnologij ter interakcijo z njimi pri učenju, delu in družbenem udejstvovanju. Vključuje informacijsko in podatkovno pismenost, sporazumevanje in sodelovanje, medijsko pismenost, ustvarjanje digitalnih vsebin (tudi programiranje), varnost (tudi digitalno dobro počutje in kompetence v zvezi s kibernetsko varnostjo), vprašanja intelektualne lastnine, reševanje problemov in kritično mišljenje.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Posamezniki bi morali razumeti, kako lahko digitalne tehnologije podprejo sporazumevanje, ustvarjalnost in inovativnost, ter se zavedati njihovih priložnosti, omejitev, vpliva in tveganj. Razumeti bi morali splošna načela, mehanizme in logiko, na katerih temeljijo razvijajoče se digitalne tehnologije, ter poznati osnovne funkcije in uporabo različnih naprav, programske opreme in mrež. Posamezniki bi morali kritično pristopati k veljavnosti, zanesljivosti in učinku informacij in podatkov, ki so na voljo prek digitalnih sredstev, ter se zavedati pravnih in etičnih načel pri uporabi digitalnih tehnologij.
      Posamezniki bi morali biti sposobni uporabiti digitalne tehnologije za svoje aktivno državljanstvo in socialno vključevanje, sodelovanje z drugimi in ustvarjalnost za osebnostne, socialne ali poslovne cilje. Spretnosti vključujejo sposobnost uporabe digitalnih vsebin, dostopanja do njih ter njihovega filtriranja, ocenjevanja, ustvarjanja, programiranja in razširjanja. Posamezniki bi morali biti sposobni upravljati in varovati informacije, vsebine, podatke in digitalne identitete ter prepoznati in učinkovito uporabljati programsko opremo, naprave, umetno inteligenco ali robote.
      Uporaba digitalnih tehnologij in vsebin zahteva premišljen in kritičen, a radoveden, odprt in napreden odnos do njihovega razvoja. Prav tako zahteva etičen, varen in odgovoren pristop k uporabi teh orodij.
      5.   Osebnostna, družbena in učna kompetenca

      Osebnostna, družbena in učna kompetenca je sposobnost razmisleka o sebi, učinkovitega upravljanja časa in informacij, konstruktivnega sodelovanja z drugimi, odpornosti ter upravljanja svojega učenja in kariere. Vključuje sposobnost soočati se z negotovostjo in kompleksnostjo, učiti se učenja, vzdrževati lastno fizično in čustveno dobro počutje, ohranjati fizično in duševno zdravje ter živeti zdravo, v prihodnost usmerjeno življenje, čutiti empatijo in obvladovati spore v kontekstu vključevanja in podpiranja.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Za uspešne medosebne odnose in družbeno udejstvovanje je bistveno razumeti splošno sprejeta pravila obnašanja in sporazumevanja v različnih družbah in okoljih. Osebnostna, družbena in učna kompetenca zahteva tudi poznavanje elementov zdravega duha, telesa in življenjskega sloga. Posameznik bi moral poznati učne strategije, ki mu najbolj ustrezajo, svoje potrebe po razvoju kompetenc in različne načine za razvoj kompetenc ter iskanje priložnosti za izobraževanje in usposabljanje ter karierne priložnosti in usmerjanje ali podporo, ki sta na voljo.
      Spretnosti vključujejo sposobnost prepoznati svoje zmožnosti, se osredotočiti, soočiti s kompleksnostjo, kritično misliti in odločati. To vključuje sposobnost učenja in dela v sodelovanju z drugimi in samostojno ter organiziranja in vztrajanja pri učenju, ocenjevanja in deljenja tega učenja, po potrebi iskanja podpore in učinkovitega upravljanja svoje kariere ter družbenih interakcij. Posamezniki bi morali biti odporni in sposobni soočanja z negotovostjo in stresom. Morali bi biti sposobni konstruktivnega sporazumevanja v različnih okoljih, sodelovanja v skupinah in pogajanja. To vključuje izkazovanje strpnosti, izražanje in razumevanje različnih stališč ter sposobnost vlivanja zaupanja in empatije.
      Ta kompetenca temelji na pozitivnem odnosu do lastnega osebnostnega, družbenega in fizičnega dobrega počutja ter učenja skozi vse življenje. Temelji na sodelovanju, samozavesti in integriteti. To vključuje spoštovanje raznolikosti in potreb drugih ter pripravljenost na premagovanje predsodkov in sklepanje kompromisov. Posamezniki bi morali biti sposobni opredeliti in določiti cilje, se motivirati ter razviti odpornost in samozavest za uspešno učenje vse življenje. V reševanje problemov usmerjen odnos podpira učenje in posameznikovo sposobnost premagovati ovire in obvladovati spremembe. Vključuje željo po uporabi predhodno pridobljenega znanja in življenjskih izkušenj ter radovednost, ki posameznika spodbudi k iskanju priložnosti za učenje ter razvoj v različnih življenjskih okoliščinah.
      6.   Državljanska kompetenca

      Državljanska kompetenca je sposobnost ravnanja kot odgovoren državljan in polne udeležbe v državljanskem in družbenem življenju na podlagi razumevanja družbenih, gospodarskih, pravnih ter političnih konceptov in struktur, razvoja dogodkov v svetu ter trajnostnega razvoja.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Državljanska kompetenca temelji na poznavanju osnovnih konceptov in pojavov v zvezi s posamezniki, skupinami, delovnimi organizacijami, družbo, gospodarstvom in kulturo. To vključuje razumevanje skupnih evropskih vrednot iz člena 2 Pogodbe o Evropski uniji in Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Vključuje poznavanje sodobnih dogodkov ter kritično razumevanje glavnih dogodkov v nacionalni, evropski in svetovni zgodovini. Poleg tega vključuje ozaveščenost o ciljih, vrednotah in politikah družbenih in političnih gibanj ter trajnostnih sistemov, zlasti glede podnebnih in demografskih sprememb na svetovni ravni ter njihovih vzrokov. Bistvena sta poznavanje evropskega povezovanja ter zavedanje o raznolikosti in kulturnih identitetah v Evropi in svetu. To vključuje razumevanje večkulturnih in družbenogospodarskih razsežnosti evropskih družb ter prispevka nacionalne kulturne identitete k evropski.
      Spretnosti državljanske kompetence so povezane s sposobnostjo učinkovitega sodelovanja z drugimi v skupnem ali javnem interesu, vključno s trajnostnim razvojem družbe. To vključuje kritično mišljenje in celovito reševanje problemov, pa tudi argumentiranje ter konstruktivno udeležbo v dejavnostih skupnosti in pri odločanju na vseh ravneh – od lokalne in nacionalne do evropske in mednarodne. To vključuje tudi sposobnost dostopanja, kritičnega razumevanja in interakcije s tradicionalnimi in novimi oblikami medijev ter razumevanje njihove vloge in funkcije v demokratičnih družbah.
      Podlaga za odgovoren in konstruktiven odnos je spoštovanje človekovih pravic kot temelja demokracije. Konstruktivna udeležba vključuje pripravljenost na udeležbo v demokratičnem odločanju na vseh ravneh in v državljanskih dejavnostih. Vključuje podporo družbeni in kulturni raznolikosti, enakosti spolov in socialni koheziji, trajnostni življenjski slog, spodbujanje kulture miru in nenasilja, pripravljenost spoštovati zasebnost drugih ter prevzemanje odgovornosti za okolje. Zanimanje za politična in družbeno-gospodarska gibanja, humanistiko in medkulturno sporazumevanje je potrebno za pripravljenost na premagovanje predsodkov in sklepanje kompromisov, ko je to potrebno, in za zagotavljanje socialne pravičnosti in poštenosti.
      7.   Podjetnostna kompetenca

      Podjetnostna kompetenca pomeni zmožnost izkoriščanja priložnosti in uresničevanja zamisli ter pretvarjanja teh priložnosti in zamisli v vrednost za druge. Temelji na ustvarjalnosti, kritičnem mišljenju in reševanju problemov, iniciativnosti in vztrajnosti ter sposobnosti za sodelovanje pri načrtovanju in vodenju projektov s kulturno, družbeno ali finančno vrednostjo.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Podjetnostna kompetenca zahteva zavedanje, da obstajajo različne okoliščine in priložnosti za udejanjanje zamisli z osebnimi, družbenimi in poklicnimi dejavnostmi, ter razumevanje njihovega nastanka. Posamezniki bi morali poznati in razumeti pristope k načrtovanju in vodenju projektov, kar vključuje tako postopke kot vire. Morali bi razumeti ekonomijo ter družbene in gospodarske priložnosti in izzive, s katerimi se sooča delodajalec, organizacija ali družba. Zavedati bi se morali tudi etičnih načel in izzivov trajnostnega razvoja, pa tudi lastnih prednosti in slabosti.
      Podjetniške spretnosti temeljijo na ustvarjalnosti, ki vključuje domišljijo, strateško mišljenje in reševanje problemov, ter kritičnem in konstruktivnem razmisleku v razvijajočih se ustvarjalnih procesih in inovativnosti. Vključujejo sposobnost delovanja posamično ali sodelovanja v skupinah, mobilizacije virov (ljudi in stvari) ter vzdrževanja dejavnosti. To vključuje sposobnost sprejemanja finančnih odločitev glede stroškov in vrednosti. Bistvena je sposobnost učinkovitega sporazumevanja in pogajanja z drugimi in soočanja z negotovostjo, dvoumnostjo in tveganjem v okviru sprejemanja informiranih odločitev.
      Za podjetnostni odnos so značilni samoiniciativnost in aktivnost, proaktivnost, pogled v prihodnost, pogum in vztrajnost pri doseganju ciljev. Vključuje željo po motiviranju drugih in vrednotenju njihovih zamisli, empatijo ter skrb za ljudi in svet ter sprejemanje odgovornosti z etičnim pristopom v celotnem procesu.
      8.   Kulturna zavest in izražanje

      Kompetenca kulturne zavesti in izražanja vključuje razumevanje in spoštovanje načinov ustvarjalnega izražanja ter sporočanja zamisli in pomena v različnih kulturah ter z različnimi vrstami umetniških in drugih kulturnih oblik. Vključuje zavzetost za razumevanje, razvoj in izražanje lastnih zamisli ter občutka mesta ali vloge v družbi na različne načine in v različnih okoliščinah.

         Bistveno znanje, spretnosti in odnosi, povezani s to kompetenco

      Ta kompetenca zahteva poznavanje lokalnih, nacionalnih, regionalnih, evropskih in svetovnih kultur ter načinov izražanja, vključno z njihovimi jeziki, dediščino in tradicijami, in kulturnih proizvodov ter razumevanje morebitnega medsebojnega vpliva teh načinov izražanja in zamisli posameznika. Vključuje razumevanje različnih načinov sporočanja zamisli med ustvarjalcem, udeležencem in občinstvom v pisnih, tiskanih in digitalnih besedilih, gledališču, filmu, plesu, igrah, umetnosti in oblikovanju, glasbi, običajih in arhitekturi ter hibridnih oblikah. Zahteva razumevanje lastne razvijajoče se identitete in kulturne dediščine v svetu kulturne raznolikosti ter tega, kako lahko umetnost in druge kulturne oblike izražajo pogled na svet in ga oblikujejo.
      Spretnosti vključujejo sposobnost izražanja in razlage figurativnih in abstraktnih zamisli, izkušenj in čustev z empatijo, in sicer v vrsti umetnosti in drugih kulturnih oblikah. Spretnosti vključujejo tudi sposobnost prepoznati in izkoristiti priložnosti za osebnostno, družbeno in poslovno vrednost skozi umetnost in druge kulturne oblike ter sposobnost sodelovanja v ustvarjalnem procesu, tako posamično kot skupaj.
      Pomembno je biti odprt za raznolikost kulturnega izražanja in to raznolikost spoštovati ter imeti etičen in odgovoren pristop k intelektualni in kulturni lastnini. Pozitiven odnos vključuje tudi zanimanje za svet, odprtost za nove možnosti in pripravljenost za sodelovanje v kulturnih izkušnjah.

         Podpiranje razvoja ključnih kompetenc

      Ključne kompetence so dinamična kombinacija znanja, spretnosti in odnosov, ki jih učenec potrebuje za svoj razvoj skozi vse življenje od zgodnjega otroštva dalje. Visokokakovostno in vključujoče izobraževanje, usposabljanje in vseživljenjsko učenje vsem nudijo priložnosti za razvoj ključnih kompetenc; v kompetence usmerjeni pristopi se torej lahko uporabljajo v vseh kontekstih izobraževanja, usposabljanja in učenja skozi vse življenje.
      Pri podpori v kompetence usmerjenemu izobraževanju, usposabljanju in učenju v okviru vseživljenjskega učenja so bili ugotovljeni trije izzivi: uporaba različnih učnih pristopov in kontekstov, podpora učiteljem in drugim pedagoškim delavcem ter ocenjevanje in vrednotenje razvoja kompetenc. Za reševanje navedenih izzivov je bilo opredeljenih nekaj primerov dobre prakse.
      (a)   Različni učni pristopi in okolja

                  (a)

                  Učenje lahko obogatijo meddisciplinarno učenje, partnerstva med različnimi ravnmi izobraževanja, akterji usposabljanja in učenja, tudi s trga dela, ter koncepti, kot so pristopi, ki zajemajo celo šolo, s poudarkom na sodelovalnem poučevanju in učenju, aktivni udeležbi in odločanju učencev. Meddisciplinarno učenje prispeva tudi k boljši povezljivosti različnih predmetov v učnem načrtu, pa tudi k vzpostavitvi trdne povezave med tem, kar se poučuje, ter družbenimi spremembami in ustreznostjo. Za učinkovit razvoj kompetenc pa so lahko ključni medsektorsko sodelovanje med institucijami za izobraževanje in usposabljanje ter zunanjimi akterji s poslovnega, umetniškega, športnega in mladinskega področja, visokošolskimi ali raziskovalnimi institucijami.

                  (b)

                  Pridobivanje osnovnih spretnosti in širši razvoj kompetenc se lahko spodbujata s sistematičnim dopolnjevanjem akademskega učenja z družbenim in čustvenim učenjem, umetnostjo, telesnimi dejavnostmi za krepitev zdravja, ki podpirajo zdrav, v prihodnost usmerjen in telesno dejaven življenjski slog. Krepitev osebnostnih, družbenih in učnih kompetenc od zgodnjega otroštva lahko predstavlja temelj za razvoj osnovnih spretnosti;

                  (c)

                  metodologije učenja, kot so raziskovalno, projektno in kombinirano učenje ter učenje skozi umetnost in igro, lahko povečajo motivacijo in zavzetost. Enako lahko izkustveno učenje, učenje skozi delo in znanstvene metode v naravoslovju, tehniki, inženirstvu in matematiki spodbujajo razvoj številnih kompetenc;

                  (d)

                  učence, pedagoške delavce in ponudnike izobraževanja ali usposabljanja bi se lahko spodbujalo k uporabi digitalnih tehnologij za izboljšanje učenja in podporo razvoju digitalne kompetence. Na primer z udeležbo v pobudah Unije, kot je evropski teden programiranja. Uporaba orodij za samoocenjevanje, kot je SELFIE, bi lahko izboljšala digitalne zmožnosti ponudnikov izobraževanja, usposabljanja in učenja;

                  (e)

                  posebej koristne za mlade, pa tudi za odrasle in učitelje, bi lahko bile določene priložnosti za podjetniške izkušnje, pripravništva v podjetjih ali obiski podjetnikov v institucijah za izobraževanje in usposabljanje, vključno s praktičnimi podjetniškimi izkušnjami, kot so ustvarjalni izzivi, zagonska podjetja, skupnostne pobude pod vodstvom študentov, simulacije poslovanja ali projektno učenje podjetnosti. Mladi bi lahko dobili priložnost, da med šolanjem pridobijo vsaj eno podjetniško izkušnjo. Partnerstva med šolami, skupnostjo in industrijo ter platforme na lokalni ravni, zlasti na podeželju, so lahko ključni akterji pri širjenju podjetnostnega izobraževanja. Ustrezno usposabljanje in podpora za učitelje in vodstvene delavce bi lahko bila ključna za ustvarjanje trajnega napredka in vodenja.

                  (f)

                  Večjezičnost se lahko razvija s tesnim sodelovanjem z izobraževanjem, usposabljanjem in učenjem v tujini, mobilnostjo pedagoških delavcev in učencev ter uporabo eTwinninga, EPALE in/ali drugih podobnih spletnih portalov.

                  (g)

                  Vsi učenci, tudi tisti, ki so prikrajšani ali imajo posebne potrebe, bi lahko dobili ustrezno podporo v vključujočem okolju in tako uresničili svoj izobrazbeni potencial. Tako podporo bi lahko predstavljala jezikovna, akademska ali socialno čustvena podpora, vrstniško inštruiranje, obšolske dejavnosti, poklicno usmerjanje ali materialna podpora.

                  (h)

                  Sodelovanje med izobraževanjem, usposabljanjem in učenjem na vseh ravneh je lahko ključno za izboljšanje stalnega razvoja kompetenc učencev skozi življenje in razvoj inovativnih učnih pristopov.

                  (i)

                  Sodelovanje med partnerji iz izobraževanja, usposabljanja in neizobraževalnih dejavnosti v lokalnih skupnostih ter delodajalci lahko skupaj s formalnim, neformalnim in priložnostnim učenjem podpira razvoj kompetenc in olajša prehod iz izobraževanja v zaposlitev, pa tudi iz zaposlitve v izobraževanje.

            (b)   Podpora pedagoškim delavcem

                  (a)

                  Vključitev v kompetence usmerjenih pristopov k izobraževanju, usposabljanju in učenju v začetno izobraževanje in stalni strokovni razvoj lahko pedagoškim delavcem pomaga spremeniti poučevanje in učenje v njihovih okoljih ter jih usposobi za izvajanje tega pristopa.

                  (b)

                  Pedagoške delavce bi lahko pri pripravi v kompetence usmerjenih pristopov v njihovih specifičnih kontekstih podprli z izmenjavami osebja ter medsebojnim učenjem in svetovanjem, kar bi omogočilo prožnost in samostojnost pri organizaciji učenja v okviru mrež, sodelovanja in izkustvenih skupnosti.

                  (c)

                  Pedagoškim delavcem bi lahko nudili pomoč pri ustvarjanju inovativnih praks, sodelovanju v raziskavah in ustrezni uporabi novih, tudi digitalnih, tehnologij pri v kompetence usmerjenih pristopih k poučevanju in učenju.

                  (d)

                  Pedagoškim delavcem bi lahko svetovali, dostop do strokovnih centrov, ustreznih orodij in gradiva pa lahko izboljša kakovost metod in praks poučevanja in učenja.

            (c)   Ocenjevanje in vrednotenje razvoja kompetenc

                  (a)

                  Opisi ključnih kompetenc bi se lahko pretvorili v okvire za učne izide, ki bi jih lahko dopolnjevala ustrezna orodja za diagnostično, formativno in sumativno ocenjevanje in vrednotenje na ustreznih ravneh (3).

                  (b)

                  Zlasti digitalne tehnologije bi lahko prispevale k zajemanju različnih razsežnosti napredka učencev, vključno s podjetnostnim učenjem.

                  (c)

                  Pripravili bi lahko različne pristope k ocenjevanju ključnih kompetenc v neformalnem in priložnostnem učenju, vključno s povezanimi dejavnostmi delodajalcev, svetovalcev in socialnih partnerjev. Ti bi morali biti na voljo vsem, zlasti pa nizko usposobljenim posameznikom, ki bi jih podprli pri napredovanju v nadaljnje učenje.

                  (d)

                  Vrednotenje učnih izidov, pridobljenih z neformalnim in priložnostnim učenjem, bi se lahko razširilo in postalo trdnejše v skladu s priporočilom Sveta o potrjevanju neformalnega in priložnostnega učenja, vključno z različnimi postopki vrednotenja. V postopku vrednotenja so lahko v pomoč tudi orodja, kot sta Europass in Youthpass, ki služita kot orodji za dokumentiranje in samoocenjevanje.

         (1)  Svet Evrope za večjezikovne kompetence posameznikov uporablja izraz „raznojezičnost“ (plurilingualism), v uradnih dokumentih Evropske unije pa se za kompetence posameznikov in za družbeno stanje uporablja izraz „večjezičnost“ (multilingualism). Razlog za to je med drugim dejstvo, da je v drugih jezikih kot angleščini in francoščini težko razlikovati med plurilingual in multilingual.

         (2)  Vključeno je tudi pridobivanje znanja klasičnih jezikov, kot sta stara grščina in latinščina. Veliko sodobnih jezikov izvira iz klasičnih jezikov, ki lahko zato na splošno olajšajo učenje jezikov.

         (3)  Npr. skupni evropski referenčni okvir za jezike, okvir digitalne kompetence, okvir podjetnostne kompetence pa tudi opisi kompetenc PISA nudijo podporno gradivo za ocenjevanje kompetenc.


title: Priporočilo Evropske centralne banke z dne 7. januarja 2019 o politiki razdelitve dividend (ECB/2019/1)

text:
               11.1.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 11/1

      PRIPOROČILO EVROPSKE CENTRALNE BANKE
      z dne 7. januarja 2019
      o politiki razdelitve dividend
      (ECB/2019/1)
      (2019/C 11/01)
      SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 127(6) in člena 132 Pogodbe,
      ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti člena 34 Statuta,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (1) in zlasti člena 4(3) Uredbe,
      ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 468/2014 Evropske centralne banke z dne 16. aprila 2014 o vzpostavitvi okvira za sodelovanje znotraj enotnega mehanizma nadzora med Evropsko centralno banko in pristojnimi nacionalnimi organi ter z imenovanimi nacionalnimi organi (okvirna uredba o EMN) (ECB/2014/17) (2),
      ob upoštevanju naslednjega:
      Kreditne institucije morajo nadaljevati s pripravami za pravočasno in polno uporabo Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (3) in Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4) ter se pripraviti na iztek prehodnega obdobja, ki je določeno v Uredbi (EU) 2017/2395 Evropskega parlamenta in Sveta (5) za zmanjšanje morebitnega precejšnjega negativnega učinka obračunavanja pričakovanih kreditnih izgub po MSRP 9 na navadni lastniški temeljni kapital, in to v težavnem makroekonomskem in finančnem okolju, ki izvaja pritisk na dobičkonosnost kreditnih institucij in posledično na njihovo sposobnost izgraditi kapitalsko osnovo. Poleg tega je potrebno, da kreditne institucije financirajo gospodarstvo, konservativna politika razdelitve dividend pa je del ustreznega obvladovanja tveganj in trdnega bančnega sistema. Uporabiti bi bilo treba enako metodo, kot je bila določena v Priporočilu ECB/2017/44 Evropske centralne banke (6) –
      SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      I.

                  1.

                  Kreditne institucije bi morale oblikovati politiko razdelitve dividend na podlagi konservativnih in preudarnih predpostavk, da bodo po vsaki razdelitvi izpolnjevale veljavne kapitalske zahteve ter spoštovale rezultate procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja.

                              (a)

                              Kreditne institucije morajo ves čas izpolnjevati veljavne minimalne kapitalske zahteve (zahteve v okviru prvega stebra). To vključuje količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala v višini 4,5 %, količnik temeljnega kapitala v višini 6 % in količnik skupnega kapitala v višini 8 %, kakor je določeno v členu 92 Uredbe (EU) št. 575/2013.

                              (b)

                              Poleg tega morajo kreditne institucije ves čas izpolnjevati kapitalske zahteve, ki se naložijo s sklepom na podlagi procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja ob uporabi člena 16(2)(a) Uredbe (EU) št. 1024/2013 in ki presegajo zahteve v okviru prvega stebra (zahteve v okviru drugega stebra).

                              (c)

                              Kreditne institucije morajo izpolnjevati tudi zahtevo po skupnem blažilniku, kakor je opredeljena v členu 128(6) Direktive 2013/36/EU.

                              (d)

                              Kreditne institucije morajo tudi doseči zahtevano polno višino (fully loaded) (7) količnika navadnega lastniškega temeljnega kapitala, količnika temeljnega kapitala in količnika skupnega kapitala do zadevnega datuma začetka polne uporabe. To se nanaša na polno uporabo zgoraj navedenih količnikov po uporabi prehodnih določb in polno uporabo zahteve po skupnem blažilniku, kakor je opredeljena v členu 128(6) Direktive 2013/36/EU. Prehodne določbe so določene v naslovu XI Direktive 2013/36/EU in delu 10 Uredbe (EU) št. 575/2013.

                              (e)

                              Kreditne institucije, ki so se odločile za uporabo ureditve iz Uredbe (EU) 2017/2395 v prehodnem obdobju, morajo tudi doseči polno višino količnika navadnega lastniškega temeljnega kapitala, količnika temeljnega kapitala in količnika skupnega kapitala do konca prehodnega obdobja, določenega v navedeni uredbi.

                        Te zahteve je treba izpolnjevati na konsolidirani in, če pride v poštev, subkonsolidirani ravni ter na posamični podlagi, razen če je bila uporaba bonitetnih zahtev na posamični podlagi opuščena, kakor je določeno v členih 7 in 10 Uredbe (EU) št. 575/2013.

                  2.

                  V zvezi z izplačilom dividend s strani kreditnih institucij (8) v letu 2019 za poslovno leto 2018 ECB priporoča naslednje:

                              (a)

                              kategorija 1: kreditne institucije, ki (i) izpolnjujejo veljavne kapitalske zahteve, navedene v odstavku 1(a), (b) in (c), ter (ii) so že dosegle polno višino količnikov, navedenih v odstavku 1(d) oziroma 1(e), po stanju na 31. december 2018, bi morale razdeliti čisti dobiček v obliki dividend na konservativen način, da bi lahko še naprej izpolnjevale vse zahteve ter spoštovale vse rezultate procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja tudi v primeru poslabšanja ekonomskih in finančnih razmer;

                              (b)

                              kategorija 2: kreditne institucije, ki izpolnjujejo veljavne kapitalske zahteve, navedene v odstavku 1(a), (b) in (c), po stanju na 31. december 2018, ne dosegajo pa polne višine količnikov, navedenih v odstavku 1(d) oziroma 1(e), po stanju na 31. december 2018, bi morale razdeliti čisti dobiček v obliki dividend na konservativen način, da bi lahko še naprej izpolnjevale vse zahteve ter spoštovale vse rezultate procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja tudi v primeru poslabšanja ekonomskih in finančnih razmer. Poleg tega lahko načeloma izplačajo dividende samo, če je izpolnjena tudi zahteva iz odstavka 1(d) ter je zagotovljeno najmanj linearno (9) gibanje v smeri zahtevane polne višine kapitalskih zahtev, navedenih v odstavku 1(e), in rezultatov procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja;

                              (c)

                              kategorija 3: kreditne institucije, ki kršijo zahteve iz odstavka 1(a), (b) ali (c), načeloma ne bi smele razdeliti dividend.

                        Kreditne institucije, ki ne morejo izpolniti tega priporočila, ker menijo, da so pravno zavezane izplačati dividende, bi morale nemudoma stopiti v stik s svojo skupno nadzorniško skupino.
                  Od kreditnih institucij iz kategorij 1, 2 in 3, kakor so navedene v odstavku 2(a), (b) in (c), se pričakuje, da bodo izpolnile tudi smernice v okviru drugega stebra. Če kreditna institucija ne izpolnjuje smernic v okviru drugega stebra ali pričakuje, da jih ne bo izpolnjevala, bi morala nemudoma stopiti v stik s svojo skupno nadzorniško skupino. ECB bo pregledala razloge, zakaj se je kapital kreditne institucije zmanjšal ali se pričakuje, da se bo zmanjšal, ter preučila možnost sprejetja ustreznih in sorazmernih ukrepov za posamezno institucijo.
                  Od institucij se pričakuje, da bodo pri politiki variabilnih prejemkov in upravljanju kapitala upoštevale tudi možni vpliv prihodnjih sprememb pravnega, regulativnega in računovodskega okvira Unije na zahtevani kapital. Če ne bo posebnih drugačnih informacij, se pričakuje, da bodo prihodnje zahteve v okviru drugega stebra in smernice v okviru drugega stebra, ki se uporabljajo pri načrtovanju kapitala, najmanj tako visoke kot sedanje.

            II.
      To priporočilo je naslovljeno na pomembne nadzorovane subjekte in pomembne nadzorovane skupine, kakor so opredeljeni v točkah 16 in 22 člena 2 Uredbe (EU) št. 468/2014 (ECB/2014/17).
      III.
      To priporočilo je naslovljeno tudi na pristojne nacionalne organe in imenovane nacionalne organe glede manj pomembnih nadzorovanih subjektov in manj pomembnih nadzorovanih skupin, kakor so opredeljeni v točkah 7 in 23 člena 2 Uredbe (EU) št. 468/2014 (ECB/2014/17). Od pristojnih nacionalnih organov in imenovanih nacionalnih organov se pričakuje, da bodo to priporočilo primerno uporabili za take subjekte in skupine (10).

         V Frankfurtu na Majni, 7. januarja 2019

               Predsednik ECB

            Mario DRAGHI

         (1)  UL L 287, 29.10.2013, str. 63.

         (2)  UL L 141, 14.5.2014, str. 1.

         (3)  Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 1).

         (4)  Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176, 27.6.2013, str. 338).

         (5)  Uredba (EU) 2017/2395 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2017 o spremembi Uredbe (EU) št. 575/2013 glede prehodne ureditve za zmanjšanje učinka uvedbe MSRP 9 na kapital in za obravnavo določenih izpostavljenosti do javnega sektorja, denominiranih v domači valuti katere koli države članice, za namen velikih izpostavljenosti (UL L 345, 27.12.2017, str. 27).

         (6)  Priporočilo ECB/2017/44 Evropske centralne banke z dne 28. decembra 2017 o politiki razdelitve dividend (UL C 8, 11.1.2018, str. 1).

         (7)  Vsi blažilniki v polni višini.

         (8)  Kreditne institucije so lahko v različnih pravnih oblikah, npr. družbe, ki kotirajo na borzi, in družbe, ki niso delniške družbe, kot so vzajemne družbe, zadruge ali hranilnice. Pojem „dividenda“ se v tem priporočilu uporablja za vse vrste izplačil denarja, ki jih odobri skupščina družbe.

         (9)  To v praksi pomeni, da bi morale kreditne institucije v preostalem prehodnem obdobju načeloma vsako leto zadržati najmanj sorazmerni del vrzeli do polne višine količnika navadnega lastniškega temeljnega kapitala, količnika temeljnega kapitala in količnika skupnega kapitala, navedenih v odstavku 1(e).

         (10)  Če se to priporočilo uporabi za manj pomembne nadzorovane subjekte in manj pomembne nadzorovane skupine, ki menijo, da ga ne morejo izpolniti, ker štejejo, da so pravno zavezani izplačati dividende, bi morali ti nadzorovani subjekti in nadzorovane skupine nemudoma stopiti v stik z zanje pristojnimi nacionalnimi organi.


title: Priporočila nacionalnim sodiščem v zvezi z začetkom postopka predhodnega odločanja

text:
               20.7.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 257/1

               V tem besedilu, ki dopolnjuje Poslovnik Sodišča (1), je opozorjeno na bistvene značilnosti postopka predhodnega odločanja in na elemente, ki jih morajo upoštevati nacionalna sodišča, preden pri Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe, ter se z njim sodiščem posredujejo nekateri praktični napotki glede oblike in vsebine predloga za sprejetje predhodne odločbe. Ker se ta predlog, potem ko je preveden, vroči vsem zainteresiranim subjektom iz člena 23 Protokola št. 3 o Statutu Sodišča Evropske unije in ker se odločba Sodišča, s katero se postopek konča, objavi v vseh uradnih jezikih Evropske unije, je treba veliko pozornost nameniti predstavitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe in zlasti varstvu osebnih podatkov fizičnih oseb, ki so v njem navedene.

         PRIPOROČILA
   nacionalnim sodiščem v zvezi z začetkom postopka predhodnega odločanja
   (2018/C 257/01)

      Uvod

               1.

               Predhodno odločanje, ki je določeno v členu 19(3)(b) Pogodbe o Evropski uniji (v nadaljevanju: PEU) in členu 267 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljevanju: PDEU), je temeljni mehanizem prava Evropske unije. Njegov namen je zagotoviti enotno razlago in uporabo tega prava v Uniji tako, da se sodiščem držav članic da na voljo instrument, ki jim omogoča, da Sodišču Evropske unije (v nadaljevanju: Sodišče) v predhodno odločanje predložijo vprašanja glede razlage prava Unije ali veljavnosti aktov institucij, organov, uradov ali agencij Unije.

               2.

               Postopek predhodnega odločanja temelji na tesnem sodelovanju med Sodiščem in sodišči držav članic. Za zagotovitev polne učinkovitosti tega postopka je treba opozoriti na njegove bistvene značilnosti in podati nekatera pojasnila za razjasnitev določb Poslovnika, zlasti kar zadeva avtorja predloga za sprejetje predhodne odločbe ter obseg, obliko in vsebino takega predloga. Ta pojasnila, ki se uporabljajo za vse predloge za sprejetje predhodne odločbe (I), so dopolnjena z določbami, ki se uporabljajo za predloge za sprejetje predhodne odločbe, ki terjajo posebno hitro obravnavo (II), in Prilogo, v kateri so povzeti bistveni elementi predloga za sprejetje predhodne odločbe.

         I.   Določbe, ki se uporabljajo za vse predloge za sprejetje predhodne odločbe

      Avtor predloga za sprejetje predhodne odločbe

               3.

               Sodišče izvaja pristojnost za predhodno odločanje o vprašanjih glede razlage ali veljavnosti prava Unije izključno na pobudo nacionalnih sodišč, ne glede na to, ali so stranke v sporu o glavni stvari izrazile željo, da se Sodišču predloži predlog za sprejetje predhodne odločbe. Ker nacionalno sodišče odloča o sporu in mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki jo bo izdalo, je namreč le to – in samo to – sodišče dolžno, da glede na posebnosti vsake zadeve presodi o potrebi po sprejetju predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in o upoštevnosti vprašanj, ki jih postavi Sodišču.

               4.

               Sodišče pojem „sodišče“ razlaga kot samostojen pojem prava Unije, v zvezi s tem pa upošteva več dejavnikov, kot so zakonska podlaga predložitvenega organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost njegovega postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost.

               5.

               Sodišča držav članic lahko Sodišču predložijo vprašanje glede razlage ali veljavnosti prava Unije, če menijo, da mora Sodišče glede tega vprašanja sprejeti odločitev, ki jim bo omogočila izreči sodbo (glej člen 267, drugi odstavek, PDEU). Predlog za sprejetje predhodne odločbe je lahko še posebej koristen, kadar se pred nacionalnim sodiščem postavi novo vprašanje glede razlage, ki je splošnega pomena za enotno uporabo prava Unije, ali kadar obstoječa sodna praksa ne ponuja pojasnil, ki so potrebna v novih pravnih ali dejanskih okoliščinah.

               6.

               Kadar je vprašanje postavljeno v postopku, ki teče pred sodiščem, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, je to sodišče vseeno dolžno Sodišču predložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe (glej člen 267, tretji odstavek, PDEU), razen če na zadevnem področju že obstaja ustaljena sodna praksa ali če pravilna razlaga zadevnega pravnega pravila ne dopušča nobenega razumnega dvoma.

               7.

               Poleg tega je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da lahko nacionalna sodišča sicer zavrnejo razloge za neveljavnost, ki se pred njimi navajajo zoper akt institucije, organa, urada ali agencije Unije, vendar lahko le Sodišče razglasi neveljavnost takega akta. Sodišče države članice se mora torej, kadar dvomi o veljavnosti takega akta, obrniti na Sodišče in navesti razloge, zakaj meni, da ta akt ni veljaven.

      Predmet in obseg predloga za sprejetje predhodne odločbe

               8.

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se mora nanašati na razlago ali veljavnost prava Unije in ne na razlago pravil nacionalnega prava ali na dejanska vprašanja, ki se zastavljajo v okviru postopka v glavni stvari.

               9.

               Sodišče lahko o predlogu za sprejetje predhodne odločbe odloči le, če je v postopku v glavni stvari treba uporabiti pravo Unije. V zvezi s tem je nujno, da predložitveno sodišče navede vse upoštevne dejanske in pravne okoliščine, na podlagi katerih meni, da naj bi se obravnavanem primeru uporabile določbe prava Unije.

               10.

               V zvezi s predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki se nanašajo na razlago Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je treba spomniti, da se določbe Listine v skladu z njenim členom 51(1) uporabljajo za države članice samo, ko izvajajo pravo Unije. Čeprav so lahko primeri takega izvajanja raznoliki, je vendarle nujno, da iz predloga za sprejetje predhodne odločbe jasno in nedvoumno izhaja, da je treba v postopku v glavni stvari uporabiti pravilo prava Unije, ki ni Listina. Ker Sodišče ni pristojno za odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, kadar nek pravni položaj ne spada na področje uporabe prava Unije, določbe Listine, na katere se morebiti sklicuje predložitveno sodišče, kot take ne morejo utemeljiti te pristojnosti.

               11.

               Nazadnje, Sodišče pri izdaji odločbe sicer nujno upošteva pravni in dejanski okvir spora o glavni stvari, kakor ga je predložitveno sodišče opredelilo v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, vendar pa prava Unije sámo za ta spor ne uporabi. Kadar odloči o razlagi ali veljavnosti prava Unije, si Sodišče prizadeva dati koristen odgovor za rešitev spora o glavni stvari, vendar je predložitveno sodišče tisto, ki mora na podlagi tega odgovora izpeljati ustrezne sklepe in pri tem, če je potrebno, ne uporabiti nacionalnega pravila, ki je bilo razglašeno za neskladno s pravom Unije.

      Primeren čas za vložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe

               12.

               Nacionalno sodišče lahko predlog za sprejetje predhodne odločbe vloži pri Sodišču, takoj ko ugotovi, da je za izdajo njegove sodbe potrebna odločitev glede razlage ali veljavnosti prava Unije. To sodišče namreč lahko najbolje presodi, v kateri fazi postopka je treba ta predlog vložiti.

               13.

               Ker pa bo ta predlog podlaga za postopek pred Sodiščem in mora to imeti na voljo vse podatke, na podlagi katerih lahko preizkusi svojo pristojnost, da odgovori na postavljena vprašanja, in če je ta pristojnost podana, nanje koristno odgovori, je nujno, da se odločitev o vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe sprejme v tisti fazi postopka, v kateri predložitveno sodišče lahko dovolj natančno opredeli pravni in dejanski okvir postopka v glavni stvari, in pravna vprašanja, ki jih postavlja. Za učinkovito izvajanje sodne oblasti je prav tako zaželeno, da se predlog vloži po kontradiktorni obravnavi.

      Oblika in vsebina predloga za sprejetje predhodne odločbe

               14.

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe je lahko v kakršni koli obliki, ki jo dovoljuje nacionalno procesno pravo, vendar je treba upoštevati, da bo ta predlog podlaga za postopek pred Sodiščem in da se vroči vsem zainteresiranim subjektom iz člena 23 Protokola št. 3 o Statutu Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju: Statut), med drugim vsem državam članicam, da se pridobijo njihova morebitna stališča. Ker je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe posledično prevesti v vse uradne jezike Evropske unije, mora predložitveno sodišče predlog napisati preprosto, jasno in natančno, brez odvečnih elementov. Glede na izkušnje približno deset strani pogosto zadostuje za ustrezno predstavitev pravnega in dejanskega okvira predloga za sprejetje predhodne odločbe.

               15.

               Vsebino predloga za sprejetje predhodne odločbe določa člen 94 Poslovnika Sodišča, povzeta pa je tudi v prilogi k temu dokumentu. Poleg besedila vprašanj, ki se Sodišču predložijo v predhodno odločanje, mora predlog za sprejetje predhodne odločbe vsebovati:

                           —

                           povzetek predmeta spora in upoštevnih dejstev, kakor jih je ugotovilo predložitveno sodišče, ali vsaj navedbo dejanskih okoliščin, na katerih vprašanja za predhodno odločanje temeljijo,

                           —

                           vsebino nacionalnih določb, ki naj bi se uporabile v obravnavani zadevi, in po potrebi upoštevno nacionalno sodno prakso,

                           —

                           razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in pojasnitev zveze, ki po mnenju predložitvenega sodišča obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari.

                     V primeru neobstoja enega ali več zgoraj navedenih elementov se lahko Sodišče izreče za nepristojno za odločanje o vprašanjih, predloženih v predhodno odločanje, ali predlog za sprejetje predhodne odločbe kot nedopusten zavrže.

               16.

               Predložitveno sodišče mora v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navesti natančna sklicevanja na nacionalne določbe, ki se uporabljajo za dejansko stanje v sporu o glavni stvari, in podrobno opredeliti določbe prava Unije, katerih razlaga se predlaga ali katerih veljavnost je sporna. V predlogu je po potrebi treba navesti kratek povzetek upoštevnih trditev strank v sporu o glavni stvari. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se prevede le predlog za sprejetje predhodne odločbe, ne pa morebitne priloge k temu predlogu.

               17.

               Predložitveno sodišče lahko poda tudi strnjeno mnenje o odgovorih, ki jih je treba dati na vprašanja, predložena v predhodno odločanje. Taka navedba je lahko za Sodišče koristna, zlasti kadar je pozvano, naj o predlogu odloči po hitrem ali nujnem postopku.

               18.

               Nazadnje, vprašanja, predložena Sodišču v predhodno odločanje, morajo biti v posebnem, jasno označenem delu predložitvene odločbe, najbolje na njenem začetku ali koncu. Biti morajo sama po sebi razumljiva, ne da bi bilo treba iskati pojasnila v obrazložitvi predloga.

               19.

               Za lažje branje predloga za sprejetje predhodne odločbe je pomembno, da ga Sodišče prejme natipkanega in da so strani in odstavki predložitvene odločbe oštevilčeni.

               20.

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe mora biti datiran in podpisan ter se nato sodnemu tajništvu Sodišča posreduje po elektronski poti (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) ali po pošti (Sodno tajništvo Sodišča, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Če se posreduje po elektronski poti, je treba izvirnik predloga za sprejetje predhodne odločbe, če je mogoče, posredovati skupaj z elektronsko pošiljko besedila tega predloga v obliki, ki jo je mogoče urejati (s programi za urejanje besedila, kot so „Word“, „Open Office“ ali „LibreOffice“), da se Sodišču olajša obravnavanje predloga in predvsem prevod tega predloga v vse uradne jezike Evropske unije.

               21.

               Predlogu za sprejetje predhodne odločbe je treba priložiti vse upoštevne dokumente, ki bodo Sodišču koristili pri obravnavanju zadeve, zlasti natančne podatke o strankah v sporu o glavni stvari in njihovih morebitnih zastopnikih, ter spis iz postopka v glavni stvari ali njegov prepis. Ta spis (ali njegov prepis) – ki ga je mogoče posredovati po elektronski poti ali po pošti – bo ves čas postopka hranjen v sodnem tajništvu, kjer bodo, če predložitveno sodišče ne bo navedlo drugače, zainteresirani subjekti iz člena 23 Statuta lahko vanj vpogledali.

               22.

               Da se zagotovi optimalno varstvo osebnih podatkov v okviru obravnavanja zadeve s strani Sodišča, vročitve predloga zainteresiranim subjektom iz člena 23 Statuta in poznejšega posredovanja končne odločbe v vseh uradnih jezikih Unije, mora predložitveno sodišče, ki edino v celoti pozna spis, ki je predložen Sodišču, v svojem predlogu za sprejetje predhodne odločbe sámo opraviti anonimizacijo imen fizičnih oseb, ki so v njem navedene ali ki jih spor o glavni stvari zadeva, in prikriti podatke, na podlagi katerih bi jih bilo mogoče identificirati. Zaradi naraščajoče uporabe nove informacijske tehnologije, zlasti iskalnikov, anonimizacija, opravljena po vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe in a fortiori po njegovi vročitvi zainteresiranim subjektom iz člena 23 Statuta ter po objavi obvestila o obravnavani zadevi v Uradnem listu Evropske unije, v veliki meri izgubi svojo praktično vrednost.

      Medsebojni učinki postopka predhodnega odločanja in nacionalnega postopka

               23.

               Čeprav predložitveno sodišče ostane pristojno za sprejetje začasnih ukrepov, zlasti v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe glede presoje veljavnosti, vložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe kljub temu povzroči prekinitev nacionalnega postopka do odločitve Sodišča.

               24.

               Čeprav Sodišče načeloma odloča o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, dokler ta ni umaknjen, je kljub temu treba upoštevati vlogo, ki jo ima Sodišče v postopku predhodnega odločanja, in sicer da prispeva k učinkovitemu izvajanju sodne oblasti v državah članicah, ne pa da izdaja posvetovalna mnenja o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih. Ker v postopku predhodnega odločanja velja domneva, da spor dejansko poteka pred predložitvenim sodiščem, mora slednje obvestiti Sodišče o vseh procesnih vprašanjih, ki bi lahko vplivala na postopek, ki poteka pred njim, zlasti pa o umiku, mirni rešitvi spora ali drugi okoliščini, na podlagi katere se je postopek v glavni stvari končal. To sodišče mora Sodišče obvestiti tudi o morebitnem sprejetju odločbe, izdane v okviru pravnega sredstva, vloženega zoper predložitveno odločbo, in o posledicah te odločbe na predlog za sprejetje predhodne odločbe.

               25.

               Za učinkovit potek postopka predhodnega odločanja pred Sodiščem in za ohranitev njegovega polnega učinka je vendarle pomembno, da se take informacije čim prej sporočijo Sodišču. Nacionalna sodišča se še opozarja, da umik predloga za sprejetje predhodne odločbe lahko vpliva na reševanje podobnih zadev (ali vrste podobnih zadev) s strani predložitvenega sodišča. Kadar je izid več zadev, ki se obravnavajo pred tem sodiščem, odvisen od odgovora Sodišča na vprašanja predložitvenega sodišča, je lahko primerno, da predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe te zadeve združi, da Sodišču omogoči, da kljub morebitnemu končanju enega ali več postopkov odgovori na postavljena vprašanja.

      Stroški in brezplačna pravna pomoč

               26.

               Postopek predhodnega odločanja pred Sodiščem je brezplačen in to ne odloča o stroških strank v postopku, ki poteka pred predložitvenim sodiščem; za odločitev o tem je pristojno to sodišče.

               27.

               Če katera od strank v postopku v glavni stvari nima zadostnih sredstev, ji lahko Sodišče dodeli brezplačno pravno pomoč za pokritje stroškov, zlasti stroškov, ki jih ima z zastopanjem pred Sodiščem. Vendar je to pomoč mogoče dodeliti le, če zadevni stranki še ni bila odobrena pomoč na nacionalni ravni ali če ta pomoč ne krije stroškov postopka pred Sodiščem oziroma jih krije le delno.

      Korespondenca med Sodiščem in nacionalnim sodiščem

               28.

               Sodno tajništvo Sodišča ves čas postopka ostane v stiku s predložitvenim sodiščem, ki mu pošilja prepis vseh procesnih aktov in po potrebi zahtev za podrobnejše navedbe ali pojasnila, za katera meni, da so potrebna za koristen odgovor na vprašanja, ki jih je postavilo to sodišče.

               29.

               Sodno tajništvo po koncu postopka odločbo Sodišča pošlje predložitvenemu sodišču in ga pozove, naj Sodišče obvesti o tem, kako je uporabilo njegovo odločbo v postopku v glavni stvari, in mu sporoči svojo končno odločitev v navedenem postopku.

         II.   Določbe, ki se uporabljajo za predloge za sprejetje predhodne odločbe, ki terjajo posebno hitro obravnavo

               30.

               Pod pogoji iz člena 23a Statuta in členov od 105 do 114 Poslovnika se lahko predlog za sprejetje predhodne odločbe v nekaterih okoliščinah obravnava po hitrem ali nujnem postopku. O uporabi teh postopkov odloči Sodišče na ustrezno obrazložen predlog predložitvenega sodišča, v katerem so navedene pravne in dejanske okoliščine, ki upravičujejo uporabo tega(teh) postopka(-ov), ali izjemoma po uradni dolžnosti, kadar je to potrebno zaradi narave ali okoliščin zadeve.

      Pogoji za uporabo hitrega in nujnega postopka predhodnega odločanja

               31.

               V skladu s členom 105 Poslovnika je tako mogoče predlog za sprejetje predhodne odločbe z odstopanjem od določb tega poslovnika obravnavati po hitrem postopku, če je treba zadevo zaradi njene narave obravnavati v čim krajšem času. Ker ta postopek nalaga velike omejitve vsem udeležencem postopka, zlasti vsem državam članicam, ki so pozvane, naj stališča podajo pisno ali ustno v precej krajših rokih kot običajno, je njegovo uporabo mogoče predlagati le v posebnih okoliščinah, ki upravičujejo hitro odločitev Sodišča o postavljenih vprašanjih. V skladu z ustaljeno sodno prakso številnost oseb ali pravnih položajev, na katere bi se lahko nanašala odločba, ki jo mora izdati predložitveno sodišče, potem ko je pri Sodišču vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, kot taka ni izjemna okoliščina, ki bi lahko upravičila uporabo hitrega postopka.

               32.

               To velja še toliko bolj glede nujnega postopka predhodnega odločanja iz člena 107 Poslovnika. Ta postopek, ki se uporablja le na področjih iz naslova V tretjega dela PDEU v zvezi z območjem svobode, varnosti in pravice, namreč zadevnim udeležencem postavlja še večje omejitve, ker omejuje število strank, ki lahko predložijo pisna stališča, in ker v izjemno nujnih primerih omogoča, da se pisni del postopka pred Sodiščem povsem opusti. Uporaba tega postopka se tako lahko predlaga le v okoliščinah, v katerih je absolutno nujno, da Sodišče o vprašanjih, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, odloči zelo hitro.

               33.

               Čeprav na tem mestu takih okoliščin ni mogoče taksativno našteti, zlasti zaradi raznolikosti pravil prava Unije, ki urejajo območje svobode, varnosti in pravice, in zaradi razvoja teh pravil, lahko nacionalno sodišče predlaga nujni postopek predhodnega odločanja recimo v primeru iz člena 267, četrti odstavek, PDEU, glede osebe, ki je priprta ali ji je odvzeta prostost, če je odgovor na postavljeno vprašanje odločilen za presojo pravnega položaja te osebe, ali v sporu glede roditeljske pravice ali varstva in vzgoje majhnih otrok, kadar je pristojnost sodišča, ki mu je zadeva predložena na podlagi prava Unije, odvisna od odgovora na vprašanje za predhodno odločanje.

      Predlog za uporabo hitrega ali nujnega postopka predhodnega odločanja

               34.

               Da bi Sodišče lahko hitro odločilo, ali je treba uporabiti hitri ali nujni postopek predhodnega odločanja, je treba v predlogu natančno navesti pravne in dejanske okoliščine, ki izkazujejo nujnost, in zlasti tveganje v primeru uporabe običajnega postopka za odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe. Predložitveno sodišče mora čim bolj jedrnato navesti tudi svoje stališče glede odgovorov na postavljena vprašanja. Taka navedba namreč omogoča hitrejši potek postopka, saj stranke v sporu o glavni stvari in drugi udeleženci v postopku lažje oblikujejo stališče.

               35.

               Predlog za uporabo hitrega ali nujnega postopka predhodnega odločanja mora vsekakor biti podan nedvoumno, tako da lahko sodno tajništvo nemudoma ugotovi, da spis zahteva posebno obravnavo. Zato je zaželeno, da predložitveno sodišče pojasni, kateri od teh dveh postopkov se predlaga za obravnavano zadevo, in v predlogu navede upoštevni člen Poslovnika (člen 105 v zvezi s hitrim postopkom ali člen 107 v zvezi z nujnim postopkom). Ta navedba mora biti na jasno vidnem mestu predložitvene odločbe (na primer na vrhu strani ali v ločenem sodnem aktu). Na tak predlog je lahko opozorjeno v morebitnem spremnem dopisu predložitvenega sodišča.

               36.

               Glede same predložitvene odločbe je treba opozoriti, da je njena jedrnatost še toliko pomembnejša v primeru nujnosti, saj prispeva k hitrejšemu postopku.

      Korespondenca med Sodiščem, predložitvenim sodiščem in strankami v sporu o glavni stvari

               37.

               Sodišče, ki predlaga uporabo hitrega ali nujnega postopka predhodnega odločanja, je pozvano, naj po elektronski pošti (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) posreduje ta predlog in predložitveno odločbo skupaj z besedilom te odločbe v obliki, ki jo je mogoče urejati (s programi za urejanje besedila, kot so „Word“, „Open Office“ ali „LibreOffice“).

               38.

               Za lažje poznejše komuniciranje Sodišča s predložitvenim sodiščem in strankami v sporu o glavni stvari je predložitveno sodišče tudi pozvano, naj navede elektronski naslov in eventualno številko telefaksa sodišča, ki ju Sodišče lahko uporabi, ter elektronske naslove in eventualno številke telefaksa zastopnikov zadevnih strank.

      (1)  UL L 265, 29.9.2012, str. 1.

      PRILOGA

         Bistveni elementi predloga za sprejetje predhodne odločbe

      1.   Predložitveno sodišče

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe mora vsebovati natančno navedbo predložitvenega sodišča in morebitni senat ali sestavo, ki vlaga predlog, ter popolne podatke tega sodišča, da se olajšajo poznejši stiki med njim in Sodiščem.
      2.   Stranke v sporu o glavni stvari in njihovi zastopniki

      Navedbi predložitvenega sodišča sledi navedba strank v sporu o glavni stvari in morebitnih oseb, ki jih zastopajo pred sodiščem. Kadar je to potrebno zaradi varstva osebnih podatkov, predložitveno sodišče opravi anonimizacijo predloga za sprejetje predhodne odločbe ter za to prikrije imena fizičnih oseb, ki so v njem navedene ali ki jih spor o glavni stvari zadeva, in vse podatke, na podlagi katerih bi jih bilo mogoče identificirati.
      Predložitveno sodišče Sodišču posreduje dve različici predloga za sprejetje predhodne odločbe, če jih ima, in sicer različico tega predloga z imeni, ki vsebuje imena in popolne podatke o strankah v sporu o glavni stvari, in anonimizirano različico tega predloga. Zadnjenavedena različica bo po prevodu v vse uradne jezike Unije vročena vsem zainteresiranim subjektom iz člena 23 Statuta ter bo podlaga za posredovanje in poznejše objave v zadevi.
      3.   Predmet spora o glavni stvari in upoštevna dejstva

      Predložitveno sodišče mora jedrnato opisati predmet spora o glavni stvari in upoštevna dejstva, kakor jih je ugotovilo ali sprejelo to sodišče.
      4.   Upoštevne pravne določbe

      V predlogu za sprejetje predhodne odločbe je treba natančno navesti nacionalne določbe, ki se uporabljajo za dejansko stanje spora o glavni stvari, vključno z morebitnimi upoštevnimi sodnimi odločbami, in določbe prava Unije, katerih razlaga se predlaga ali veljavnost se izpodbija. Te navedbe morajo biti popolne in morajo vsebovati naslov, natančna sklicevanja na zadevne določbe in podrobnosti o njihovi objavi. Če je le mogoče, naj citiranja nacionalne ali evropske sodne prakse vključujejo tudi številko ECLI („European Case Law Identifier“) zadevne odločbe.
      5.   Obrazložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe

      O predlogu za sprejetje predhodne odločbe lahko Sodišče odloči le, če je v postopku v glavni stvari treba uporabiti pravo Unije. Predložitveno sodišče mora zato navesti razloge, ki so mu vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti določb prava Unije, in pojasniti zvezo, ki po njegovem mnenju obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v postopku v glavni stvari. Predložitveno sodišče lahko na tem mestu navede trditve strank v zvezi s tem, če meni, da bi to bilo koristno za razumevanje zadeve.
      6.   Vprašanja za predhodno odločanje

      Predložitveno sodišče jasno in ločeno navede vprašanja, ki jih predloži Sodišču v predhodno odločanje. Ta vprašanja morajo biti sama po sebi razumljiva, ne da bi bilo treba iskati pojasnila v obrazložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe.
      Če je to mogoče, naj predložitveno sodišče jedrnato navede tudi svoje stališče glede odgovorov na postavljena vprašanja za predhodno odločanje.
      7.   Morebitna nujnost posebne obravnave

      Nazadnje, če predložitveno sodišče meni, da predlog, ki ga predloži Sodišču, terja posebno obravnavo, tako glede nujnosti ohranitve anonimnosti oseb, ki jih zadeva spor o glavni stvari, kot glede morebitne hitrosti, s katero mora Sodišče obravnavati predlog, je treba razloge za tako obravnavanje podrobno opisati v predlogu za sprejetje predhodne odločbe in po potrebi v spremnem dopisu k predlogu.

         Formalni vidiki predloga za sprejetje predhodne odločbe

      Predloge za sprejetje predhodne odločbe je treba predložiti v taki obliki, ki olajšuje njihovo poznejšo elektronsko obdelavo na Sodišču in ki med drugim omogoča njihovo preslikavo in optično prepoznavo znakov. Za to je treba upoštevati naslednje:

                  —

                  predlogi so natipkani na brezčrtnem belem papirju formata A4,

                  —

                  besedilo mora biti v tipu pisave, ki se običajno uporablja (kot na primer: Times New Roman, Courier ali Arial) in velikosti najmanj 12 točk v besedilu in 10 točk za morebitne opombe, z medvrstičnim razmikom 1,5, z robovi najmanj 2,5 cm vodoravno in navpično (zgoraj, spodaj, levo in desno na strani), in

                  —

                  vse strani predloga in vsi odstavki, ki jih vsebuje, so oštevilčeni z zaporednimi naraščajočimi številkami.

            Predlog za sprejetje predhodne odločbe mora biti datiran in podpisan. Sodišču se posreduje po elektronski poti (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) ali s priporočeno pošiljko sodnemu tajništvu Sodišča (Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg) skupaj s spisom zadeve iz postopka v glavni stvari. Če se posreduje po elektronski poti, je treba izvirnik predloga za sprejetje predhodne odločbe posredovati skupaj z elektronsko pošiljko besedila tega predloga v obliki, ki jo je mogoče urejati (s programi za urejanje besedila, kot so „Word“, „Open Office“ ali „LibreOffice“).
      V primeru predloga za uporabo hitrega ali nujnega postopka je priporočeno, da se izvirnik predloga za sprejetje predhodne odločbe in njegova različica, ki jo je mogoče urejati, raje posredujeta po elektronski poti.


title: Priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. oktobra 2017 o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (ESRB/2017/4)

text:
               15.12.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 431/1

         PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
   z dne 20. oktobra 2017
   o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti
   (ESRB/2017/4)
   (2017/C 431/01)
   SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti člena 3 in členov 16 do 18 Uredbe,
   ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 15(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Okvir za prostovoljno vzajemnost ukrepov makrobonitetne politike, določen v Priporočilu ESRB/2015/2 (3) Evropskega odbora za sistemska tveganja, bi moral zagotoviti, da se za vse ukrepe makrobonitetne politike, ki temeljijo na izpostavljenosti in se aktivirajo v eni državi članici, v največji možni meri zagotovi vzajemnost v drugih državah članicah.

               (2)

               Ustrezni organi v državah članicah lahko posameznega ponudnika finančnih storitev, ki ni pomembno izpostavljen, izvzamejo iz uporabe vzajemnega ukrepa (načelo de minimis).

               (3)

               Sedanji okvir Evropskega odbora za sistemska tveganja (ESRB) za prostovoljno vzajemnost ne daje smernic o pragu, ki ga ustrezni organi uporabljajo za ugotavljanje pomembnosti izpostavljenosti. Kadar ustrezni organ izvzame posameznega ponudnika finančnih storitev, ki ni pomembno izpostavljen, lahko organ zdaj uporabi prag, ki je po njegovem mnenju ustrezen, s čimer lahko nastanejo razlike pri uporabi načela de minimis.

               (4)

               Da bi preprečili take razlike, bi moral ustrezni organ, pristojen za aktiviranje, predlagati najvišji prag pomembnosti na ravni ponudnika finančnih storitev, kadar zahteva vzajemnost. Stalna ocenjevalna skupina ESRB iz Sklepa ESRB/2015/4 Evropskega odbora za sistemska tveganja (4) lahko priporoči drugačen prag, če presodi, da je to potrebno.

               (5)

               Zato je treba Priporočilo ESRB/2015/2 ustrezno spremeniti –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:

      Spremembe

   Priporočilo ESRB/2015/2 se spremeni:

               1.

               v oddelku 1 se podpriporočilo B(2) nadomesti z naslednjim:

                           „2.

                           Če je za zagotavljanje učinkovitega delovanja ustreznih ukrepov potrebna zagotovitev vzajemnosti s strani drugih držav članic, se ustreznim organom, pristojnim za aktiviranje, priporoča, da ESRB predložijo zahtevo za vzajemnost skupaj z uradnim obvestilom o ukrepu. Zahteva mora vključevati predlagani prag pomembnosti.“;

               2.

               v odstavku 1 oddelka 2 se doda naslednja točka:

                           „(i)

                           ‚prag pomembnosti‘ pomeni kvantitativni prag, pri katerem se lahko šteje, da izpostavljenost posameznega ponudnika finančnih storitev ugotovljenemu makrobonitetnemu tveganju v jurisdikciji, kjer organ, pristojen za aktiviranje, uporabi ukrep makrobonitetne politike, ni pomembna, če je pod tem pragom.“;

               3.

               v oddelku 2 se odstavek 2(1) nadomesti z naslednjim:

                           „1.

                           Ustrezni organi lahko posameznega ponudnika finančnih storitev v svoji jurisdikciji izvzamejo iz uporabe posameznega vzajemnega ukrepa makrobonitetne politike, če ta ponudnik finančnih storitev ni pomembno izpostavljen ugotovljenemu makrobonitetnemu tveganju v jurisdikciji, kjer ustrezni organ, pristojen za aktiviranje, uporablja zadevni ukrep makrobonitetne politike (načelo de minimis). Ustrezni organi o takih izjemah poročajo ESRB in pri tem uporabijo predlogo za uradno obveščanje o vzajemnih ukrepih, kakor je objavljena na spletni strani ESRB.
                           Za namene uporabe načela de minimis ESRB priporoči prag pomembnosti na podlagi praga, ki ga je predlagal ustrezni organ, pristojen za aktiviranje, v skladu s podpriporočilom B(2) iz oddelka 1. Pri umeritvi praga je treba upoštevati dobre prakse, ki jih vzpostavi ESRB. Prag pomembnosti je najvišja priporočena raven praga. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko uporabijo priporočeni prag, določijo nižji prag za svojo jurisdikcijo, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepa brez praga pomembnosti. Organi morajo pri uporabi načela de minimis spremljati, ali prihaja do uhajanja in regulativne arbitraže, ter po potrebi odpraviti regulativno vrzel.“;

               4.

               v oddelku 2 se odstavek 4 nadomesti z naslednjim:

                           „4.

                              Spremembe priporočila

                           Splošni odbor bo odločil, kdaj je treba to priporočilo spremeniti. Take spremembe vključujejo zlasti vse dodatne ali spremenjene ukrepe makrobonitetne politike, za katere je treba zagotoviti vzajemnost, kakor je določeno v priporočilu C, in povezane priloge, ki vsebujejo posebne informacije o posameznem ukrepu, vključno s pragom pomembnosti, ki ga določi ESRB. Splošni odbor lahko tudi podaljša roke, določene v prejšnjih odstavkih, če so za uskladitev z enim ali več priporočili potrebne zakonodajne pobude. Zlasti lahko splošni odbor odloči o spremembi tega priporočila po tem, ko Evropska komisija pregleda okvir za obvezno priznavanje v pravu Unije, ali na podlagi izkušenj, pridobljenih pri delovanju ureditve prostovoljne vzajemnosti, ki jo vzpostavlja to priporočilo.“.

      V Frankfurtu na Majni, 20. oktobra 2017

         Francesco MAZZAFERRO

            Vodja sekretariata ESRB

            v imenu splošnega odbora ESRB

      (1)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

      (2)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

      (3)  Priporočilo ESRB/2015/2 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 15. decembra 2015 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (UL C 97, 12.3.2016, str. 9).

      (4)  Sklep ESRB/2015/4 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 16. decembra 2015 o okviru za koordinacijo uradnih obvestil ustreznih organov o nacionalnih ukrepih makrobonitetne politike in izdaje mnenj in priporočil s strani ESRB ter razveljavitvi Sklepa ESRB/2014/2 (UL C 97, 12.3.2016, str. 28).