Pomembno pravno obvestilo

|

52006SC0020

Priporočilo odločba Sveta o obstoju čezmernega primanjkljaja v Združenem kraljestvu  /* SEK/2006/0020 končno */

	Bruselj, 11.1.2006SEK(2006) 20 končnoPriporočiloODLOČBA SVETAo obstoju čezmernega primanjkljaja v Združenem kraljestvu(predložena s strani Komisije)OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUMUporabo postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem urejata člen 104 Pogodbe in Uredba Sveta (ES) št. 1467/97 z dne 7. julija 1997[1] „o pospešitvi in razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem“, ki je del Pakta stabilnosti in rasti. Vendar, medtem ko se največ določb uporablja za Združeno kraljestvo na enak način kot za druge države, ki ne sodelujejo v euroobmočju, člen 5 Protokola o zadevnih določbah v zvezi z Združenim kraljestvom navaja, da se obveznost iz člena 104(1) Pogodbe za izogibanje čezmernim javnofinančnim primanjkljajem ne uporablja za Združeno kraljestvo[2], razen v primeru, če država preide v tretjo fazo ekonomske in monetarne unije (EMU). Medtem ko je v drugi fazi EMU, si mora Združeno kraljestvo v skladu s členom 116(4) Pogodbe „prizadevati za izogibanje čezmernim primanjkljajem“.Potem ko je bil maja 1998 proti Združenemu kraljestvu ukinjen zadnji postopek v zvezi z čezmernim primanjkljajem, se je javnofinančni saldo Združenega kraljestva v proračunskem letu 2003/04[3] pomaknil iz ugodnega presežka v poznih devetdesetih k primanjkljaju 3,2 % BDP. Ta razvoj je bil enakovreden spremembi strukturnega proračunskega salda za približno 4 odstotne točke BDP v obdobju med 1999/00 in 2003/04. Med temi leti se je delež javnofinančnih odhodkov povečal z manj kot 40 % na okoli 43 % BDP. V istem obdobju so se javnofinančne bruto investicije v osnovna sredstva povečale z 1,2 % na 1,6 % BDP; delež bruto javnega dolga se je znižal na 37,6 % BDP v 2002/03 in od takrat naprej narašča. Takšen razvoj je skupaj z razvojem obrestnih mer vodil do padca plačil obresti v tem obdobju z 2,9 % na 2,0 % BDP. Zaradi primanjkljaja za 2003/04, ki je presegel referenčno raven, je Komisija začela postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem in aprila 2004 na podlagi člena 104(3) pripravila poročilo[4]. Vendar zaradi ocene, da je bil presežek primanjkljaja nad pragom 3 % BDP majhen in verjetno začasen, primanjkljaj ni veljal kot presežen.V skladu s podatki postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki jih je Združeno kraljestvo priglasilo avgusta 2005, je v proračunskem letu 2004/05 javnofinančni primanjkljaj v Združenem kraljestvu dosegel 3,2 % BDP (od aprila do marca)[5],[6] in tako spet presega referenčno vrednost 3 % BDP. Predložene številke primanjkljaja za proračunsko leto 2004/05 so na prvi pogled dokazale, da v Združenem kraljestvu čezmerni primanjkljaj obstaja v smislu Pogodbe in Pakta stabilnosti in rasti.Komisija je zato sprejela poročilo v skladu s členom 104(3) Pogodbe in ocenila izpolnjevanje zahtev Pogodbe glede na merila, ki zadevajo dolg in primanjkljaj[7]. Poročilo je ugotovilo, da čeprav je v letu 2004/05 primanjkljaj presegel referenčno vrednost Pogodbe 3 % BDP, ji je bil vendar blizu. Presežek nad 3 % BDP referenčne vrednosti ni bil izjemen. Presežek zlasti ni bil posledica izrednega dogodka in uspešnost rasti, ki spremlja kršitev referenčne vrednosti v 2004/05, ni mogoče obravnavati kot resen gospodarski upad. Za rast 3,2 % v letu 2004 je bilo ocenjeno, da je nad zmogljivostjo, enako kot je bila rast v proračunskem letu 2004/05. Ocenjena proizvodna vrzel v letu 2004 je bila pozitivna. Na podlagi začasnih posodobljenih gospodarskih in proračunskih obetov za Združeno kraljestvo in kar zadeva vprašanje začasnosti, je bilo pričakovati, da bo primanjkljaj ostal nad 3 % v letih 2005/06 in 2006/07.V svojem poročilu je Komisija preučila vse pomembne dejavnike za srednjeročni gospodarski in proračunski položaj, ter ostale, ki so se zdeli pomembni za oceno javnih financ v Združenem kraljestvu. V skladu s Paktom stabilnosti in rasti se lahko upoštevajo pomembni dejavniki pri korakih, ki vodijo k odločbi o obstoju čezmernega primanjkljaja [tako vključujejo mnenje Ekonomsko-finančnega odbora v skladu s členom 104(4), mnenje Komisije v skladu s členom 104(5) in Odločbo Sveta v skladu s členom 104(6)], „če je dvojni pogoj od osnovnega načela, da je – pred upoštevanjem drugih pomembnih dejavnikov – preseganje referenčne vrednosti začasno in da primanjkljaj ostaja blizu referenčni vrednosti – v celoti izpolnjen“. V primeru Združenega kraljestva, čeprav je bil predvideni primanjkljaj za 2004/05 blizu referenčni vrednosti, je bilo v poročilu ugotovljeno, da bo po projekcijah javnofinančni primanjkljaj v proračunskih letih 2005/06 in 2006/07 ostal nad 3 % BDP.Člen 104(4) Pogodbe navaja, da „Odbor, predviden v členu 114 (tj. Ekonomsko-finančni odbor), pripravi mnenje o poročilu Komisije“. Odbor je predložil svoje mnenje 30. septembra 2005, pri čemer je to mnenje skladno z oceno, ki jo je v svojem poročilu podala Komisija in ugotovila, da bi se lahko čezmerni primanjkljaj obravnaval kot začasen. Odbor je vseeno priporočal, da morajo nadaljnji koraki glede postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem počakati na dokončanje prihodnjih napovedi Komisije iz jeseni.V napovedih služb Komisije iz jeseni 2005 je bilo ob predpostavki, da proračunska politika Združenega kraljestva ostaja takšna, kakor je bila napovedana, pričakovati, da bo primanjkljaj narasel na rahlo pod 3½ % BDP v 2005/06 in ostal nad 3 % BDP v 2006/07, kar kaže na postopno izboljšanje na okoli 3 % BDP le v 2007/08. Te projekcije so potrdile oceno Komisije, opravljene v njenem poročilu v skladu s členom 104(3), in mnenje Ekonomsko-finančnega odbora, sprejeto v skladu s členom 104(4), da je bilo pričakovati, da bo primanjkljaj v 2005/06 in 2006/07 ostal nad 3 % BDP in zato ni bil začasen. Na podlagi teh projekcij presežek nad referenčno vrednostjo 3 % BDP zato ni niti izjemen niti začasen, čeprav je primanjkljaj blizu referenčni vrednosti.Po napovedih služb Komisije iz jeseni je Združeno kraljestvo objavilo proračunske ukrepe v predproračunskem poročilu, ki je bilo predloženo Parlamentu 5. decembra 2005. V čistih številkah, stroški teh ukrepov organov Združenega kraljestva v primerjavi z izhodiščem objavljene politike (kakor je predvideno v napovedih iz jeseni) pomenijo zmanjšanje za skoraj 0,1 odstotnih točk BDP v trenutnem proračunskem letu in za povečanje 0,1 odstotnih točk BDP v 2006/07. Ob upoštevanju teh strukturnih ukrepov ocena Komisije vseeno ostaja, da je pričakovati, da bo do 2006/07 primanjkljaj presegel 3 % BDP, v 2006/07 je primanjkljaj ocenjen na okoli 3,1 % BDP in zato ni začasen.Zato se, ponovno na podlagi dvojnega pogoja zgoraj, ki ni bil izpolnjen, v primeru Združenega kraljestva drugi pomembni dejavniki za namen mnenja Komisije v skladu s členom 104(5) in za namen Odločbe Sveta v skladu s členom 104(6) ne upoštevajo. Ta analiza kaže na to, da merilo iz Pogodbe, ki zadeva primanjkljaj, ni izpolnjeno. Nasprotno javnofinančni delež dolga ostaja precej pod 60-odstotno referenčno vrednostjo (zabeleženih 40,8 % BDP v proračunskem letu 2004/05), čeprav, glede na navedene dejanske in predvidene primarne primanjkljaje, kaže na trend naraščanja: v napovedih Komisije iz jeseni dosega okoli 44,5 % BDP v 2007/08. Spodnja tabela kaže napovedi služb Komisije iz jeseni za javnofinančni primanjkljaj in deleže dolga Združenega kraljestva na podlagi proračunskega leta.Združeno kraljestvo: projekcije za javne finance na podlagi proračunskega leta(v % BDP)Izid | Projekcije |2004/05 | 2005/06 | 2006/07 | 2007/08 |Javnofinančni primanjkljaj | 3,2 | 3,4 | 3,2 | 3,0 |Bruto javni dolg | 40,8 | 42,7 | 43,7 | 44,5 |Komisija ob upoštevanju svojega poročila, mnenja Ekonomsko-finančnega odbora, napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 ter predproračunskega poročila decembra 2005 Združenega kraljestva meni, da čezmerni primanjkljaj v Združenem kraljestvu obstaja. To mnenje, ki ga je Komisija sprejela 11. januarja 2006, je s tem v skladu s členom 104(5) Pogodbe predloženo Svetu. Komisija priporoča, da Svet v skladu s členom 104(6) sprejme ustrezno odločitev.Poleg tega Komisija na Svet naslavlja priporočilo za priporočilo Sveta, ki naj se naslovi na Združeno kraljestvo z namenom, da se v skladu s členom 104(7) Pogodbe čezmerni primanjkljaj odpravi. V skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1467/97 mora priporočilo Sveta „določiti skrajni rok za zmanjšanje čezmernega primanjkljaja, ki se mora doseči v letu, ki sledi letu ugotovitve obstoja čezmernega primanjkljaja, razen v posebnih okoliščinah. V priporočilu Svet zahteva, da država članica doseže najnižje letno izboljšanje najmanj 0,5 % BDP kot merilo v njenem ciklično prilagojenem saldu brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, da se zagotovi zmanjšanje primanjkljaja v roku, določenem v priporočilu“.V primeru Združenega kraljestva upoštevanje pomembnih dejavnikov kaže na obstoj posebnih okoliščin, ki upravičujejo odpravo standardnega roka za zmanjšanje primanjkljaja. Medtem ko je zlasti pričakovati, da bi se negativna proizvodna vrzel med 2005 in 2006 povečala na 0,5 odstotne točke, se za proizvodno vrzel v napovedih služb Komisije iz jeseni pričakuje okrepitev na ravni trenda pozno v letu 2005 in doseganje približne rasti na ravni trenda po letu 2006. Ukrepi, objavljeni v predproračunskem poročilu, bistveno ne vplivajo na ta profil rasti, pri čemer je rahla proračunska poostritev iz 2006/07 osredotočena na offshore naftni sektor gospodarstva, za katerega se lahko domneva, da ne vpliva na ukrepe na konvencionalno ciklični način. Ciklično prilagojeni primanjkljaj je bil v napovedih služb Komisije ocenjen, da se med letoma 2005 in 2006 izboljša za 0,3 odstotne točke BDP; to izboljšanje se lahko pričakuje okoli 0,4 odstotne točke BDP po tem, ko se upoštevajo ukrepi v predproračunskem poročilu. Zato se na podlagi objavljenih politik za rast proizvodne vrzeli predvideva, da ostane razumno izrazita v primeru zmernega zmanjšanja ciklično prilagojenega primanjkljaja, vendar z dejanskim primanjkljajem, ki ostaja rahlo nad referenčno vrednostjo. Na tej podlagi bi uporaba letnega izboljšanja merila uspešnosti najmanj 0,5 % BDP zahtevala le nadaljnjo majhno stopnjo prizadevanja proračunske politike.V skladu s tem v priporočilu, ker celovita uspešnost rasti v Združenem kraljestvu ostaja kar zadovoljiva in je odprava čezmernega primanjkljaja zahtevala le skromno izboljšanje strukturnega javnofinančnega salda, se ta obravnava kot skladen s Paktom stabilnosti in rasti, da je treba zmanjšanje proračuna zaključiti najkasneje do proračunskega leta 2006/07.PriporočiloODLOČBA SVETAo obstoju čezmernega primanjkljaja v Združenem kraljestvuSVET EVROPSKE UNIJE JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 104(6) Pogodbe,ob upoštevanju priporočila Komisije,ob upoštevanju zahteve s strani Združenega kraljestva,ob upoštevanju naslednjega:(1) Člen 104 Pogodbe določa postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem, da se zagotovi, da se države članice izognejo čezmernim javnofinančnim primanjkljajem ali da zmanjšajo take primanjkljaje, ko do njih pride.(2) V skladu s točko 5 Protokola o zadevnih določbah v zvezi z Združenim kraljestvom Velike Britanije in Severne Irske se obveznost iz člena 104(1) Pogodbe za izogibanje čezmernim javnofinančnim primanjkljajem ne uporablja za Združeno kraljestvo, razen v primeru, če preide v tretjo fazo ekonomske in monetarne unije[8]. Medtem ko je v drugi fazi ekonomske in monetarne unije, si mora Združeno kraljestvo v skladu s členom 116(4) Pogodbe prizadevati za izogibanje čezmernim primanjkljajem.(3) Pakt stabilnosti in rasti temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest.(4) Postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem iz člena 104 Pogodbe, kakor je bilo pojasnjeno z Uredbo Sveta (ES) št. 1467/97 o pospešitvi in razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem[9], ki je del Pakta stabilnosti in rasti, predvideva odločbo o obstoju čezmernega primanjkljaja. Protokol o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, priložen k Pogodbi, določa nadaljnje določbe, ki se nanašajo na izvajanje postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Uredba (ES) št. 3605/93[10] določa podrobna pravila in opredelitve pojmov za uporabo določb omenjenega protokola.(5) Člen 104(5) Pogodbe zahteva od Komisije, da predloži svoje mnenje Svetu, če meni, da v neki državi članici obstaja čezmerni primanjkljaj ali da bi do njega lahko prišlo. Ob upoštevanju njenega poročila v skladu s členom 104(3) Pogodbe in mnenja Ekonomsko-finančnega odbora v skladu s členom 104(4), napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 ter predproračunskega poročila decembra 2005 Združenega kraljestva je Komisija ugotovila, da čezmerni primanjkljaj v Združenem kraljestvu obstaja. Zato je Komisija takšno mnenje naslovila na Svet v zvezi z Združenim kraljestvom dne [11. januarja 2005].(6) Člen 104(6) Pogodbe navaja, da bi moral Svet pred odločanjem, ali čezmerni primanjkljaj obstaja, in po opravljeni celoviti oceni upoštevati morebitne pripombe zadevne države članice. V primeru Združenega kraljestva ta celovita ocena vodi k naslednjim sklepom.(7) Potem ko je bil maja 1998 proti Združenemu kraljestvu ukinjen zadnji postopek v zvezi z čezmernim primanjkljajem, se je javnofinančni saldo Združenega kraljestva v proračunskem letu 2003/04[11] pomaknil iz ugodnega presežka v poznih devetdesetih k primanjkljaju 3,2 % BDP. Ta razvoj je bil enakovreden spremembi strukturnega proračunskega salda za približno 4 odstotne točke BDP v obdobju med 1999/00 in 2003/04. Med temi leti se je delež javnofinančnih odhodkov povečal z manj kot 40 % na okoli 43 % BDP. V istem obdobju so se javnofinančne bruto investicije v osnovna sredstva povečale z 1,2 % na 1,6 % BDP; delež bruto javnega dolga se je znižal na 37,6 % BDP v 2002/03, vendar od takrat naprej narašča. Takšen razvoj je skupaj z razvojem obrestnih mer vodil do padca plačil obresti v tem obdobju z 2,9 % na 2,0 % BDP. Zaradi primanjkljaja za 2003/04, ki je presegel referenčno raven, je Komisija začela postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem in aprila 2004 na podlagi člena 104(3) pripravila poročilo[12]. Vendar zaradi ocene, da je bil presežek primanjkljaja nad pragom 3 % BDP majhen in verjetno začasen, primanjkljaj ni veljal kot presežen.(8) V skladu s podatki postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki jih je Združeno kraljestvo priglasilo avgusta 2005, je v proračunskem letu 2004/05 javnofinančni primanjkljaj ostal pri 3,2 % BDP in tako spet presega, vendar ostaja blizu 3 % BDP referenčne vrednosti. Vendar presežek nad 3 % BDP referenčne vrednosti ni bil izjemen. Presežek zlasti ni bil posledica izrednega dogodka, na katerega organi Združenega kraljestva niso mogli vplivati, niti ne izhaja iz resnega gospodarskega upada. Za rast 3,2 % v letu 2004 je bilo ocenjeno, da je nad zmogljivostjo, enako kot je bila rast v proračunskem letu 2004/05. Proizvodna vrzel v 2004 je ocenjena kot pozitivna. Zato se presežek primanjkljaja nad referenčno vrednostjo ne more obravnavati kot posledica resnega gospodarskega upada. Presežek nad 3 % BDP referenčne vrednosti se na podlagi napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 tudi obravnava kot da ni začasen. Ob predpostavki, da je proračunska politika Združenega kraljestva ostala, kakor je bila napovedana, je bilo v teh napovedih pričakovati, da bo primanjkljaj narasel na rahlo pod 3,5 % BDP v 2005/06 in ostal nad 3 % BDP v 2006/07. Na podlagi teh projekcij se presežek nad referenčno vrednostjo ne more obravnavati kot izjemen ali začasen v smislu Pogodbe in Pakta stabilnosti in rasti, čeprav je primanjkljaj blizu referenčni vrednosti. Po napovedih služb Komisije iz jeseni je Združeno kraljestvo objavilo proračunske ukrepe v predproračunskem poročilu, ki je bilo predloženo Parlamentu 5. decembra 2005. V čistih številkah, stroški teh ukrepov organov Združenega kraljestva v primerjavi z izhodiščem objavljene politike (kakor je predvideno v napovedih iz jeseni) pomenijo zmanjšanje za skoraj 0,1 odstotnih točk BDP v trenutnem proračunskem letu in za povečanje 0,1 odstotnih točk BDP v 2006/07. Ob upoštevanju teh strukturnih ukrepov ocena vseeno ostaja, da je pričakovati, da bo v 2006/07 primanjkljaj, ki znaša okoli 3,1 % BDP, presegel 3 % BDP in zato ni začasen. To kaže, da zahteva Pogodbe glede merila, ki zadeva primanjkljaj, ni izpolnjena.(9) Nasprotno javnofinančni delež dolga ostaja precej pod 60-odstotno referenčno vrednostjo (avgustovski podatki postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem poročajo o razmerju 40,8 % BDP v proračunskem letu 2004/05) čeprav, glede na navedene dejanske in predvidene primarne primanjkljaje, kaže na trend naraščanja: v napovedih Komisije iz jeseni se za delež dolga predvideva, da bo dosegel okoli 44,5 % BDP v 2007/08.(10) V skladu s členom 2(4) Uredbe (ES) št. 1467/97 se „pomembni dejavniki“ lahko upoštevajo le v Odločbi Sveta o obstoju čezmernega primanjkljaja v skladu s členom 104(6), če je dvojni pogoj – da primanjkljaj ostaja blizu referenčni vrednosti in da je njegov presežek nad referenčno vrednostjo začasen – v celoti izpolnjen. Ta dvojni pogoj ni izpolnjen v primeru Združenega kraljestva. Zato se drugi pomembni dejavniki v tej odločbi ne upoštevajo.SPREJEL NASLEDNJO ODLOČBO:Člen 1Iz celovite ocene sledi, da v Združenem kraljestvu čezmerni primanjkljaj obstaja.Člen 2Ta odločba je naslovljena na Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske.V Bruslju, [… ]Za SvetPredsednik[…] [1] UL L 209, 2.8.1997, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1056/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 5).[2] Spletna stran http://europa.eu.int/eur-lex/en/treaties/selected/livre340.html.[3] Priglasitev postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem avgusta 2005, popravljenega navzdol s 3,3 % BDP. Avgustovske podatke Združenega kraljestva je potrdil Eurostat 26. septembra 2005.[4] Glej spletno stranhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/country/edp/edprep2004_uk.pdf .[5] Postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem se uporablja za Združeno kraljestvo na podlagi proračunskega leta Združenega kraljestva. Za podatke dejanskega javnofinančnega primanjkljaja v Združenem kraljestvu, ki so navedeni na tem mestu, se uporablja odločba Eurostata z dne 14. julija 2000 o pravilnem knjiženju prejemkov UMTS. Pri objavi svojih javnih finančnih podatkov doma Združeno kraljestvo to odločbo ni uporabilo prehodno, tako da je ravnovesje neto posojila na podlagi Eurostata od 2001 in 2001/02 naprej približno za 0,1 odstotne točke BDP letno nižje, kakor poročajo nacionalni računi Združenega kraljestva.[6] Vendar je bil dosežen primanjkljaj 2004/05 od avgustovske priglasitve popravljen navzgor. Po predračunskem poročilu decembra 2005 izid znaša 3,3 % BDP.[7] Spletna stran http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/edp/com_rep_uk.pdf.[8] Spletna stran http://europa.eu.int/eur-lex/en/treaties/selected/livre340.html.[9] UL L 209, 2.8.1997, str. 6. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1056/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 5).[10] UL L 332, 31.12.1993, str. 7. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 475/2000 (UL L 58, 3.3.2000, str. 1) in z Uredbo Komisije (ES) št. 351/2002 (UL L 55, 26.2.2002, str. 23).[11] Priglasitev postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem avgusta 2005, popravljenega navzdol s 3,3 % BDP. Avgustovske podatke Združenega kraljestva je potrdil Eurostat 26. septembra 2005.[12] Glej spletno stranhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/country/edp/edprep2004_uk.pdf .


title: 2014/662/EU: Priporočilo Komisije z dne 10. septembra 2014 o dobrih praksah za preprečevanje in zmanjševanje prisotnosti alkaloidov opija v makovem semenu in proizvodih iz makovega semena  Besedilo velja za EGP

text:
               12.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 271/96

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 10. septembra 2014
   o dobrih praksah za preprečevanje in zmanjševanje prisotnosti alkaloidov opija v makovem semenu in proizvodih iz makovega semena
   (Besedilo velja za EGP)

      (2014/662/EU)

   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Makovo seme se pridobiva iz vrtnega maka (Papaver somniferum L.). Uporablja se v pekovskih izdelkih, po vrhu jedi, v nadevih za torte in sladicah ter za proizvodnjo jedilnega olja. Rastlina vrtnega maka vsebuje narkotične alkaloide, kot sta morfij in kodein. Makovo seme ne vsebuje alkaloidov opija ali jih vsebuje zelo malo, vendar se lahko kontaminira z alkaloidi kot rezultat škode zaradi žuželk ali prek zunanje kontaminacije semen med žetvijo, ko se delci prahu iz slame (vključno ovojnica kapsule) vežejo na seme.

               (2)

               Znanstveni odbor za onesnaževalce v prehranski verigi (CONTAM) Evropske agencije za varnost hrane (EFSA) je pripravil znanstveno mnenje o tveganjih za javno zdravje zaradi prisotnosti alkaloidov opija v makovem semenu, namenjenem za prehrano ljudi (1).

               (3)

               Ocene prehranske izpostavljenosti morfiju prek živil, ki vsebujejo makovo seme, so pokazale, da se lahko akutni referenčni odmerek (ARfD) preseže pri nekaterih potrošnikih, zlasti otrocih, po celotni Uniji, že z enkratnim obrokom.

               (4)

               Zato je primerno izvajati dobre prakse za preprečevanje in zmanjševanje prisotnosti alkaloidov opija v makovem semenu in proizvodih iz makovega semena –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   Državam članicam se priporoča, da sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da vsi nosilci dejavnosti, vključeni v proizvodnjo in obdelavo makovega semena, izvajajo dobre prakse za preprečevanje in zmanjšanje prisotnosti alkaloidov opija v makovem semenu in proizvodih iz makovega semena, kot so opisane v Prilogi k temu priporočilu.

      V Bruslju, 10. septembra 2014

            Za Komisijo

         Tonio BORG

            Član Komisije

      (1)  Odbor EFSA za onesnaževalce v prehranski verigi (CONTAM); Znanstveno mnenje o tveganjih za javno zdravje zaradi prisotnosti alkaloidov opija v makovem semenu. EFSA Journal 2011;9(11):2405. [150 str.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2405. Na voljo na spletu: www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      PRILOGA
      I.   Dobre kmetijske prakse za preprečevanje prisotnosti alkaloidov opija med gojenjem, žetvijo in skladiščenjem

      Morfij in druge alkaloidne spojine so prisotne predvsem zaradi zunanje kontaminacije, zlasti zaradi neustrezne fitofarmacije in neustreznih postopkov med žetvijo in čiščenjem. Drugi dejavniki, ki vplivajo na kontaminacijo makovega semena in proizvodov z alkaloidi, so npr. sorta vrtnega maka in pogoji za rast, kot so suša in glive kot primera stresnih dejavnikov. Poleg tega imajo žuželke pomembno vlogo pri kontaminaciji makovega semena.

         Izbira rastlinske sorte maka

      Rastlinske sorte maka se lahko razdelijo v dve kategoriji:

                  (a)

                  rastlinske sorte maka, ki se pridelujejo za proizvodnjo makovega semena samo za prehranske namene. Te sorte vsebujejo nizko raven alkaloidov opija;

                  (b)

                  rastlinske sorte maka, ki se sicer pridelujejo za farmacevtske namene, vendar se njihovo seme kot stranski proizvod uporablja v živilih. V primerjavi s stroki in slamo vsebuje makovo seme relativno nizke ravni alkaloidov opija.

         Ustrezno zatiranje škodljivih organizmov in obvladovanje bolezni

      Vsi škodljivi organizmi in bolezni, navedeni v tem oddelku, se ne pojavljajo v vseh proizvodnih regijah v Uniji. Zato so ukrepi za zatiranje navedenih škodljivih organizmov in obvladovanje bolezni relevantni le za tiste proizvodne regije, v katerih se pojavljajo.
      Za rastline maka sta bistveni dve bolezni: Peronospora arboresces (peronospora) in Pleospora papaveracea. Micelij navedenih gliv prodre skozi kapsulo, kar poslabša kakovost pridelka zaradi predčasno dozorelega temnega do črnega semena. Bolezni poslabšata tudi senzorične lastnosti maka, tj. okus in barvo, to plesnivo seme, ki se razlikuje v barvi, pa ni mogoče popolnoma izločiti na liniji čiščenja.
      Znatno zmanjšanje kakovosti živil je tudi posledica, da škodljivi organizmi napadajo mak med rastjo v poznejših fazah zorenja. Najpogostejša škodljiva organizma rilčkar (Neoglycianus maculalba) in trzač (Dasineura papaveris) napadata kapsulo. Rilčkar znese jajca znotraj mladih zelenih kapsul. Ličinke, ki se izvalijo v notranjosti makovih glav, se hranijo z vsebino notranjosti kapsule (zoreča makova semena) in jo umažejo, poškodujejo makove seme in končno zapustijo kapsulo skozi izglodane luknjice. Skozi te luknjice v kapsuli trzač lahko znese jajca. Zrela kapsula vsebuje do 50 oranžnih ličink, ki dokončno uničijo kapsulo. Semena so zato črna, nezrela in neužitna.
      Bolj pomembno je, da micelij in trzač, ki predreta kapsulo, povzročita „pokanje semena“, sproščeni mlečni lateks pa kontaminira seme. Navedene težave so relevantne za celotno proizvodnjo vrtnega maka.
      Zato je priporočljivo navedene bolezni ustrezno nadzorovati, škodljive organizme pa ustrezno zatirati, če se pojavijo.

         Preprečevanje slabih pogojih žetve zaradi lomljenja rastlin

      Lomljenje je v veliki meri mogoče preprečiti z žetvijo makovih rastlin z ustrezno gostoto.
      V obdobju elongacijske rasti se lahko za mak za prehranske namene uporabijo regulatorji rasti, da zmanjšajo podaljšanje stebla. Regulatorji rasti se na splošno ne uporabljajo v proizvodnji maka za farmacevtske namene, saj njihova uporaba spreminja biosintetično pot alkaloida. Regulacija rasti ne zagotavlja le skrajšanja stebla, temveč tudi krepitev spodnjega dela stebla. Kratke in trdne rastline so odporne proti lomljenju, zlasti v obdobju zelenih kapsul in njihovega zorenja.
      Lomljenje povzroča neenakomerno zorenje in kontaminacijo z alkaloidi pri žetvi. Zlomljene rastline ponovno začnejo poganjati veje. Kapsule na teh mladih vejah dozorijo pozneje. Pri žetvi maka bi bilo treba regulirati postopek zorenja, saj nezrele kapsule maka vsebujejo lateks. Pri žetvi se lahko te kapsule zlomijo, lateks pa uide iz mlečnih vodov, kar povzroči neposredno kontaminacijo površine makovega semena z alkaloidi opija, ki se pozneje posušijo na površini maka. Tudi seme iz nezrelih kapsul, ki je rjaste barve, zmanjša kakovost maka ter zlasti poslabša njegov videz in senzorične lastnosti.
      Sušilno sredstvo se lahko uporabi v skladu z nacionalnimi predpisi o registraciji fitofarmacevtskih sredstev in njihovih pogojev uporabe za zagotovitev, da so vse kapsule pri žetvi popolnoma zrele.

         Žetev

      Mak za prehranske namene se žanje, ko vlaga ne presega 10 %. Vlažnost semena pri žetvi je običajno približno 6 %–10 %. Če zaradi podnebnih razlogov makovega seme ni mogoče požeti pri zgoraj navedenih pogojih, bi bilo treba mak požeti z makovo slamo in ga takoj posušiti na zraku s toploto, ki ne presega 40 °C. Vendar je v teh razmerah vsaka zamuda tveganje za slabšo kakovost semena, tako glede senzoričnih lastnosti kot glede fizikalnih, kemijskih in mikrobioloških parametrov semena kot živila za prehrano ljudi.
      Mak, ki se goji za farmacevtske namene, se včasih žanje pri večji vsebnosti vlage, vendar se takoj posuši po žetvi, in, kar je še pomembneje, ohladi. Po sušenju in hlajenju seme vsebuje približno 8 %–9 % vlage.
      Mak za prehranske namene se žanje s kombajni, ki so prilagojeni žetvi manjšega semena. Mak zahteva posebno prilagoditev posameznih delov strojev, saj je makovo seme izjemno ranljivo za mehanske poškodbe. Makovo seme za prehranske namene vsebuje 45–50 % olja. Kadar je makovo seme poškodovano, je na površini semena olje, ki privablja prah iz zdrobljenih kapsul. Sprijeti prah zvišuje koncentracijo alkaloidov opija na makovem semenu. Poleg tega ima makovo olje kratko trajnost in zelo hitro oksidira. Poškodovano seme s posledično kontaminacijo in zvišanjem ravni alkaloidov opija tako bistveno zmanjša tako senzorično kakovost maka za prehranske namene kot njegovo trajnost.
      Pri žetvi maka za farmacevtske namene je bistveno, da se poberejo samo stroki in nekaj slame. Zato bi bilo treba pri žetvi uporabiti silažni kombajn s posebej prilagojeno glavo, ki žanje le zgornji del rastline. Uporaba silažnega kombajna pomeni, da se žanje le potrebni del rastline, s čimer se zmanjša verjetnost kontaminacije.

         Pogoji po žetvi

      Makovo seme ne vsebuje alkaloidov opija ali so njihove ravni relativno nizke. Kadar je govora o ravneh alkaloidov opija na makovem semenu, to pomeni delce prahu iz slame (stena kapsule). Zato je čiščenje ali obdelava po žetvi bistvena, ne glede na to, ali je vsebnost alkaloidov opija v tem prahu visoka ali nizka.
      Po žetvi in pred uporabo makovih semen v živilih bi bilo treba semena očistiti, prašne delce odstraniti s sesalcem, vse druge nečistoče pa odstraniti, s čimer bi se dosegla končna čistost več kot 99,8 %.

         Skladiščenje

      Kadar se makovo seme skladišči pred končno obdelavo, bi ga bilo treba požeti z makovo slamo, žetveno mešanico pa bi bilo treba ustrezno posušiti na rešetkah z aktivnim prezračevanjem za zagotovitev, da vsebnost vlage ne presega 8 %–10 %.
      Pri dolgoročnem skladiščenju s prezračevanjem bi bilo treba uporabiti neobdelan zrak, tj. zrak, ki ni bil predhodno segret.Makovo seme, ki je bilo obdelano na ta način, se lahko zlahka skladišči za obdobje 12 mesecev brez bistvenih sprememb v kakovosti.
      Ko je makovo seme očiščeno, bi ga bilo treba skladiščiti v prezračenih kontejnerjih, velikih vrečah ali vrečah, ki so certificirane za pakiranje živil v razsutem stanju, in se izogibati neposrednemu stiku s tlemi v skladišču.

         Označevanje

      Kadar je treba makovo seme dodatno obdelati za zmanjšanje prisotnosti alkaloidov opija pred uporabo za prehrano ljudi ali kot sestavino v živilih, bi bilo treba navedeno makovo seme ustrezno označiti, da je jasno, da je treba makovo seme pred uporabo za prehrano ljudi ali kot sestavino v živilih fizikalno obdelati za zmanjšanje vsebnosti alkaloidov opija.
      II.   Dobre prakse za preprečevanje prisotnosti alkaloidov opija med obdelavo

      Vsebnost alkaloidov opija v makovem semenu se lahko zmanjša na različne načine predhodne obdelave in obdelave živil. Izkazalo se je, da se lahko vsebnost alkaloidov med obdelavo živil zmanjša tudi do 90 %, s postopki predhodne obdelave in toplotnimi obdelavami pa skoraj v celoti odpravi.
      Najučinkovitejše metode vključujejo čiščenje in namakanje, toplotne obdelave s temperaturami nad 135 °C, vendar zaželeno nad 200 °C, nižje temperature (npr. 100 °C) v kombinaciji z vlago ali pranjem ter mletje in kombinacije več obdelav.
      Živila, ki vsebujejo makovo seme, so običajno pred dokončno pripravo večkrat obdelana.
      V primeru kruha in štručk se pogosto uporabljajo cela, neobdelana makova semena, večinoma za dekoracijo, edina uporabljena metoda obdelave pa je pečenje.
      V drugih živilih se makova semena pred posipanjem po vrhu jedi ali pred uporabo v pekarskih izdelkih običajno zmeljejo. Makovo seme se uporablja tudi kot makov nadev, ki je kombinacija zmletega makovega semena, sladkorja, tekočine (vode ali mleka) ter morebitnih dodatnih sestavin in začimb. Makov nadev se običajno toplotno obdela pred uporabo pri pripravi živil. Pri nekaterih tradicionalnih jedeh se uporablja surovo, celo ali zmleto makovo seme brez kakršne koli toplotne obdelave, kar je pomemben del priprave jedi.
      Tako je makovo seme v živilih pogosto obdelano s kombinacijo različnih postopkov, vključno z mletjem, mešanjem s tekočino, toplotno obdelavo in včasih celo z več koraki toplotne obdelave. Čeprav morda enkratni postopek obdelave nima večjega vpliva na zmanjšanje vsebnosti alkaloidov v makovem semenu, kombinacija predhodne obdelave (npr. obdelava makovega nadeva) z naknadno toplotno obdelavo (npr. pečenje) lahko zmanjša vsebnost alkaloidov v makovem semenu na nezaznavne količine. S kombinacijo pranja in sušenja na tehnični ravni so bile koncentracije morfija tudi pri zelo kontaminiranih serijah surovih makovih semen (prvotne koncentracije od 50 mg do 220 mg morfija/kg) znižane na koncentracije pod 4 mg morfija/kg brez izgube kakovosti in organoleptičnih lastnosti.
      Priporočene predhodne obdelave in metode naknadne obdelave, ki zmanjšujejo vsebnost alkaloidov v makovem semenu in proizvodih iz makovega semena, so prikazane v spodnji preglednici.
      Vendar je treba upoštevati naslednje:

                  —

                  Toplotna obdelava pred končno obdelavo živila se ne priporoča, saj prispeva k uničenju maščob ter lahko povzroča žarkost in izgubo tipičnega okusa makovega semena.

                  —

                  Če je za zmanjšanje vsebnosti alkaloidov v makovih semenih potrebno pranje ali namakanje v vodi, bi ga bilo treba opraviti čim prej po žetvi. Vendar bi bilo treba upoštevati, da to lahko zmanjša kakovost in/ali rok trajanja makovega semena.

         Preglednica

         Priporočene predhodne obdelave in metode obdelave, ki zmanjšujejo vsebnost alkaloidov v makovem semenu in proizvodih iz makovega semena

                  Predhodne obdelave in metode obdelave

                  Dodatni pogoji

                  Učinek

                  Količina učinka

                  Pranje z vodo ali namakanje v njej

                  Čas (5 minut)
                  Več časa in višja temperatura (30 s – 2 min – 30 min) v vodi s temperaturo

                  Zmanjšanje vsebnosti alkaloidov

                  46 % ↓

                  15 °C
                  60 °C
                  100 °C

                  60 %–75 % ↓
                  80 %–95 % ↓
                  80 %–100 % ↓

                  Enkratno pranje, rahlo kisli pogoji

                  40 % ↓

                  Temperatura/toplotna obdelava

                  Pečenje kruha
                  135 °C
                  220 °C
                  200 °C + mletje

                  Zmanjšanje vsebnosti alkaloidov

                  ~10 %–50 % ↓
                  ~30 % ↓
                  ~80 %–90 % ↓
                  ~90 % ↓

                  Mletje

                  Kisik (velika aktivna površina)
                  Višji pH

                  Pospešena stopnja razgradnje morfija, nastajanje psevdomorfija, izboljšana aroma proizvoda.

                  ~25 %–34 % ↓

                  Svetloba

                  Manjši vpliv na stopnjo razgradnje

                  Kombinacija predhodnih obdelav

                  Pranje, 100 °C, 1 min + praženje 200 °C, 20 min

                  Zmanjšanje vsebnosti alkaloidov

                  98 %–100 % ↓

                  Pranje, 100 °C, 1 min + sušenje (90 °C, 120 min)

                  99 % ↓

                  Vlaga s paro 100 °C 10 min + sušenje (90 °C, 120 min)

                  50 %–75 % ↓

                  Vlaga 100 °C, 10 min + mletje + sušenje (90 °C, 120 min)

                  90 %–98 % ↓

                  Predhodna obdelava + pečenje

                  Mletje + pečenje

                  Veliko zmanjšanje vsebnosti alkaloidov v kombinaciji z vlago in toplotno predhodno obdelavo, ki ji sledi suha toplotna obdelava

                  80 %–95 % ↓

                  Kombinacija predhodne obdelave z vodno paro + mletje + pečenje

                  90 %–95 % ↓

                  Kombinacija predhodnega pranja + mletje + pečenje

                  100 % ↓


title: European Parliament recommendation to the Council on the quality of criminal justice and the harmonisation of criminal law in the Member States (2005/2003(INI))

text:
Pomembno pravno obvestilo

|

52005IP0030

Uradni list 304 E , 01/12/2005 str. 0109 - 0113

		P6_TA(2005)0030Kakovost kazenskega pravosodja v Evropski unijiPriporočilo Evropskega parlamenta Svetu o kakovosti kazenskega pravosodja in usklajenosti kazenske zakonodaje v državah članicah (2005/2003(INI))Evropski parlament,- ob upoštevanju predloga priporočila Svetu, ki ga predlaga António Costa v imenu Skupine PSE o kakovosti kazenskega pravosodja v Evropski uniji (B6-0234/2004),- ob upoštevanju Splošne deklaracije o človekovih pravicah, ki jo je sprejela Generalna skupščina Združenih narodov v svoji resoluciji 217 A (III) dne 10. decembra 1948, in zlasti členov 7, 8, 9, 10 in 11 Deklaracije,- ob upoštevanju Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, ki ga je tudi sprejela Generalna skupščina v svoji resoluciji 2200 A (XXI) dne 16. decembra 1966 in je začel veljati 23. marca 1976, zlasti členov 2, 7, 9, 10 in 14 Pakta,- ob upoštevanju Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin z dne 4. novembra 1950 (EKČP), ki je začela veljati 3. septembra 1953, in zlasti členov 6 in 13 Konvencije,- ob upoštevanju naslova VI Pogodbe o Evropski uniji, in zlasti členov 29, 31(1)(c) ter 34(2)(a) in (b) Pogodbe,- ob upoštevanju Pogodbe o Ustavi za Evropo, ki so jo države članice podpisale v Rimu dne 29. oktobra 2004, še zlasti njenih členov I-42 in III-260 (mehanizmi ocenjevanja), III-270 in III-271 (pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah) ter od II-107 do II-110, ki povzemajo člene od 47 do 50 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije,- ob upoštevanju pravnega reda Skupnosti na področju kazenskega pravosodja, še zlasti Konvencije o medsebojni pomoči v kazenskih zadevah [1], Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem pripornem nalogu in postopkih izročitve med državami članicami [2], Okvirnega sklepa Sveta 2003/577/PNZ z dne 22. julija 2003 o o izvrševanju sklepov o zasegu premoženja ali dokazov v Evropski uniji [3], predloga Okvirnega sklepa Sveta o evropskem dokaznem nalogu za pridobivanje predmetov, listin in podatkov za uporabo v kazenskih postopkih (KOM(2003)0688) in predloga Okvirnega sklepa Sveta o določenih procesnih pravicah v kazenskih postopkih na celotnem območju Evropske unije (KOM(2004)0328),- ob upoštevanju členov Pristopne pogodbe, ki predvidevajo možnost prekinitve izvajanja nekaterih določb na področju svobode, varnosti in pravice v primeru neupoštevanja nekaterih norm (norme morajo biti vnaprej določene),- ob upoštevanju Priporočila o prihodnosti območja svobode, varnosti in pravice ter o pogojih za krepitev njegove legitimnosti in učinkovitosti, ki ga je Evropski parlament sprejel 14. oktobra 2004 [4],- ob upoštevanju Haaškega programa, ki ga je sprejel Evropski svet na zasedanju v Bruslju dne 4. in 5. novembra 2004,- ob upoštevanju členov 114(3) in 83(5) svojega Poslovnika- ob upoštevanju poročila Odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve (A6-0036/2005),A. ker členi od II-107 do II-110 Pogodbe o Ustavi za Evropo ter člena 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin določajo obseg "pravice do sodnega varstva", ki jo mora Unija in njene države članice v skladu s svojimi pristojnostmi zagotavljati evropskim državljanom,B. ker pravica do sodnega varstva vsebuje še zlasti pravico do učinkovitega pravnega sredstva, do nepristranskega sojenja, do pravičnega sojenja, do sojenja v razumnem roku, pravico do pravne pomoči ter vključuje tudi upoštevanju temeljnih pravic osumljenih oseb pred začetkom kazenskega postopka kot tudi pravico do dostojne in humane obravnave obsojenih oseb ob koncu postopka v skladu z mednarodnimi standardi OZN in standardi Evropske konvencije o preprečevanju mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja,C. ker je zaščita teh pravic še pomembnejša v kazenskih postopkih, ki zadevajo temeljne pravice,D. ker je to varstvo v prvi vrsti odvisno od pristojnosti vsake države članice, ki ga ta zagotavlja v skladu s svojo ustavno ureditvijo in pravno tradicijo; ker morajo države članice poiskati rešitve za težave, ki obstajajo v njihovih pravnih sistemih, predvsem za tiste, na katere je opozorilo Evropsko sodišče za človekove pravice; ker resnično evropsko območje svobode, varnosti in pravice zahteva, da je treba svojim državljanom zagotoviti podobno obravnavo po vsej Uniji ter krepiti medsebojno zaupanje med državami članicami, da bodo vzajemno priznavale sodbe ter tudi izročale svoje državljane sodiščem druge države,E. ob upoštevanju tako sodne prakse Sodišča Evropskih skupnosti v Luksemburgu kakor tudi Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu in dejstva, da morata biti sodni praksi obeh sodišč skladni;F. ker je po sprejemu programa iz Tampereja (odstavek 33) načelo medsebojnega priznavanja sodb sodišč postalo temeljni kamen pravosodnega sodelovanja v Uniji,G. ker Pogodba o Ustavi za Evropo (člen III-260) in Haaški program (še posebej njegov odstavek 3.2) priznavata pomen vzajemnega ocenjevanja med državami članicami za krepitev vzajemnega zaupanja, ki je potrebno za vzajemno priznavanje, kot to velja za sprejetje minimalnih vsebinskih in postopkovnih standardov in postavljanje razumnih časovnih rokov;H. ker mora ocenjevanje kakovosti sodstva v EU zadevati tudi metode dela sodnikov in različne pravosodne sisteme v državah članicah; s čimer se ne sme spodbijati primernega spoštovanju neodvisnosti pravosodnih oblasti,I. ker mora to ocenjevanje temeljiti na skupnem referenčnem okvirju, ki zagotavlja njegovo skladnost in objektivnost,J. ker je za kakovost kazenskega pravosodja v Evropi treba določiti najustreznejša orodja in postopke takega ocenjevanja in pospeševati izmenjavo informacij ter možnosti usposabljanja,K. ker so bile v zadnjih letih v EU ustanovljene različne evropske mreže, kot so Združenje državnih svetov in vrhovnih upravnih enot, Mreža predsednikov vrhovnih sodišč, Mreža vrhovnih sodišč in Evropska mreža višjih upravnih sodišč, kar priča o rastočem zavedanju potrebe za skupno delovanje pri izboljšanju kakovosti sodstva, ki je na razpolago državljanom Unije,L. ob upoštevanju ključne vloge, ki jo ima pri razvoju skupne pravne kulture in kulture temeljnih pravic v Uniji usposabljanje, predvsem preko delovanja Evropske mreže za pravno usposabljanje,M. ker mora izboljšanje kakovosti pravosodja na podlagi ocenjevanja po eni strani voditi h krepitvi kakovosti kazenskih in postopkovnih norm ter po drugi strani h krepitvi kakovosti njihove uporabe, s čimer se ne sme spodbijati pojma primernega spoštovanju neodvisnosti pravosodnih oblasti,N. ker je za vzajemno ocenjevanje potrebna specifična metodologija, ki upošteva zapletenost tega procesa,O. ker Haaški program priznava, da je potrebno sprejeti Pogodbo o Ustavi za Evropo kot referenčni okvir in začeti s pripravljalnimi deli, da se bodo v Ustavni pogodbi predvideni ukrepi lahko izvajali, ko bo stopila v veljavo,P. ker upošteva javni seminar, ki ga je organiziral Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve dne 18. januarja 2005 o spodbujanju kakovostnejšega pravosodja v Evropi,Q. ob odobritvi smernic Haaškega programa za krepitev vzajemnega zaupanja (odstavek 3.2), predvsem preko izboljšanja kakovosti pravosodja, razvoja ocenjevanja ter preko neprecenljivih prispevkov pravosodnih institucij in organizacij,R. ob opozorilu na odstavek 3.2. Haaškega programa, v katerem je izpostavljena potreba po spoštovanju raznolikosti struktur in tradicionalnih značilnosti nacionalnih pravnih sistemov ter neodvisnost pravosodnih oblasti v državah članicah, ob hkratnem spodbujanju povečane kakovosti pravosodja v Evropi preko vzajemnega zaupanja,1. naslovi na Evropski svet in Svet naslednja priporočila:a) da takoj začneta z akcijo Evropske unije, da bodo evropski državljani v Uniji ne glede na pravni in ustavni okvir države, v kateri se nahajajo, lahko deležni pravice do sodnega varstva v pogojih, ki so primerljivi in ustrezajo visokim standardom kakovosti, s čimer bi pridobili večje zaupanje v pravosodje;b) meni, da je v tem pogledu pomembno, da Evropska unija z državami članicami opredeli "Listino o kakovosti kazenskega pravosodja v Evropi", ki bo predstavljala skupni referenčni okvir za vse države članice in bo zagotavljala skladno in objektivno ocenjevanje; pri pripravi te listine bo potrebno upoštevati izkušnje in že opravljeno delo na nacionalni ravni kot tudi delo Sveta Evrope in Združenih narodov na mednarodni ravni;c) da bi okrepili vzajemno zaupanje med nacionalnimi pravnimi sistemi na podlagi spoštovanja raznolikosti, priporoča vzpostavitev mehanizma stalnega vzajemnega ocenjevanja, katerega referenčni okvir bi bila Listina o kakovosti; mehanizem vzajemnega ocenjevanja bo upošteval izkušnje, pridobljene na drugih področjih, kjer že poteka vzajemno ocenjevanje (Schengen, terorizem, širitev itd.), in bo, kolikor bo mogoče, predvidel mehanizem v skladu s členom III-260 Ustavne pogodbe ter bo izpolnjeval naslednje cilje:- vzpostavitev primerljive baze podatkov in statistik,- izvajanje primerjalnih analiz,- širjenje najboljše prakse,- informacije o vrsti in delovanju pravnih sistemov drugih držav članic,- objava letnega poročila o oceni kakovosti pravosodja v Evropi, skupaj s priporočili Sveta državam članicam z namenom reševanja identificiranih težav;d) uradno vzpostavitev mehanizma vzajemnega ocenjevanja (postopkov, struktur, kazalcev, poročil itd.) v enem ali več sklepih, ki bodo temeljili na členu 31 Pogodbe o Evropski uniji, vključujoč načela sodne prakse sodišč v Strasbourgu in v Luksemburgu kot tudi usmeritve Komisije za učinkovito pravosodje Sveta Evrope;e) zagotovi, da se združenja sodnikov in odvetnikov, pravnih strokovnjakov, uporabnikov pravnega sistema in tudi nacionalnih parlamentov vključijo v to ocenjevanje, na primer z ustanovitvijo nadzornega odbora za kakovost sodstva, v duhu člena I-42(2) Ustavne pogodbe in v skladu z načelom subsidiarnosti; to ocenjevanje lahko poteka skupaj z Evropskim parlamentom in nacionalnimi parlamenti;f) meni, da oblikovanje območja svobode, varnosti in pravice, temelječega na vzajemnem zaupanju, ni možno brez minimalne uskladitve nacionalnih zakonodaj; kar zadeva kazensko materialno pravo se Parlament strinja s Svetom, da bi bilo potrebno dati prednost kaznivim dejanjem, izrecno omenjenim v Ustavni pogodbi; kar zadeva procesno pravo, meni, da bi morale imeti prednost naslednje teme:- preglednost pri delovanju pravosodja kot tudi polno upoštevanju temeljnih pravic osumljenih oseb pred začetkom kazenskega postopka in pravice do dostojne in humane obravnave obsojenih oseb ob koncu postopka;- zbiranje in ocenjevanje dokazov,- pošiljanje zapornikov na prestajanje kazni v državo članico, v kateri imajo prebivališče,- prestajanje kazni brez odvzema prostosti v državi članici, v kateri ima oseba prebivališče,- izvajanje prisilnih ukrepov v državi članici, v kateri ima oseba prebivališče,- minimalne pravice zapornikov v vseh državah članicah,- ponovitvena dejanja, ki so že predmet uskladitvenih ukrepov,- sistem za zaščito izjav prič in žrtev;meni, da bi bilo potrebno ocenjevanje izvesti tudi na podlagi zgoraj naštetih dejavnikov z namenom sprejetja ali nadaljevanja izvajanja pobud s teh področij na ravni Unije;g) ob upoštevanju, da mora uveljavljanje načela vzajemnega ocenjevanja voditi k spodbujanju usposabljanja za vse poklice na področju prava, temelječega na evropskih mrežah pravosodnih organizacij in institucij; zato v luči sprejetja finančnega načrta za obdobje 2007-2013 in v skladu z določbami Haaškega programa (pododstavek 2 odstavka 3.2, ) ter z namenom izboljšanja kakovosti pravosodja poziva k dodelitvi finančne podpore za evropske mreže pravosodnih organizacij in institucij, programe izmenjave med pravosodnimi organi, izhajajoče iz pobud Parlamenta (predvsem iz proračunske postavke 18 05 01 03), in za pilotne sheme, ki omogočajo sodelovanje zastopnikov ali organizacij držav članic;h) poziva Komisijo, da "Listino o kakovosti kazenskega pravosodja v Evropi", mehanizem vzajemnega ocenjevanja in usklajevalne ukrepe nekaterih kazenskih norm takoj vključi v akcijski načrt, ki ga mora predstaviti v letu 2005 v skladu s sklepi Haaškega programa; v ta namen Parlament skupaj z Evropskim svetom Komisiji priporoča, da sprejme določbe, ki jih vsebuje Pogodba o Ustavi za Evropo kot referenčni okvir akcijskega načrta;2. naroči svojemu predsedniku, naj to priporočilo posreduje Svetu in v vednost Komisiji, vladam in parlamentom držav članic ter Svetu Evrope.[1] Akt Sveta z dne 29. maja 2000 o sklenitvi — v skladu s členom 34 Pogodbe o Evropski uniji — Konvencije o medsebojni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije (UL C 197, 12.7.2000, str. 1).[2] UL L 190, 18.7.2002, str. 1.[3] UL L 196, 2.8.2003, str. 45.[4] Sprejeta besedila, P6_TA(2004)0022.--------------------------------------------------


title: Priporočila Sveta z dne 28. junija 2011 o politikah za zmanjševanje osipa  Besedilo velja za EGP

text:
               1.7.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/1

         PRIPOROČILA SVETA
   z dne 28. junija 2011
   o politikah za zmanjševanje osipa
   (Besedilo velja za EGP)
   2011/C 191/01
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti členov 165 in 166 Pogodbe,
   ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Izraz osip se uporablja v povezavi s tistimi, ki izobraževanje ali usposabljanje prekinejo že, ko dosežejo nižjo sekundarno ali še nižjo izobrazbo, in ki se ne izobražujejo ali usposabljajo več.

               (2)

               Zmanjšanje osipa je bistveno za doseganje več ključnih ciljev iz strategije Evropa 2020. Zmanjšanje osipa se navezuje na cilj „pametne rasti“, saj dviguje stopnje izobrazbe in usposobljenosti, ter tudi na cilj „vključujoče rasti“, ker obravnava enega od glavnih dejavnikov tveganja brezposelnosti, revščine in socialne izključenosti. Strategija Evropa 2020 tako vključuje krovni cilj, da se stopnja osipa 14,4 % iz leta 2009 do leta 2020 zmanjša na manj kot 10 %. Države članice so se zavezale, da bodo določile nacionalne cilje ob upoštevanju svojih izhodišč in nacionalnih okoliščin.

               (3)

               Smernice za politike zaposlovanja držav članic iz Sklepa Sveta 2010/707/EU (1) za izvajanje strategije Evropa 2020 pozivajo države članice, naj sprejmejo vse potrebne ukrepe, da preprečijo zgodnje opuščanje šolanja.

               (4)

               Vodilna pobuda Evropska platforma proti revščini in socialni izključenosti določa okvir ukrepov za zagotovitev socialne in teritorialne kohezije ter se usmerja predvsem na odpravljanje prikrajšanosti in krepitev ukrepov preprečevanja. Navezuje se na krovni cilj strategije Evropa 2020, tj. v naslednjem desetletju zmanjšati število ljudi, ki trpijo zaradi revščine in socialne izključenosti, za najmanj 20 milijonov.

               (5)

               Cilj ene od vodilnih pobud Mladi in mobilnost strategije Evropa 2020 je „utrditi uspešnost in privlačnost evropskih visokošolskih institucij v mednarodnem okolju ter vsesplošno povečati kakovost vseh ravni izobraževanja in usposabljanja v EU, pri čemer je treba združiti odličnost in enakost s spodbujanjem mobilnosti študentov in udeležencev usposabljanj, ter izboljšati položaj mladih na področju zaposlovanja“.

               (6)

               V sklepih Sveta z dne 5. in 6. maja 2003 o referenčnih ravneh povprečne evropske uspešnosti v izobraževanju in usposabljanju (merila) je bilo določeno, da bi bilo treba do leta 2010 delež osipnikov zmanjšati pod 10 %, pri čemer so osipniki opredeljeni kot osebe med 18. in 24. letom z nižjo sekundarno ali še nižjo izobrazbo, ki se ne izobražujejo ali usposabljajo. Referenčna vrednost ni bila dosežena. Trenutno eden od sedmih mladih prekine izobraževanje in usposabljanje pred dokončanjem višjega sekundarnega izobraževanja.

               (7)

               V resoluciji Sveta z dne 15. novembra 2007 o novih znanjih in spretnostih za nova delovna mesta (2) je bila poudarjena potreba po zvišanju skupne ravni usposobljenosti in dajanju prednosti izobraževanju in usposabljanju tistih, ki so izpostavljeni gospodarski in socialni izključenosti, zlasti osipnikov. Izpostavljena je bila potreba, da se iskalcem zaposlitve zagotovijo poklicno svetovanje in osebni načrti usposabljanja ter da se razvije priznavanje učnih rezultatov, pridobljenih prek formalnega, neformalnega in priložnostnega učenja.

               (8)

               Sklepi Sveta z dne 22. maja 2008 o izobraževanju odraslih priznavajo vlogo, ki jo ima izobraževanje odraslih pri odpravljanju osipa, saj odraslim brez kvalifikacij nudi drugo priložnost, predvsem z osredotočenjem na osnovna znanja, znanja na področju IT in učenje jezikov.

               (9)

               Svet se je v sklepih z dne 12. maja 2009 o strateškem okviru za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju („ET 2020“) dogovoril, da bi bilo treba do leta 2020 zmanjšati delež oseb, ki prekinejo izobraževanje in usposabljanje, pod 10 %.

               (10)

               Sklepi Sveta z dne 26. novembra 2009 o izobraževanju otrok iz migrantskih družin ugotavljajo, da veliko otrok iz migrantskih družin sicer uspešno zaključi izobraževanje, vendar pa je med osipniki običajno več takšnih učencev. Povprečna stopnja osipa med migranti po Uniji je dvakrat večja od osipa med domačimi učenci. Glede na razpoložljive dokaze pa je osip med Romi še večji.

               (11)

               Svet se je v svojih sklepih o socialni razsežnosti izobraževanja in usposabljanja maja 2010 strinjal, da je za uspešno preprečevanje osipa treba razvijati poznavanje skupin, ki so izpostavljene tveganju prekinitve izobraževanja na lokalni, regionalni in nacionalni ravni, ter sisteme za zgodnje prepoznavanje posameznikov, ki so izpostavljeni takšnemu tveganju; sklenil je, da je treba izvajati celovite in medsektorske strategije, ki zagotavljajo raznovrstne šolske in sistemske politike, usmerjene v različne dejavnike, ki vplivajo na osip.

               (12)

               Razlogi za osip se močno razlikujejo med državami in tudi znotraj regij. Politike za zmanjšanje osipa je treba prilagoditi posebnim okoliščinam v kraju, regiji ali državi; ne obstaja ena sama rešitev za vse države članice.

               (13)

               Kljub razlikam med državami in regijami pa je v vseh državah članicah zelo očitno, da osip bolj prizadeva prikrajšane in ranljive skupine. Med tistimi, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje, je zelo veliko tudi mladih s posebnimi izobraževalnimi potrebami. Osip je po eni strani posledica socialne prikrajšanosti, hkrati pa povečuje tveganje socialne izključenosti.

               (14)

               Evropski okvir za celovite politike na področju osipa lahko državam članicam omogoči lažje pregledovanje obstoječih politik, razvijanje nacionalnih programov reform v okviru strategije Evropa 2020 ter izvajanje strategij z velikim učinkom ter dobrim razmerjem med stroški in koristmi, hkrati pa v celoti spoštuje načelo subsidiarnosti. Zagotovi lahko tudi podlago za sodelovanje v okviru odprte metode sodelovanja in usmerja uporabo finančnih instrumentov Unije.

               (15)

               Reforme izobraževanja začnejo učinkovati šele po določenem času. Da bi v naslednjem desetletju zmanjšali osip in dosegli cilj strategije Evropa 2020, je treba čim prej začeti izvajati celovite in medsektorske strategije na področju osipa –

         DRŽAVAM ČLANICAM PRIPOROČA, NAJ:
   glede na nacionalne okoliščine uporabijo okvir iz Priloge k temu priporočilu, da:

               1.

               ugotovijo glavne dejavnike, ki povzročajo osip, in spremljajo značilnosti tega pojava na nacionalni, regionalni in lokalni ravni kot osnove za ciljno usmerjene in učinkovite ter z dejstvi podprte politike;

               2.

               zagotovijo, da bodo do konca leta 2012 vzpostavljene celovite strategije na področju osipa, ki se bodo izvajale v skladu s prednostnimi nalogami držav in cilji strategije Evropa 2020. Celovite strategije naj bi zajemale ukrepe preprečevanja in intervencijske ukrepe, pa tudi kompenzacijske ukrepe, namenjene ponovni vključitvi oseb, ki so prekinile izobraževanje;

               3.

               zagotovijo, da te strategije vključujejo ustrezne ukrepe za skupine, ki so v zadevni državi članici izpostavljene večjemu tveganju osipa, kot so otroci iz socialno-ekonomsko prikrajšanih okolij, iz migrantskih ali romskih okolij ali s posebnimi izobraževalnimi potrebami;

               4.

               zagotovijo, da te strategije povezano obravnavajo splošno in poklicno izobraževanje in usposabljanje ter za njih značilne izzive;

               5.

               vključijo ukrepe za zmanjšanje stopenj osipa v zadevne politike, usmerjene na otroke in mlade, ter usklajujejo dejavnosti med različnimi sektorji politike;

               6.

               priznajo ključno vlogo učiteljev, ravnateljev in drugih pedagoških delavcev ter zagotovijo, da pri teh ukrepih in dejavnostih sodelujejo vse ustrezne zainteresirane strani, da bi pomagali osebam, za katere obstaja tveganje, da bodo zgodaj opustile šolanje, vključno s tistimi, ki so to že storile.

         POZIVA KOMISIJO, NAJ:

               1.

               znotraj „ET 2020“ s spremljanjem razvoja na različnih ravneh izobraževanja v vseh državah članicah prispeva k prizadevanjem držav članic, da bi se lahko opredelili trendi;

               2.

               z izmenjavo izkušenj in dobre prakse podpre strategije držav članic ter olajša učinkovito vzajemno učenje, mreženje in preskušanje inovativnih pristopov v zvezi z ukrepi za zmanjšanje osipa in izboljšanje učnih rezultatov otrok iz skupin, za katere obstaja tveganje, da bodo zgodaj opustile šolanje;

               3.

               ukrepe, ki podpirajo zmanjšanje stopenj osipa, vključi v vse ustrezne ukrepe EU za otroke in mlajše odrasle;

               4.

               s primerjalnimi študijami in raziskavami podpre razvoj učinkovitih politik proti osipu ter spodbuja sodelovanje med državami članicami na tem področju;

               5.

               v sodelovanju z državami članicami in brez poseganja v pogajanja o prihodnjem finančnem okviru zagotovi, da se s programi Unije na področju vse-življenjskega učenja, mladine in raziskav ter evropskimi strukturnimi skladi podpre izvajanje strategij držav članic na področju osipa in prispeva k njim;

               6.

               v okviru letnega pregleda rasti in v skladu z ureditvijo poročanja iz „ET 2020“ redno poroča o napredku pri doseganju cilja strategije Evropa 2020 in o izvajanju strategij držav članic na področju osipa.

      V Luxembourgu, 28. junija 2011

            Za Svet

            Predsednik

         FAZEKAS S.

      (1)  UL L 308, 24.11.2010, str. 46.

      (2)  UL C 290, 4.12.2007, str. 1.

      PRILOGA

         OKVIR ZA CELOVITE POLITIKE ZA ZMANJŠEVANJE OSIPA

      Strategije na področju osipa morajo temeljiti na analizah okoliščin, ki pojav povzročajo, na nacionalni, regionalni in lokalni ravni, saj povprečne stopnje pogosto prikrijejo velike razlike med regijami ali državami. Osipniki so neenotna skupina, v kateri imajo posamezniki zelo različne razloge za prezgodnjo prekinitev izobraževanja. Pomembni dejavniki so družinsko ozadje in socialno-ekonomski pogoji, na primer povpraševanje na trgu dela. Njihov vpliv je pogojen s strukturo sistemov izobraževanja in usposabljanja, razpoložljivimi učnimi možnostmi in učnimi okolji. Pomembno vlogo pri zmanjševanju osipa ima usklajevanje politik, ki obravnavajo dobro počutje otrok in mladih, socialno varnost, zaposlovanje mladih in prihodnje možnosti na poklicni poti.
      1.   Opredelitev glavnih dejavnikov in spremljanje

      Vzroki za osip so kompleksni in raznoliki, vendar pogosto povezani s socialno-ekonomsko prikrajšanostjo, nizkimi stopnjami izobrazbe, odtujevanjem od izobraževanja in usposabljanja ali slabimi učnimi uspehi, povpraševanjem na trgu dela in/ali kombinacijo socialnih, čustvenih in izobraževalnih problemov, zaradi katerih so posamezniki izpostavljeni tveganju prekinitve šolanja.
      Upoštevati je treba vrsto izobraževanja, v katerega so učenci vpisani. V nekaterih državah članicah se učenci s težavami pri splošnem izobraževanju pogosto odločijo za poklicno izobraževanje in usposabljanje. V takšnih primerih se poklicne šole soočajo s posebno odgovornostjo in izzivi glede zmanjšanja osipa. Z dejstvi podprte politike zahtevajo, da se posebna pozornost nameni sektorski uspešnosti v izobraževanju ali usposabljanju.
      Za razvoj z dejstvi podprtih in stroškovno učinkovitih politik za boj proti osipu je potrebno zbiranje in vodenje podatkov o pojavu. S tem naj bi omogočili njihovo analizo na lokalni, regionalni in nacionalni ravni, ki lahko vključuje informacije o stopnjah osipa, prehodih med stopnjami izobraževanja, stopnjami vpisa na višje sekundarno izobraževanje in stopnjami dokončanja, pa tudi o odsotnostih od pouka ter s tem povezanim vedenjem.

                  —

                  Zbiranje informacij mora omogočati analizo glavnih razlogov osipa za različne skupine učencev, šol, vrste ustanov za izobraževanje in usposabljanje, občine ali regije.

                  —

                  Kombinacija podatkov o osipu in z njim povezanih podatkov, na primer glede socialno-ekonomskega konteksta, lahko olajša usmerjanje ukrepov in politik. Tudi zbiranje in analiziranje informacij o motivaciji osipnikov ter njihovih možnostih za zaposlovanje in poklicno pot lahko olajšata usmerjanje ukrepov in politik.

                  —

                  Ocenjevanje uspešnosti in učinkovitosti obstoječih ukrepov politike, katerih cilj je zmanjšati osip, je pomembna podlaga za izboljšanje strategij in programov za večje možnosti učencev za uspešnost v šoli.

            2.   Okvir politike

      Celovite strategije na področju opisa zajemajo različne politike, usklajevanje različnih sektorjev politike in vključitev ukrepov za podporo zmanjševanju osipa v vse zadevne politike za otroke in mlade. Poleg politik izobraževanja, ki spodbujajo kakovostne šolske sisteme, so to predvsem socialne politike ter svetovalne in druge strokovne storitve, politike zaposlovanja, mladih, družine in vključevanja. Prav tako sta pomembna horizontalno usklajevanje med različnimi akterji in vertikalno usklajevanje prek različnih državnih ravni. V strategije s področja osipa je treba vključiti elemente preprečevanja, intervencije in kompenzacije. Države članice morajo podrobnosti svojih strategij določiti glede na svoje okoliščine in ozadje.

                  2.1

                  Cilj POLITIK PREPREČEVANJA je zmanjšati tveganje nastanka osipa, še preden se problem pojavi. Takšni ukrepi zagotavljajo izobraževanje in usposabljanje na način, ki omogoča boljše rezultate izobraževanja in odstranjevanje ovir za uspeh pri izobraževanju.
                  Njihov cilj je določiti trdne zgodnje osnove za otroke, na podlagi katerih bodo razvili svoj potencial in se uspešno vključili v šolo. Politike preprečevanja bi lahko zajemale naslednja področja:

                              1.

                              zagotavljanje kakovostne predšolske vzgoje in varstva je koristno za vse otroke in pomembno predvsem za otroke iz okolij z omejenimi možnostmi, vključno z migranti in Romi. Omogoča boljše telesno počutje, socialni in čustveni razvoj, jezikovne in osnovne kognitivne sposobnosti. Predšolska vzgoja in varstvo morata biti kakovostna, cenovno dostopna, vključevati morata ustrezno osebje in biti na voljo družinam iz okolij z omejenimi možnostmi.

                        Politike preprečevanja se navezujejo na organizacijo sistemov izobraževanja in usposabljanja, vire, ki so na voljo šolam, razpoložljivost, prepustnost in prožnost izobraževalnih poti. Obravnavajo tudi razlike med spoloma, pomoč otrokom iz okolij z omejenimi možnostmi ali z drugačnim maternim jezikom. Politike preprečevanja bi lahko zajemale tudi naslednja področja:

                              2.

                              izboljšanje ponudbe izobraževanja z zagotavljanjem priložnosti za izobraževanje in usposabljanje po doseženi starosti za obvezno izobraževanje lahko vpliva na vedenje mladih in njihovih družin ter vodi k višjim stopnjam dokončanja višjega sekundarnega izobraževanja;

                              3.

                              pospeševanje aktivnih politik za preprečevanje segregacije in zagotavljanje dodatne pomoči šolam v okoljih z omejenimi možnostmi ali z velikim številom socialno-ekonomsko prikrajšanih učencev spodbujata večjo raznolikost socialne strukture teh šol in povečujeta njihovo ponudbo izobraževanja. S tem se izboljša učni uspeh socialno-ekonomsko prikrajšanih učencev in zmanjša tveganje za njihovo zgodnjo opustitev šolanja;

                              4.

                              s poudarjanjem pomena jezikovne raznolikosti in pomočjo otrokom z drugačnim maternim jezikom, da izboljšajo svoje znanje jezika poučevanja in, kjer je to ustrezno, maternega jezika, ter s podporo učiteljem pri poučevanju otrok z različnimi stopnjami jezikovnih sposobnosti se lahko izboljša učni uspeh otrok iz migrantskih okolij in zmanjša tveganje za njihovo zgodnjo opustitev šolanja;

                              5.

                              z boljšim vključevanjem staršev, okrepitvijo njihovega sodelovanja s šolo in oblikovanjem partnerstva med šolo in starši se lahko poveča učna motivacija učencev;

                              6.

                              povečanje prožnosti in prehodnosti med izobraževalnimi potmi (na primer z modularizacijo tečajev ali izmenjevanjem šole in dela) pomaga zlasti učencem s slabšimi učnimi dosežki in jih lahko motivira za nadaljevanje izobraževanja ali usposabljanja, ki je bolj prilagojeno njihovim potrebam in sposobnostim. Prav tako omogoča obravnavanje razlogov za osip, ki so odvisni od spola, kot je zgodnje vstopanje na trg dela ali nosečnost najstnic. Nižja stopnja osipa je povezana tudi z omejevanjem ponavljanja letnikov v šoli in nadomeščanjem tega s prožno individualno podporo;

                              7.

                              s spodbujanjem kakovostnih poklicnih poti ter povečanjem njihove privlačnosti in prožnosti se učencem, ki so izpostavljeni tveganju, zagotovijo verodostojne druge možnosti zgodnjemu opuščanju šolanja. Poklicno izobraževanje in usposabljanje, ki sta ustrezno vključena v splošne sisteme izobraževanja in usposabljanja, omogočata alternativne poti do višje sekundarne in terciarne izobrazbe;

                              8.

                              boljše povezovanje sistemov izobraževanja in usposabljanja s sektorjem zaposlovanja bi poudarilo koristi dokončanja izobraževanja za prihodnjo zaposljivost. To bi lahko dosegli z delovnimi praksami ali boljšim sodelovanjem delodajalcev s šolami in univerzami.

                  2.2

                  POLITIKE INTERVENCIJE se skušajo izogniti osipu z dvigovanjem kakovosti izobraževanja in usposabljanja na ravni izobraževalnih ustanov, z odzivanjem na opozorilna znamenja in zagotavljanjem usmerjene pomoči učencem ali skupinam učencev, ki so izpostavljeni tveganju prekinitve šolanja. Obravnavajo vse stopnje izobraževanja, od predšolske vzgoje in varstva do sekundarnega izobraževanja.
                  Strategije proti osipu so na ravni šole ali ustanove za usposabljanje vključene v splošne politike šolskega razvoja. Njihov cilj je ustvariti pozitivno učno okolje, krepiti kakovost poučevanja in inovacije, izboljšati sposobnosti učiteljev za obvladovanje socialne in kulturne raznovrstnosti ter razvijati pristope proti nasilju in ustrahovanju. Politike intervencije na ravni šole ali ustanove za usposabljanje bi lahko zajemale naslednja področja:

                              1.

                              razvijanje šol v učne skupnosti na podlagi skupne vizije vseh zainteresiranih strani o šolskem razvoju, uporaba vseh izkušenj in znanj ter zagotavljanje odprtega, spodbudnega in udobnega okolja, ki mlade spodbuja k nadaljevanju izobraževanja in usposabljanja;

                              2.

                              razvijanje sistemov zgodnjega opozarjanja za učence, ki so izpostavljeni tveganju, omogoča sprejetje učinkovitih ukrepov, še preden se pojavijo problemi in preden se učenci začnejo odtujevati šoli, neopravičeno izostajati iz šole ali opustijo šolanje;

                              3.

                              z mrežnim povezovanjem staršev in drugih akterjev zunaj šolskega okolja, kot so lokalne skupnosti, organizacije, ki zastopajo migrante ali manjšine, športna in kulturna združenja ali sindikati in organizacije civilne družbe, je mogoče na celovit način pomagati učencem, ki so izpostavljeni tveganju, in olajšati dostop do zunanje pomoči, na primer do psihologov, socialnih in mladinskih delavcev, kulturnih in lokalnih storitev. Pri tem lahko pomagajo mediatorji iz lokalne skupnosti, ki podpirajo komunikacijo in krepijo zaupanje;

                              4.

                              za uspešne ukrepe na šolski ravni je nujno treba podpreti in okrepiti vlogo učiteljev pri delu z učenci, ki so izpostavljeni tveganju. Osnovno izobraževanje za učitelje in stalno poklicno izpopolnjevanje za učitelje in vodstvene delavce šol pripomore k temu, da se laže spoprimejo z različnostjo učencev v razredu, pomagajo učencem iz socialno-ekonomsko prikrajšanih družin in rešujejo težke okoliščine pri poučevanju;

                              5.

                              izvenšolske, umetniške, kulturne in športne dejavnosti lahko povečajo samospoštovanje učencev, ki so izpostavljeni tveganju, in spodbujajo njihovo odpornost glede njihovih učnih težav.

                        Cilj politik intervencije na individualni ravni je zagotoviti sklop mehanizmov podpore za posamezne učence, izpostavljene tveganju prekinitve izobraževanja, pri čemer je te mehanizme mogoče prilagoditi njihovim potrebam. Usmerjene so na osebnostni razvoj, da si učenci, izpostavljeni tveganju, izgradijo odpornost, in odpravljanju konkretnih težav na družbenem, kognitivnem ali čustvenem področju. Politike intervencije na individualni ravni bi lahko zajemale naslednja področja:

                              1.

                              mentorstvo podpira posamezne učence, da premagajo posebne šolske, družbene ali osebne težave. Učencem je pri individualnem mentorstvu ali pri inštruiranju majhnih skupin zagotovljena usmerjena pomoč, ki jo pogosto zagotavljajo učitelji, skupnost ali sovrstniki;

                              2.

                              prilagoditev poučevanja potrebam učencev, krepitev učenja, prilagojenega posameznikom, in zagotavljanje podpore učencem, ki so izpostavljeni tveganju, pomaga učencem pri prilagajanju zahtevam formalnega izobraževanja in pri premagovanju ovir v okviru sistemov izobraževanja in usposabljanja, to pa lahko pripomore k manjšemu obsegu ponavljanja letnikov;

                              3.

                              z boljšim usmerjanjem in svetovanjem se učenci lažje odločijo za svojo poklicno pot, prehajajo znotraj izobraževalnega sistema ali od izobraževanja k zaposlitvi. Na podlagi tega je sprejetih manj slabih odločitev, ki temeljijo na lažnih pričakovanjih ali nezadostnih informacijah, mladi pa lažje sprejmejo odločitve, ki so v skladu z njihovimi ambicijami, osebnimi interesi in talenti;

                              4.

                              mladim, katerih ekonomski položaj bi jih lahko prisilil k opustitvi izobraževanja, je treba zagotoviti dostop do primerne finančne podpore. Kjer je to ustrezno, bi bila lahko takšna podpora pogojena ali povezana s socialnimi prejemki;

                  2.3

                  Cilj KOMPENZACIJSKIH POLITIK je pomagati tistim, ki so prezgodaj prekinili šolanje, da se ponovno vključijo v izobraževanje, tako da se jim ponudijo možnosti za nadaljevanje izobraževanja in usposabljanja ter za pridobitev potrebnih kvalifikacij. Kompenzacijske politike bi lahko zajemale naslednja področja:

                              1.

                              uspešni izobraževalni programi za drugo priložnost zagotavljajo učna okolja, ki ustrezajo posebnim potrebam osipnikov, upoštevajo njihovo predhodno učenje in podpirajo njihovo dobrobit. Od šol se razlikujejo v organizacijskih in pedagoških pristopih, pogosto potekajo v manjših skupinah, zaznamuje pa jih inovativno poučevanje, prilagojeno posameznikom in njihovi starosti, ter prožne izobraževalne poti. Če je to mogoče, bi morali biti programi lahko dostopni in brezplačni;

                              2.

                              pomembno je zagotoviti različne možnosti, ki omogočajo povratek v redno izobraževanje in usposabljanje. Prehodni razredi z močnim poudarkom na usmerjanju lahko olajšajo prehod med predhodnim učnim neuspehom in ponovno vključitvijo v redno izobraževanje;

                              3.

                              priznavanje in potrjevanje predhodnega učenja, vključno s kompetencami, pridobljenimi z neformalnim in priložnostnim učenjem, krepita samozavest in samospoštovanje mladih ter jim olajšata ponovno vključitev v izobraževanje. Mlade lahko motivirata za nadaljevanje izobraževanja in usposabljanja, pomagata jim prepoznati njihove talente in sprejeti boljše poklicne odločitve;

                              4.

                              usmerjena individualna podpora vključuje socialno, finančno, izobraževalno in psihološko podporo za mlade s težavami. To je zlasti pomembno za mlade v resnih družbenih in čustvenih stiskah, zaradi katerih izobraževanja ali usposabljanja ne morejo nadaljevati.


title: Priporočilo Komisije z dne 27. oktobra 2011 o pobudi skupnega načrtovanja Mikrobni izziv – nova grožnja za zdravje ljudi

text:
               28.10.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 315/1

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 27. oktobra 2011
   o pobudi skupnega načrtovanja „Mikrobni izziv – nova grožnja za zdravje ljudi“
   2011/C 315/01
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti členov 181 in 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Mikrobni izziv zaradi vedno večje odpornosti na protimikrobna zdravila predstavlja za zdravje ljudi eno največjih groženj 21. stoletja (1). V Uniji vsako leto več kot 25 000 bolnikov umre zaradi okužb, ki jih povzročijo bakterije, odporne na več antibiotikov, t. i. multirezistentne bakterije (2). Odpornost na posamezen antibiotik je v nekaterih evropskih državah več kot 40 do 50-odstotna (3), odpornost na več antibiotikov pa je splošen in vedno večji problem.

               (2)

               Infekcijske bolezni, ki jih povzročajo odporne bakterije, povzročajo dodatne stroške za zdravstvo, pa tudi posredne stroške, kot so bolniški dopusti in izpad storilnosti zaradi prezgodnjih smrti. Skupni neposredni stroški za družbo v smislu dodatnih stroškov za zdravstvo in manjše produktivnosti znašajo v Evropi 1,5 milijarde EUR letno (4); neposredni stroški evropskih držav pa so najverjetneje nekajkrat višji (5).

               (3)

               Problem odpornosti na zdravila je naravna in neizbežna posledica zdravljenja infekcijskih bolezni s protimikrobnimi zdravili. Ta problem pa je še bolj pereč zaradi nepremišljene uporabe protimikrobnih zdravil in širjenja na antibiotike odpornih bakterij v okolje. Dinamika prebivalstva, vključno s potovanji in distribucijo hrane po svetu, močno prispeva k hitremu širjenju odpornih mikroorganizmov, ki povzročajo okužbe (6). Prekomerna uporaba antibiotikov pri vzreji živine povečuje tudi tveganje za prenos odpornih mikroorganizmov na človeka z uživanjem hrane (7). Poleg tega se razvija vedno manj novih protimikrobnih zdravil.

               (4)

               Za celovito rešitev problema morajo ukrepe sprejeti številni sektorji družbe: politika, zdravstvo, izobraževalni sektor, industrija, okoljske agencije, kmetijstvo, veterinarski sektor, raziskovalni sektor in sektorji na drugih področjih.

               (5)

               Čezmejno sodelovanje je ključnega pomena, saj vedno večja odpornost mikroorganizmov na antibiotike ni omejena na posamezne države, ampak predstavlja resnično grožnjo za javno zdravstvo po vsem svetu. Če si breme porazdelimo, da se skupaj odzovemo na prihodnje izzive, bodo koristi imele vse zadevne države, ki bodo infekcijske bolezni v prihodnje boljše obvladovale in zdravile.

               (6)

               Čeprav se po vsej Evropi opravljajo odlične raziskave, so sedanje evropske raziskave o protimikrobni odpornosti precej zapletene in razdrobljene. Številne mreže in organizacije na evropski in nacionalni ravni določajo programe za raziskave o protimikrobni odpornosti, kar povzroča prekrivanja ali konkurenčne raziskovalne dejavnosti, ki pogosto nimajo dovolj kritične mase.

               (7)

               Službe Komisije so v delovnem dokumentu z dne 18. novembra 2009 o protimikrobni odpornosti (8) povzele pobude na tem področju na ravni Unije. Predlaganih in spremljanih je bilo več ukrepov, vključno z boljšim nadzorom odpornosti na protimikrobna zdravila in njihove uporabe ter ukrepi za upravljanje tveganja.

               (8)

               Svet Evropske unije je na zasedanju 1. decembra 2009 (9) države članice in Komisijo pozval, naj „se zavzamejo za skupno uporabo raziskovalne infrastrukture, zaposlovanje raziskovalcev, spodbujanje sodelovanja pri raziskavah na svetovni ravni ter njegovo podporo, izboljšajo širjenje rezultatov raziskav in znanja preko struktur za izmenjavo informacij ter razmislijo o obstoječih in novih finančnih instrumentih“ tako, da podprejo inovativne spodbude za učinkovite antibiotike.

               (9)

               Svet za konkurenčnost je na zasedanju 26. maja 2010 (10) opredelil in utemeljil vrsto možnih pobud za skupno načrtovanje (Joint Programming Initiatives – JPI), vključno s pobudo Mikrobni izziv – nova grožnja za zdravje ljudi, pri katerih bi imelo skupno načrtovanje raziskovalnih programov veliko dodano vrednost v primerjavi z razdrobljenimi raziskavami, ki jih trenutno izvajajo države članice. Zato je sprejel sklepe, v katerih je priznal, da je treba pripraviti pobudo za skupno načrtovanje programov na tem področju, ter Komisijo pozval, naj sodeluje pri pripravi te pobude.

               (10)

               Države članice so predložile izjave o zavezi in tako potrdile svoje sodelovanje pri pobudi za skupno načrtovanje raziskovalnih programov.

               (11)

               Skupno načrtovanje v raziskavah na področju protimikrobne odpornosti, kot je predlagano v pobudi „Mikrobni izziv – nova grožnja za zdravje ljudi“, bo pomagalo pri odpravljanju razpršenost prizadevanj držav članic na področju raziskav in boljšemu izkoristku sposobnosti, strokovnega znanja in virov ter bo pomagalo zagotoviti in okrepiti vodilno vlogo Evrope ter evropsko konkurenčnost raziskav na tem področju. Poleg tega s soočanjem s pomembnim družbenim izzivom dopolnjuje strategijo Evropa 2020 (11) in pobudo Unija inovacij (12).

               (12)

               Da bi države članice dosegle cilje iz tega priporočila, morajo zagotoviti sodelovanje in medsebojno dopolnjevanje z večjimi povezanimi pobudami, kot so: Pobuda za inovativna zdravila; raziskave, razvoj in inovacije, ki jih podpira okvirni program, vključno na področjih zdravja, prehrane, kmetijstva in okolja, ki jih po potrebi podpira informacijska tehnologija, ter druge pobude, kakršna je ERA-NET.

               (13)

               Da bi Komisija lahko poročala Evropskemu parlamentu in Svetu, morajo države članice Komisiji redno poročati o napredku, doseženem pri tem skupnem načrtovanju programa.

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

               1.

               Države članice naj razvijejo skupno, na večdisciplinarnem pristopu temelječo vizijo o tem, kako se lahko na evropski ravni izboljšata sodelovanje in usklajenost na področju raziskovanja, in o tem, kako se odzvati na izzive protimikrobne odpornosti ter izkoristiti možnosti, ki jih ta prinaša, da bodo skupna prizadevanja držav članic učinkovita.

               2.

               Države članice naj razvijejo skupen strateški raziskovalni program (SRP), v katerem bodo opredelile srednje- do dolgoročne potrebe in cilje na področju protimikrobne odpornosti. SRP je treba nadalje razviti v izvedbeni načrt, v katerem bodo določeni prednostne naloge in roki ter opredeljeni ukrepi, instrumenti in viri, potrebni za njegovo izvajanje.

               3.

               Države članice naj v SRP in v izvedbeni načrt vključijo naslednje ukrepe:

                           (a)

                           opredelitev ustreznih nacionalnih programov in raziskovalnih dejavnostih ter izmenjava informacij o njih;

                           (b)

                           krepitev skupnih prihodnjih zmogljivosti in zmogljivosti za tehnološko ocenjevanje;

                           (c)

                           izmenjava informacij, virov, najboljših praks, metodologij in smernic;

                           (d)

                           določitev področij ali raziskovalnih dejavnosti, ki bi jim usklajevanje, skupni razpisi za zbiranje predlogov ali združevanje sredstev koristili;

                           (e)

                           podrobna opredelitev postopkov za skupne raziskave na področjih iz točke (d);

                           (f)

                           upoštevanje potreb za zdravljenje bolnikov in potreb zdravstvenih sistemov pri določanju ciljev programov za raziskovanje protimikrobne odpornosti;

                           (g)

                           po potrebi skupna uporaba raziskovalne infrastrukture ali razvoj novih zmogljivosti, kot so usklajene zbirke podatkov, ali razvoj modelov za preučevanje procesov protimikrobne odpornosti;

                           (h)

                           spodbujanje boljšega sodelovanja med javnim in zasebnim sektorjem ter odprtih inovacij med različnimi raziskovalnimi dejavnostmi in poslovnimi sektorji, povezanimi s protimikrobno odpornostjo;

                           (i)

                           izmenjava in širjenje znanja, inovacij ter interdisciplinarnih metodoloških pristopov ter ugotavljanje in odpravljanje ovir v raziskovalnem in inovacijskem sistemu, ki onemogočajo, da bi družbeno koristne inovativne rešitve hitreje prišle na trg;

                           (j)

                           vzpostavljanje mrež med središči, ki se ukvarjajo z raziskavami o protimikrobni odpornosti.

               4.

               Države članice naj ohranijo učinkovito skupno strukturo za upravljanje raziskav o protimikrobni odpornosti, katere naloga je vzpostaviti ustrezne pogoje, pravila in postopke za sodelovanje in usklajevanje ter za spremljanje izvajanja strateškega raziskovalnega programa. Ta struktura za upravljanje mora biti preprosta, učinkovita in prilagodljiva ter mora upoštevati prostovoljne smernice o okvirnih pogojih za skupno načrtovanje programov, ki jih je oblikovala Skupina na visoki ravni za skupno načrtovanje programov (GPC).

               5.

               Države članice naj skupaj izvajajo skupni strateški raziskovalni program, tudi preko nacionalnih raziskovalnih programov v skladu s prostovoljnimi smernicami o okvirnih pogojih za skupno načrtovanje programov, ki jih je oblikovala Skupina na visoki ravni za skupno načrtovanje programov, ali drugih nacionalnih raziskovalnih dejavnosti.

               6.

               Države članice naj pri razvijanju in izvajanju strateškega raziskovalnega programa krepijo obstoječe strokovno znanje v okviru Komisije, upoštevajo prostovoljne smernice o okvirnih pogojih ter zagotovijo, da so pobude skupnega načrtovanja usklajene z drugimi programi in pobudami na tem področju.

               7.

               Države članice naj redno poročajo Svetu in Komisiji o napredku in rezultatih, doseženih pri skupnem načrtovanju programa, vključno s pridobljenim znanjem o tem, kako doseči optimalno učinkovitost.

      V Bruslju, 27. oktobra 2011

            Za Komisijo

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Članica Komisije

      (1)  Prednostna zdravila za Evropo in svet, Kaplan W, Laing R. Ženeva: Svetovna zdravstvena organizacija (2004).

      (2)  Bakterije so izziv: čas je za ukrepanje. skupno tehnično poročilo ECDC/EMEA (september 2009).

      (3)  Goldstein FW. Penicillin-resistant Streptocuccus pneumoniae: selection by both beta lactam and non-beta lactam antibiotics. J Antimicrob Chemother 44:141-144 (1999).

      (4)  Prim. opombo 2.

      (5)  Poročilo s konference; Inovativne spodbude za učinkovite antibakterijske proizvode (2009).

      (6)  Svetovno zdravstveno poročilo za leto 2007. A safer future: global public health security in the 21st century, SZO (2007).

      (7)  Skupno mnenje o protimikrobni odpornosti s poudarkom na zoontskih okužbah. Glasilo EFSA 7(11):1372 (2009).

      (8)  SANCO/6867/2009r6.

      (9)  Svet Evropske unije. Zaključki sveta o inovativnih spodbudah za učinkovite antibiotike. Sprejeto na zasedanju Sveta za zaposlovanje, socialno politiko, zdravje in varstvo potrošnikov v Bruslju, 1. decembra 2009.

      (10)  10246/10.

      (11)  COM(2010) 2020.

      (12)  COM(2010) 546.


title: 2014/118/EU: Priporočilo Komisije z dne 3. marca 2014 o spremljanju sledov bromiranih zaviralcev gorenja v živilih  Besedilo velja za EGP

text:
               5.3.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 65/39

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 3. marca 2014
   o spremljanju sledov bromiranih zaviralcev gorenja v živilih
   (Besedilo velja za EGP)
   (2014/118/EU)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Bromirani zaviralci gorenja so bromove organske spojine, ki se uporabljajo v proizvodih z namenom preprečitve ali upočasnitve vžiga vnetljivih snovi v primeru požara. Pogosto se uporabljajo v različnih potrošniških proizvodih, na primer v elektroniki, avtomobilih, pohištvu in gradbenem materialu, za zmanjšanje njihove vnetljivosti. Bromirani zaviralci gorenja lahko uhajajo ali izhlapevajo iz proizvodov, v katerih so bili uporabljeni. Ker se potrošniški proizvodi ob koncu življenjske dobe odvržejo, so te snovi sčasoma onesnažile okolje in prehransko verigo.

               (2)

               Vendar so številni bromirani zaviralci gorenja obstojni, se kopičijo v organizmih in so strupeni za ljudi in okolje. Domneva se, da povzročajo nevrološke vedenjske motnje in motnje endokrinega sistema, odkriti pa so bili pri živih organizmih v okolju.

               (3)

               Zato je Komisija Evropsko agencijo za varnost hrane (v nadaljnjem besedilu: Agencija) zaprosila, naj pripravi znanstveno mnenje o tveganjih za javno zdravje v zvezi s prisotnostjo bromiranih zaviralcev gorenja v živilih.

               (4)

               Znanstveni odbor EFSA za onesnaževalce v prehranski verigi je sprejel šest znanstvenih mnenj (1) o različnih kategorijah bromiranih zaviralcev gorenja med septembrom 2010 in septembrom 2012.

               (5)

               Agencija je za več navedenih kategorij priporočila, da se zberejo dodatni podatki o njihovih ravneh v živilih in pri ljudeh.

               (6)

               Ravni bromiranih zaviralcev gorenja v živilih živalskega izvora bi bile lahko povezane s prisotnostjo teh snovi v živalski krmi in zato bi lahko na podlagi prvih rezultatov spremljanja živil v letu 2014 sledilo priporočilo glede spremljanja živalske krme v letu 2015 –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

               1.

               Države članice bi morale spremljati prisotnost bromiranih zaviralcev gorenja v živilih v letih 2014 in 2015. Spremljanje bi moralo za točno oceno izpostavljenosti vključevati veliko število različnih živil, ki odražajo potrošniške navade, in za različne kategorije bromiranih zaviralcev gorenja bi se morala obravnavati različna živila.

               2.

               Države članice bi morale uporabiti postopke vzorčenja iz Priloge II k Uredbi Komisije (EU) št. 252/2012 (2), da bi se zagotovila reprezentativnost vzorcev iz vzorčenega lota.

               3.

               Države članice bi morale izvajati analizo različnih kategorij bromiranih zaviralcev gorenja z namenom odkrivanja prisotnosti naslednjih snovi v zadevnih živilih:

                           (a)

                           za kategorijo polibromiranih difenil etrov (PBDE): 2,2′,4-tribromodifenil etra (BDE-28, št. CAS 41318-75-6); 2,2′,4,4′-tetrabromodifenil etra (BDE-47, št. CAS 5436-43-1); 2,2′,4,5′-tetrabromodifenil etra (BDE-49, št. CAS 243982-82-3); 2,2′,4,4′,5-pentabromodifenil etra (BDE-99, št. CAS 60348-60-9); 2,2′,4,4′,6-pentabromodifenil etra (BDE-100, št. CAS 189084-64-8); 2,2′,3,4,4′,5′-heksabromodifenil etra (BDE-138, št. CAS 67888-98-6); 2,2′,4,4′,5,5′-heksabromodifenil etra (BDE-153, št. CAS 68631-49-2); 2,2′,4,4′,5,6′-heksabromodifenil etra (BDE-154, št. CAS 207122-15-4); 2,2′,3,4,4′,5′,6-heptabromodifenil etra (BDE-183, št. CAS 207122-16-5) in 2,2′,3,3′,4,4′,5,5′,6,6′-dekabromodifenil etra (BDE-209, št. CAS 1163-19-5) v jajcih in jajčnih proizvodih, mleku in mlečnih proizvodih, mesu in mesnih proizvodih, živalskih in rastlinskih maščobah in oljih, ribah in morskih sadežih, proizvodih za posebne prehranske namene ter hrani za dojenčke in majhne otroke z uporabo analitskih metod z mejo določljivosti 0,01 ng/g mokre teže ali manj;

                           (b)

                           za kategorijo heksabromociklododekanov (HBCDD): (+/–)-α-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabromo-(1R,2R,5S,6R,9R,10S)-rel-ciklododekana, št. CAS 134237-50-6); (+/–)-β-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabromo-(1R,2S,5R,6R,9R,10S)-rel-ciklododekana, št. CAS 134237-51-7) in (+/–)-γ-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabromo-(1R,2R,5R,6S,9S, 10R)-rel-ciklododekana, št. CAS 134237-52-8) v ribah in morskih sadežih, mesu in mesnih proizvodih, mleku in mlečnih proizvodih, jajcih in jajčnih proizvodih ter v začetnih in nadaljevalnih formulah za dojenčke. Analitske metode, ki se uporabljajo za določanje HBCDD, vključujejo določitev stereoizomerov in bi morale imeti mejo določljivosti 0,01 ng/g mokre teže ali manj;

                           (c)

                           za kategorijo tetrabromobisfenola A in njegovih derivatov: tetrabromobisfenola A (TBBPA, št. CAS 79-94-7) in po možnosti TBBPA bismetil etra (TBBPA-bME, št. CAS 70156-79-5); TBBPA bis(2-hidroksietil) etra (TBBPA-bOHEE, št. CAS 4162-45-2); TBBPA bisalil etra (TBBPA-bAE, št. CAS 25327-89-3); tetrabromobisfenol A bis(glicidil etra) (TBBPA-bGE, št. CAS 3072-84-2) in TBBPA bis(2,3-dibromopropil) etra (TBBPA-bDiBPrE, št. CAS 21850-44-2) v ribah in morskih sadežih, mesu in mesnih proizvodih, mleku in mlečnih proizvodih ter jajcih in jajčnih proizvodih. Analitske metode, ki se uporabljajo za določanje tetrabromobisfenola A in njegovih derivatov, bi morale imeti mejo določljivosti 0,1 ng/g mokre teže ali manj;

                           (d)

                           za kategorijo bromiranih fenolov in njihovih derivatov: 2,4,6-tribromofenola (2,4,6-TBP, št. CAS 118-79-6); 2,4-dibromofenola (2,4-DBP, št. CAS 615-58-7); 4-bromofenola (4-BP, št. CAS 106-41-2); 2,6-dibromofenola (2,6-DBP, št. CAS 608-33-3); tetrabromiranega bisfenola S (TBBPS, št. CAS 39635-79-5); tetrabromobisfenol S bismetil etra (TBBPS-BME, št. CAS 70156-79-5) v ribah in morskih sadežih. Analitske metode, ki se uporabljajo za določanje bromiranih fenolov in njihovih derivatov, bi morale imeti mejo določljivosti 0,1 ng/g mokre teže ali manj;

                           (e)

                           za pojavljajoče se in nove bromirane zaviralce gorenja: tris(2,3-dibromopropil) fosfata (TDBPP, št. CAS 126-72-7); N,N′-etilenbis(tetrabromoftalimida) (EBTEBPI, št. CAS 32588-76-4); heksabromociklodekana (HBCYD, št. CAS 25495-98-1); bis(2-etilheksil) tetrabromoftalata (BEH-TEBP, št. CAS 26040-51-7); 2-etilheksil 2,3,4,5-tetrabromobenzoata (EH-TBB, št. CAS 183658-27-7) in dibromoneopentil glikola (DBNPG, št. CAS 3296-90-0) v ribah in morskih sadežih, mesu in mesnih proizvodih (vključno z užitno drobovino), živalskih in rastlinskih maščobah in oljih, mleku in mlečnih proizvodih, jajcih in jajčnih proizvodih ter hrani za dojenčke in majhne otroke. Analitske metode, ki se uporabljajo za določanje pojavljajočih se in novih bromiranih zaviralcev gorenja, bi morale imeti mejo določljivosti 1 ng/g mokre teže ali manj.

               4.

               Države članice bi morale izvajati analizo bromiranih zaviralcev gorenja v skladu s Prilogo III k Uredbi (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (3) z uporabo analitske metode, ki dokazano zagotavlja zanesljive rezultate.

               5.

               Države članice bi morale Agenciji redno pošiljati podatke, ki jih pridobijo s spremljanjem, izražene glede na skupno težo ali maščobo, skupaj z informacijami in v elektronski obliki, kot jo je določila Agencija za zbiranje podatkov v enotni bazi. Za spremljanje trendov izpostavljenosti bi morale vključiti tudi podatke, ki so na voljo iz prejšnjih let in so bili pridobljeni z uporabo analitske metode, ki dokazano zagotavlja zanesljive rezultate.

      V Bruslju, 3. marca 2014

            Za Komisijo

         Tonio BORG

            Član Komisije

      (1)  Odbor EFSA za onesnaževalce v prehranski verigi (CONTAM); Znanstveno mnenje o polibromiranih bifenilih (PBB) v živilih (Scientific Opinion on Polybrominated Biphenyls (PBBs) in Food). EFSA Journal 2010; 8(10): 1789. [151 str.]. doi:10.2903/j.efsa.2010.1789.
   Znanstveno mnenje o polibromiranih difenil etrih (PBDE) v živilih (Scientific Opinion on Polybrominated Diphenyl Ethers (PBDEs) in Food). EFSA Journal 2011; 9(5): 2156. [274 str.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2156.
   Znanstveno mnenje o heksabromociklododekanih (HBCDD) v živilih (Scientific Opinion on Hexabromocyclododecanes (HBCDDs) in Food). EFSA Journal 2011; 9(7): 2296. [118 str.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2296.
   Znanstveno mnenje o tetrabromobisfenolu A (TBBPA) in njegovih derivatih v živilih (Scientific Opinion on Tetrabromobisphenol A (TBBPA) and its derivatives in food). EFSA Journal 2011; 9(12): 2477. [61 str.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2477.
   Znanstveno mnenje o bromiranih zaviralcih gorenja (BFR) v živilih: bromirani fenoli in njihovi derivati (Scientific Opinion on Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food: Brominated Phenols and their Derivatives). EFSA Journal 2012; 10(4): 2634. [42 str.] doi:10.2903/j.efsa.2012.2634.
   Znanstveno mnenje o pojavljajočih se in novih bromiranih zaviralcih gorenja (BFR) v živilih (Scientific Opinion on Emerging and Novel Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food). EFSA Journal 2012; 10(10): 2908. [125 str.] doi:10.2903/j.efsa.2012.2908.

      (2)  Uredba Komisije (EU) št. 252/2012 z dne 21. marca 2012 o metodah vzorčenja in analitskih metodah za uradni nadzor vsebnosti dioksinov, dioksinom podobnih PCB in dioksinom nepodobnih PCB v nekaterih živilih ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1883/2006 (UL L 84, 23.3.2012, str. 1).

      (3)  Uredba (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (UL L 165, 30.4.2004, str. 1).