title: Priporočilo Sveta z dne 12. julija 2016 v zvezi z nacionalnim programom reform Belgije za leto 2016 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Belgije za leto 2016

text:
               18.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 299/36

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 12. julija 2016
   v zvezi z nacionalnim programom reform Belgije za leto 2016 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Belgije za leto 2016
   (2016/C 299/09)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Komisija je 26. novembra 2015 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2016. Evropski svet je na zasedanju 17. in 18. marca 2016 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 26. novembra 2015 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (2) sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem je Belgijo opredelila kot eno od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled. Komisija je istega dne sprejela tudi priporočilo za priporočilo Sveta glede ekonomske politike euroobmočja. To priporočilo je Evropski svet potrdil na zasedanju 18. in 19. februarja 2016, Svet pa ga je sprejel 8. marca 2016 (3). Belgija bi morala kot država, katere valuta je euro, in zaradi tesne medsebojne povezanosti gospodarstev ekonomske in monetarne unije zagotoviti, da to priporočilo v celoti in pravočasno izvede.

               (2)

               Poročilo o državi za Belgijo za leto 2016 je bilo objavljeno 26. februarja 2016. V njem je bil ocenjen napredek Belgije pri izvajanju priporočil za posamezne države, ki jih je Svet sprejel 14. julija 2015, vključen pa je bil tudi poglobljeni pregled v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 1176/2011. Komisija je 8. marca 2016 predstavila rezultate poglobljenega pregleda. Na podlagi opravljene analize Komisija ugotavlja, da v Belgiji ne obstajajo makroekonomska neravnotežja. Oslabljena zunanja uspešnost bi skupaj z visokim javnim dolgom lahko pomenila tveganja v prihodnosti, vendar nedavni razvoj kaže na izboljšanje konkurenčnosti. Popravljalni ukrepi, vključno z omejitvijo rasti plač in znižanjem prispevkov za socialno varnost, so povzročili upočasnitev rasti stroškov dela. Javni dolg se ne zmanjšuje, vendar se kratkoročna tveganja se zdijo omejena.

               (3)

               Belgija je 29. aprila 2016 predložila nacionalni program reform za leto 2016 in program stabilnosti za leto 2016. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

               (4)

               Ustrezna priporočila za posamezne države so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov za obdobje 2014–2020. Kot je predvideno v členu 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (4), lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti evropskih strukturnih in investicijskih skladov z dobrim gospodarskim upravljanjem.

               (5)

               Program stabilnosti za leto 2016 kaže, da je proračunski vpliv izrednega pritoka beguncev v letih 2015 in 2016 ter izrednih varnostnih ukrepov v letu 2016 znaten, ter vsebuje ustrezne podatke o obsegu in naravi teh dodatnih proračunskih stroškov. Po izračunih Komisije so upravičeni dodatni odhodki za begunce v letu 2015 znašali 0,03 % BDP, dodatni vpliv v letu 2016 pa je ocenjen na 0,17 % BDP za odhodke, povezane z begunci, in 0,12 % BDP za varnostne ukrepe. Določbe členov 5(1) in 6(3) Uredbe (ES) št. 1466/97 upoštevajo te dodatne odhodke, saj sta pritok beguncev in resnost teroristične grožnje izredna dogodka, njun vpliv na belgijske javne finance je znaten in njihova vzdržnost ne bo ogrožena, če se dovoli začasen odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja. Zato je bila ob upoštevanju dodatnih stroškov, povezanih z begunci, zahtevana prilagoditev za dosego srednjeročnega cilja za leto 2015 znižana. Za leto 2016 bo končna ocena opravljena spomladi 2017, tudi glede upravičenih zneskov, in sicer na podlagi zabeleženih podatkov, ki so jih predložili belgijski organi.

               (6)

               Za Belgijo trenutno veljajo preventivni del Pakta za stabilnost in rast ter prehodne določbe glede dolga. Komisija je 18. maja 2016 izdala poročilo v skladu s členom 126(3) PDEU, ker Belgija v letu 2015 ni dosegla zadostnega napredka pri izpolnjevanju določb glede dolga. V analizi je bilo ugotovljeno, da bi bilo treba merilo glede dolga šteti za izpolnjeno. Vlada v programu stabilnosti za leto 2016 načrtuje postopno izboljšanje nominalnega salda z 2,6 % BDP v letu 2015 na -0,2 % BDP v letu 2019. Popravljeni srednjeročni proračunski cilj, določen kot strukturno uravnotežen proračunski položaj, naj bi bil dosežen do leta 2018. Vendar preračunani strukturni saldo (5) še vedno kaže, da bo imela država v letu 2018 strukturni primanjkljaj v višini 0,4 % BDP. V skladu s programom stabilnosti se pričakuje, da bo delež javnega dolga v BDP dosegel vrh v letu 2016 pri 106,2 % BDP, nato pa se do leta 2019 znižal na 99,6 % BDP. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je verjeten. Vendar potrebni ukrepi za podporo načrtovanim ciljem glede primanjkljaja od leta 2017 dalje niso bili dovolj podrobno opredeljeni. Glede na pomladansko napoved Komisije iz leta 2016 obstaja ob nespremenjenih politikah tveganje za znaten odklon od priporočene prilagoditve v letu 2016 ter v letih 2016 in 2017 skupaj. Če v oceni ne bi upoštevali proračunskega vpliva izrednega pritoka beguncev in izrednih varnostnih ukrepov, predvideni odklon v letu 2016 ne bi bil več znaten. Napovedi kažejo, da Belgija v letu 2016 ne bo izpolnila prehodnih določb glede dolga, po koncu prehodnega obdobja v letu 2017 pa naj ne bi izpolnila merila glede zmanjšanja dolga. Svet na podlagi ocene programa stabilnosti in ob upoštevanju pomladanske napovedi Komisije iz leta 2016 meni, da obstaja tveganje, da Belgija ne bo izpolnjevala določb Pakta za stabilnost in rast. Zato bodo za zagotovitev skladnosti v letih 2016 in 2017 potrebni dodatni ukrepi.

               (7)

               Visoko zadolženost države spremljata šibka izvozna uspešnost in konkurenčnost. Zunanja uspešnost se je od leta 2000 poslabšala, kar se odraža v zmanjšanju svetovnih tržnih deležev, še dodatno pa se je poslabšala zaradi pretežne usmerjenosti izvoza k manj dinamičnim trgom. Negativni trend tržnih deležev se je v zadnjih letih sicer ustavil, vendar so akumulirane izgube še vedno znatne. Izvozno zmogljivost države omejuje tudi specializacija tržnih segmentov z višjo izpostavljenostjo cenovni konkurenci. To je še posebej težko uskladiti z visokimi stroški dela v državi. Stroški dela na enoto so do pred kratkim hitro rasli zaradi nizke rasti produktivnosti in zlasti hitre rasti plač. Slednje je mogoče pripisati določenim značilnostim sistema določanja plač. Na eni strani so bile meje za realno rast plač v preteklosti večkrat postavljene previsoko. Na drugi strani je bila inflacija večkrat višja od pričakovane in od inflacije v sosednjih državah. Strukturna razlika med stopnjami osnovne inflacije v Belgiji in sosednjih državah je večinoma posledica višje rasti cen storitev in neoptimalnega delovanja maloprodajnega trga. Inflacija se je prenesla v rast plač v skladu s splošno prakso samodejnega usklajevanja plač z inflacijo. Vsi ti dejavniki so skupaj zmanjšali učinkovitost zelo usklajenega sistema določanja plač. Da bi zaustavili upadanje konkurenčnosti in njegov negativni vpliv na izvozno uspešnost in zaposlovanje, so belgijski organi v zadnjih letih posredovali v procesu določanja plač. Sprejeti so bili ukrepi za omejitev rasti plač, vključno z omejitvami realnih povečanj plač in zamrznitvijo shem usklajevanja plač z inflacijo. V teku je tudi uvedba zmanjšanja prispevkov za socialno varnost. Vendar so za zagotovitev trajnosti popravka potrebne strukturne reforme okvira za določanje plač v skladu s priporočili, ki jih je Svet izdal v preteklih letih. Čeprav vlada namerava spremeniti zakon o spodbujanju zaposlovanja in preventivnih ukrepih za varstvo konkurenčnosti iz leta 1996, ki socialnim partnerjem zagotavlja podlago za določanje „plačne norme“ vsaki dve leti, je bil doslej dosežen le majhen napredek. Zagotovitev bolj formalne povezave med plačami in produktivnostjo bi prispevala k ohranjanju nedavno pridobljenih koristi in preprečevanju ponavljanja preteklih težav.

               (8)

               Pri splošnem delovanju trga dela je bil dosežen določen napredek. Spodbude za delo so bile okrepljene z ukrepi za zmanjšanje davčnega primeža in spremembami sistema nadomestil za brezposelnost. Vendar pa znatne razlike v zaposlenosti med posameznimi skupinami prebivalstva še naprej povzročajo kronično premajhno izkoriščenost delovne sile, predvsem med nizkokvalificiranimi, mladimi, starejšimi delavci in osebami z migrantskim ozadjem. Poleg tega mejne davčne stopnje ob vstopu ali ponovnem vstopu na trg dela ustvarjajo pasti za neaktivnost in nizke dohodke za prejemnike drugega dohodka v gospodinjstvu in nekatere vrste gospodinjstev, kot so samska gospodinjstva in starši samohranilci. Zato je pomembno ustrezno prilagoditi in izvajati politike, katerih cilj je spodbujanje prehoda iz neaktivnosti ali brezposelnosti v zaposlitev. Razlike v izobrazbi, povezane s socialno-ekonomskim ozadjem, so med največjimi v Uniji, s slabimi izobraževalnimi rezultati pa je mogoče delno pojasniti ugotovljeno slabšo uspešnost na trgu dela za osebe z migrantskim ozadjem. Reforme izobraževalnega sistema, ki so se začele izvajati, se osredotočajo zlasti na preprečevanje zgodnjega opuščanja šolanja in boljše zagotavljanje predšolskega varstva in vzgoje. Pristojni organi si prizadevajo tudi za izboljšanje kakovosti in ustreznosti sistema poklicnega izobraževanja. Te reforme bi lahko olajšale prehod h gospodarstvu z intenzivno uporabo znanja in večjo usmerjenostjo v storitve ter zmanjšalo neskladje med ponudbo in povpraševanjem po znanjih in spretnostih na trgu dela ter trajno pomanjkanje delovne sile v nekaterih poklicih. Poleg tega zelo nizka stopnje aktivnosti in zaposlenosti starejših zahtevata oblikovanje politik za spodbujanje aktivnega staranja in povpraševanja na trgu dela po starejših delavcih. Smiselni bi lahko bili tudi dodatni davčni ukrepi za spodbujanje prehoda v zaposlitev.

               (9)

               Prav tako še vedno obstaja precejšen manevrski prostor za izboljšanje nestroškovne razsežnosti zunanje konkurenčnosti. Za ohranitev in povečanje sedanje ravni blaginje je treba večji poudarek nameniti povečanju produktivnosti in naložb v dejavnosti, temelječe na znanju. V ta namen so potrebna trajna prizadevanja za boljše rezultate pri inovacijah ter uporabi rezultatov raziskav in razvoja, da bi se proizvodi in z njimi povezane storitve povzpeli više v vrednostni verigi. Čeprav ima Belgija zelo kakovosten sistem javnih raziskovalnih ustanov, ima razmeroma malo hitro rastočih podjetij v inovativnih sektorjih. Poleg tega poslovno okolje ovirajo upravna in regulativna bremena, ki zavirajo ustanavljanje in širjenje podjetij. Zahteve in omejitve glede lastništva in glasovalnih pravic, pravne oblike in multidisciplinarnih dejavnosti zmanjšujejo dinamičnost trga poslovnih storitev. V maloprodajnem sektorju imajo enak učinek omejitve glede poslovanja in glede tega, kje lahko trgovci na drobno ustanovijo podjetje. Poleg tega obstajajo pomanjkljivosti pri učinkovitosti pravosodnega sistema, za katerega je značilna nizka uporaba informacijskih in komunikacijskih tehnologij. Ti dejavniki skupaj predstavljajo znatne ovire za zasebne naložbe. Infrastruktura, ki ne ustreza standardom, in dolgotrajna ozka grla prav tako zmanjšujejo rast produktivnosti in naložbe. Naložbena vrzel je najbolj pereča pri prometnem omrežju. Zemljepisna lega države in prisotnost mednarodnih organizacij sta v Belgijo pritegnili številne distribucijske centre, logistične baze in mednarodne sedeže različnih podjetij. Problem prometnih zastojev ob prometnih konicah pa je vse večji, kar zmanjšuje privlačnost države za tuje vlagatelje ter pomeni velike gospodarske in okoljske stroške. Poleg tega Belgija predvidoma ne bo izpolnila cilja glede zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2020 in ima resne težave z onesnaženostjo zraka. Glede na to, da je gospodarska dejavnost skoncentrirana okoli glavnega mesta in pristanišč, sta najnujnejša izziva nadgradnja osnovne železniške in cestne prometne infrastrukture ter vzpostavitev manjkajočih povezav med glavnimi gospodarskimi središči. Hkrati je pomembno zmanjšati zastoje ob prometnih konicah z izboljšanjem storitev javnega prevoza, optimizacijo upravljanja prometa ter odpravo izkrivljanj trga in negativnih davčnih spodbud, kot je ugodna obravnava za službene avtomobile.

               (10)

               Dodaten izziv je povezan z ustreznostjo domače proizvodnje energije in zanesljivosti oskrbe na splošno. Nenačrtovane začasne prekinitve delovanja več jedrskih objektov zbujajo skrb glede uravnoteženja povpraševanja in ponudbe električne energije, stalno spreminjanje časovnice za postopno dokončno zaprtje jedrskih objektov pa ustvarja ozračje, ki ni spodbudno za dolgoročne investicijske odločitve. To se odraža v povečanem uvozu in vse slabši zanesljivosti oskrbe. Čeprav so se kratkoročna tveganja za oskrbo zmanjšala, so potrebe po dolgoročnih naložbah še vedno znatne. Za razvoj upravljanja na strani povpraševanja so poleg obsežnih dodatnih domačih proizvodnih zmogljivosti in nadaljnje okrepitve medsebojnih povezav potrebna tudi pametna omrežja. Glede na to, da veliki projekti v energetskem sektorju zahtevajo veliko časa za izvedbo, in glede na velike potrebe po nadomestnih zmogljivostih v naslednjem desetletju bo potrebno hitro ukrepanje, zlasti v obliki ustreznega pravnega okvira, ki bo spodbujal povečanje proizvodne zmogljivosti.

               (11)

               Belgija je dosegla določen napredek pri reformi davčnega sistema, zlasti s prenosom davkov z dela na druge davčne osnove, kar bo postopoma zmanjšalo davčni primež v stroških dela. K zmanjšanju vrzeli bo pripomoglo tudi znižanje obdavčitve dohodkov fizičnih oseb in prispevkov delodajalcev za socialno varnost. Kljub temu davčni sistem ostaja zapleten, saj prihaja do erozije davčnih osnov zaradi posebnih oprostitev, olajšav in znižanih stopenj. Nekatere med njimi povzročajo izgube prihodkov, gospodarska izkrivljanja in veliko upravno breme. Poleg tega se zdi, da prenos davčnega bremena s proračunskega vidika ni nevtralen. Davčni sistem bi bilo mogoče še precej izboljšati z nadaljnjo razširitvijo davčne osnove, kar bi omogočilo nižje zakonsko določene davčne stopnje in manj izkrivljanj. Obstaja tudi znaten potencial za „zeleno“ preusmeritev davkov, ki med drugim izhaja iz ugodne davčne obravnave službenih vozil in kartic za nakup goriva, ki prispevajo k onesnaževanju, prometnim zastojem in emisijam toplogrednih plinov.

               (12)

               Belgija je v zadnjih letih dosegla pomemben napredek pri reformi pokojninskega sistema. Zakon z dne 10. avgusta 2015 o zvišanju upokojitvene starosti, pogojih za predčasno upokojitev in najnižji starosti za družinske pokojnine določa novo najnižjo upokojitveno starost ter merila za dolžino delovne dobe za navadne pokojnine. Vendar je tudi po nedavno izvedenih reformah napovedano povečanje deleža odhodkov za pokojnine še vedno veliko. Če bi bili odhodki avtomatično vezani na spremembe pričakovane življenjske dobe, kot je bilo priporočeno v preteklosti, bi to zmanjšalo srednje- in dolgoročna tveganja za vzdržnost. Vlada je v zvezi s tem napovedala, da namerava uvesti pokojninski sistem na osnovi kreditnih točk, ki bi omogočal samodejne prilagoditvene mehanizme glede na demografske spremembe. Ta vprašanja se bodo v okviru evropskega semestra še naprej pozorno spremljala.

               (13)

               V okviru evropskega semestra je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Belgije in jo objavila v poročilu o državi za leto 2016. Prav tako je ocenila program stabilnosti in nacionalni program reform ter ukrepanje po priporočilih, ki jih je Belgija prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Evropske unije z vključitvijo prispevka na ravni EU v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialnoekonomsko politiko v Belgiji, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami EU. Priporočila v okviru evropskega semestra so izražena v priporočilih 1 do 3.

               (14)

               Svet je ob upoštevanju te ocene preučil program stabilnosti, njegovo mnenje (6) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 –

         PRIPOROČA, da Belgija v obdobju 2016–2017 ukrepa tako, da:

               1.

               Doseže letno fiskalno prilagoditev v višini najmanj 0,6 % BDP za dosego srednjeročnega proračunskega cilja v letih 2016 in 2017. Uporabi nepričakovane prihodke za hitrejše zmanjševanje deleža dolga sektorja država. Se dogovori o izvršljivi razporeditvi fiskalnih ciljev na vseh ravneh države. Poenostavi davčni sistem in odpravi izkrivljajoče davčne odhodke.

               2.

               V posvetovanju s socialnimi partnerji izvede načrtovano spremembo zakona iz leta 1996 o spodbujanju zaposlovanja in preventivnih ukrepih za varstvo konkurenčnosti. Zagotovi, da se bodo plače lahko gibale skladno s produktivnostjo. Zagotovi učinkovitost aktivacijskih politik trga dela. Nadaljuje reforme na področju izobraževanja in poklicnega usposabljanja ter zagotovi podporo za usposabljanje prikrajšanih skupin, zlasti ljudi z migrantskim ozadjem.

               3.

               Poveča zmogljivost za inovacije, zlasti s spodbujanjem naložb v dejavnosti, temelječe na znanju. Poveča konkurenco v sektorju poslovnih storitev in maloprodajnem sektorju z odpravo neupravičenih omejitev za poslovanje in ustanavljanje. Obravnava nezadostna vlaganja v prometno infrastrukturo in zmogljivosti za proizvodnjo energije.

      V Bruslju, 12. julija 2016

            Za Svet

            Predsednik

         P. KAŽIMÍR

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  Uredba (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (UL L 306, 23.11.2011, str. 25).

      (3)  UL C 96, 11.3.2016, str. 1.

      (4)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

      (5)  Strukturni saldo, kot ga je preračunala Komisija na podlagi informacij iz programa stabilnosti z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

      (6)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


title: Priporočilo Komisije (EU) 2016/193 z dne 10. februarja 2016 naslovljeno na Helensko republiko o nujnih ukrepih, ki bi jih morala Grčija sprejeti zaradi ponovne vzpostavitve predaj v skladu z Uredbo (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta

text:
               13.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 38/9

         PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2016/193
   z dne 10. februarja 2016
   naslovljeno na Helensko republiko o nujnih ukrepih, ki bi jih morala Grčija sprejeti zaradi ponovne vzpostavitve predaj v skladu z Uredbo (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Države članice so leta 2011 začasno ustavile predaje prosilcev za mednarodno zaščito v skladu z Uredbo (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (1) (v nadaljnjem besedilu: dublinska uredba) po sodbah Evropskega sodišča za človekove pravice in Sodišča Evropske unije (2), v katerih so bile ugotovljene sistemske pomanjkljivosti grškega azilnega sistema, ki bi lahko pomenile kršitev temeljnih pravic prosilcev za mednarodno zaščito, ki so jih države članice predale Grčiji v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 343/2003 (3).

               (2)

               Po razglasitvi sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi M.S.S. proti Belgiji in Grčiji leta 2011 je Odbor ministrov Sveta Evrope spremljal stanje v Grčiji na podlagi poročil o napredku, ki jih mora Grčija predložiti kot dokaz, da izvršuje sodbo, in na podlagi dokazov nevladnih organizacij in mednarodnih organizacij, ki delujejo v Grčiji, kot je Urad Visokega komisarja Združenih narodov za begunce (UNHCR).

               (3)

               Grčija se je zaradi sodbe v zadevi M.S.S. zavezala k reformi svojega azilnega sistema na podlagi nacionalnega akcijskega načrta za azilno reformo in upravljanje migracij, ki je bil predstavljen avgusta 2010 in revidiran januarja 2013 (v nadaljnjem besedilu: grški akcijski načrt).

               (4)

               Poleg tega so grški organi leta 2011 prosili Evropski azilni podporni urad (EASO), naj Grčiji zagotovi nujno podporo za obravnavo resnih pomanjkljivosti grškega azilnega sistema. EASO je zagotovil operativno podporo v obdobju od 1. aprila 2011 do 31. decembra 2014. V tem obdobju so napotene podporne skupine za azil Grčiji pomagale pri ustanovitvi treh novih služb ter pri sprejemu ranljivih oseb, obravnavi nerešenih vlog za mednarodno zaščito (zlasti na drugi stopnji) in krepitvi zmogljivosti za črpanje sredstev Evropske unije. Grčija je 4. decembra 2014 uradu EASO predložila novo zahtevo za posebno podporo, ki je zdaj zagotovljena do konca maja 2016.

               (5)

               Komisija je zaradi razmer v Grčiji proti tej državi začela tudi številne postopke za ugotavljanje kršitev, med drugim glede nezadostnega dostopa do azilnega postopka, nezadostnih zmogljivosti in slabih pogojev za sprejem, tudi v objektih za pridržanje, nejemanja prstnih odtisov migrantov z neurejenim statusom in prosilcev za azil, neustrezne obravnave mladoletnikov brez spremstva in pomanjkanja ustrezne pravne pomoči v pritožbenih postopkih. To priporočilo ne posega v katere koli tekoče ali prihodnje postopke za ugotavljanje kršitev, ki jih Komisija lahko začne v zvezi z vprašanji iz tega priporočila.

               (6)

               Hkrati je Komisija sprejela usklajene ukrepe za pomoč pri odpravi pomanjkljivosti grškega azilnega sistema. Komisija je spremljala, kako je Grčija izvajala ukrepe, predvidene v grškem akcijskem načrtu, ter zagotavljala finančno in tehnično podporo s posebnim poudarkom na, med drugim, ukrepih za obravnavo pomislekov, navedenih v postopkih za ugotavljanje kršitev, ki so bili uvedeni proti njej. Svetu je bil oktobra 2014 (4) predložen delovni dokument služb Komisije, ki je vseboval oceno izvajanja grškega akcijskega načrta in izpostavil preostale pomanjkljivosti grškega azilnega sistema, ki jim je bilo nemudoma treba nameniti pozornost.

               (7)

               Komisija je na rednih ad hoc sestankih skupine „prijatelji Grčije“ (Friends of Greece), ki ji sama tudi predseduje, tesno sodelovala z vsemi zainteresiranimi državami članicami in Norveško. Ta skupina je forum za izmenjavo informacij o stanju izvajanja grškega akcijskega načrta, ki med drugim omogoča, da zainteresirane države članice predlagajo praktične ukrepe sodelovanja. Nazadnje se je sestala 27. februarja 2015. Da se zagotovi razpoložljivost posodobljenih informacij o stanju na terenu, sodelujejo tudi EASO, Evropska agencija za zunanje meje (Frontex), UNHCR in Mednarodna organizacija za migracije (IOM),

               (8)

               Grčiji so bila za obdobje 2014–2020 dodeljena znatna sredstva Evropske unije kot pomoč pri nacionalnih ukrepih na področju azila in migracij. V okviru Sklada za azil, migracije in vključevanje ji je bilo dodeljenega skupaj 294,5 milijona EUR, v okviru Sklada za notranjo varnost – meje in vizumi pa skupaj 214,8 milijona EUR. Nadaljnjih 133 milijonov EUR je bilo Grčiji od leta 2014 dodeljenih v okviru nujne pomoči. Poleg tega je Grčija v obdobju 2008–2013 prejela znatna sredstva v okviru Evropskega sklada za begunce, vključno s sredstvi nujne pomoči v skupni višini prek 50,6 milijona EUR.

               (9)

               Razmere, s katerimi se sooča Grčija, so se občutno poslabšale zaradi močnega povečanja števila prihodov migrantov v letu 2015, ki je izjemno obremenilo grške vire in zmogljivosti za obravnavo množičnega pritoka migrantov iz držav zunaj Evropske unije, številni od katerih verjetno potrebujejo mednarodno zaščito. V letu 2015 je na grške otoke prispelo več kot 868 000 migrantov z neurejenim statusom, kar je povzročilo migracijsko in humanitarno krizo, kot je doslej še ni bilo, ki zahteva nujno ukrepanje.

               (10)

               Komisija je maja 2015 predstavila evropsko agendo o migracijah (5) in Svet je 14. septembra 2015 sprejel sklep o premestitvi 40 000 oseb, ki nedvomno potrebujejo mednarodno pomoč, iz Italije in Grčije, od tega 16 000 iz Grčije (6). Svet je 22. septembra 2015 sprejel sklep o premestitvi nadaljnjih 120 000 oseb iz Italije in Grčije, med njimi vsaj 50 400 oseb iz Grčije (7). Skupaj naj bi se v skladu s tema dvema sklepoma Sveta v obdobju dveh let tako premestilo vsaj 66 400 oseb (8).

               (11)

               Septembra 2015 se je v Grčiji in Italiji začelo izvajanje pristopa žariščnih točk ob podpori Komisije, agencije Frontex, urada EASO in Europola. Komisija je 29. septembra 2015 sprejela sporočilo, v katerem je predstavila takojšnje operativne, proračunske in pravne ukrepe v okviru evropske agende o migracijah ter pozvala k celoviti uvedbi programa premestitve in podpornih skupin za upravljanje migracij, ki delujejo na žariščnih točkah. Grčija je v ta namen 1. oktobra 2015 Svetu predstavila časovni načrt za izvajanje programa premestitev in žariščnih točk, v katerem je opredelila nekatere ukrepe, ki jim je treba nameniti prednostno obravnavo, da se zagotovi izvajanje dogovorjenih še neizvršenih ukrepov na področju azila in sprejema.

               (12)

               Po zasedanju evropskih voditeljev dne 25. oktobra 2015 se je Grčija zavezala, da bo do konca leta 2015 povečala zmogljivosti za sprejem na 30 000 mest ter da bo subvencije za najemnino in program družin gostiteljic ob podpori UNHCR zagotovila vsaj dodatnim 20 000 osebam. Teh skupaj 50 000 namestitvenih mest je namenjenih zadovoljitvi potreb glede sprejema tako migrantov z neurejenim statusom kot prosilcev za azil v Grčiji, vključno s tistimi, ki bi lahko bili upravičeni do premestitve v druge države članice.

               (13)

               Odbor ministrov Sveta Evrope je na seji 8. in 9. decembra 2015 ocenil izvrševanje sodbe v zadevi M.S.S. Pozdravil je ustanovitev novega upravnega organa za priseljevanje, se seznanil s povečanjem namestitvenih zmogljivosti za prosilce za azil in načrtovanim nadaljnjim povečanjem ter pristojne organe pozval k zagotovitvi trajnostnega in nemotenega delovanja odprtih sprejemnih objektov ter k zagotavljanju storitev, ki izpolnjujejo ustrezne standarde. Pristojne organe je odločno pozval, naj si še naprej prizadevajo izboljšati življenjske razmere vseh prosilcev za azil, še zlasti pa mladoletnikov brez spremstva (9).

               (14)

               Komisija je 15. decembra 2015 sprejela sporočilo o napredku delovanja žariščnih točk v Grčiji, v katerem je bilo predstavljeno dogajanje v Grčiji zvezi z vzpostavitvijo programa žariščnih točk na egejskih otokih (10). V tem poročilu so bile izpostavljene nove zaveze Grčije in UNHCR za povečanje sprejemnih zmogljivosti, vendar je bila poudarjena tudi potreba, da Grčija razširi sprejemne zmogljivosti na žariščnih točkah in na celini, zlasti za mladoletnike brez spremstva in ranljive osebe.

               (15)

               V okviru reform Grčije v skladu z njenim akcijskim načrtom (2010–2014) je njen azilni sistem doživel nekaj znatnih izboljšav. Ustanovljene so bile tri nove upravne službe, neodvisne od grške policije: služba za prvi sprejem, pritožbeni organi (ustanovljeni leta 2011, vendar trenutno ne delujejo) in azilna služba (od leta 2013). Materialni pogoji v centrih za sprejem in pridržanje so se od leta 2011 nekoliko izboljšali in nekateri objekti za pridržanje, v katerih so vladali najslabši pogoji, so bili zaprti. Vendar so potrebna dodatna prizadevanja Grčije za zagotovitev, da njen azilni sistem deluje popolnoma v skladu z zahtevami zakonodaje Unije.

               (16)

               Grška azilna služba ima sedem delujočih regionalnih uradov v Atiki, na Lezbosu, v severnem Evrosu, južnem Evrosu, na Rodosu in v Solunu, vključno z regionalnim azilnim uradom na otoku Samos, ki je bil odprt leta 2016. Dejavne so tudi tri azilne enote na območjih Amygdaleze, Patrasa in Ksantija, ki obravnavajo prošnje za mednarodno zaščito, ki jih podajo zadržani migranti z neurejenim statusom. Da bi bili ti uradi in enote v celoti operativni, je potrebno zagotoviti ustrezno osebje. Grški organi so se poleg tega zavezali odpreti skupno 13 regionalnih azilnih uradov. Grčija mora še dokončati ustanovitev vseh preostalih regionalnih azilnih uradov, kot je predvideno v načrtu za premestitev za leto 2015, in zanje zagotoviti primerno osebje, da bi omogočili učinkovit dostop do azilnih postopkov v celotni državi.

               (17)

               Sprejemne zmogljivosti za prosilce za azil v Grčiji so se sicer nekoliko povečale, vendar še niso zadostne. Grčija bi morala zagotoviti, da pogoji za sprejem v odprti in zaprti sprejemni nastanitveni infrastrukturi, vključno s psihosocialno pomočjo in dostopom do ustrezne zdravstvene nege in oskrbe, ustrezajo zahtevanim standardom v skladu z ustrezno zakonodajo Unije, zlasti z Direktivo 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta (11) o pogojih za sprejem, ter da se stalno vzdržujejo. Grčija bi morala tudi zagotoviti vzdržnost pogojev za sprejem z ustreznim financiranjem iz nacionalnega proračuna ali, kolikor je to mogoče, iz dodeljenih sredstev EU.

               (18)

               Da bi prosilcem za azil zagotovili dostop do učinkovitega pravnega sredstva je Grčija ustanovila pritožbeni organ, odgovoren za delovanje pritožbenih odborov, ki so pristojni za obravnavo pritožb proti prvostopenjskim zavrnilnim odločitvam azilne službe. Konec septembra 2015 je odbor za pritožbe prenehal delovati, ker se je njegov mandat iztekel, zaradi česar se pritožbe na prvostopenjske odločitve o zavrnitvi sicer lahko vloži, vendar jih ni mogoče obravnavati. Zato trenutno v praksi ni dostopa do sistema učinkovitih pravnih sredstev. Ta položaj ogroža tudi učinkovito izvajanje postopka premestitve v primerih, kadar prosilec vloži pritožbo zoper odločitev o predaji ali premestitvi.

               (19)

               Trenutno številni prosilci za azil ne prejmejo potrebne brezplačne pravne pomoči, ki bi jim v skladu s pravili EU omogočila vložitev pritožbe proti prvostopenjski odločitvi o azilu. Ustrezne določbe Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta (12) še niso bile prenesene v nacionalno zakonodajo ali se še ne izvajajo.

               (20)

               Pri postopkih za prepoznavanje ranljivih oseb so bile v Grčiji dosežene izboljšave. Azilna služba je v sodelovanju z uradoma EASO in UNHCR vzpostavila postopek pregledovanja, katerega cilj je prepoznavanje ranljivih prosilcev, kot so mladoletniki brez spremstva, da se jim med postopkom zagotovi podpora. Glede mladoletnikov brez spremstva Grčija poroča, da se prepoznavanje in ocenjevanje starosti mladoletnikov brez spremstva opravlja v okviru postopka prvega sprejema in azilnega postopka. Poleg tega se trenutno vzpostavlja postopek za obravnavo mladoletnikov brez spremstva s strani grške policije, službe za prvi sprejem in azilne službe.

               (21)

               Sistemu skrbništva za mladoletnike brez spremstva bi bilo treba nameniti dodatno pozornost, saj javni tožilci, ki so imenovani za zastopanje mladoletnikov, nimajo potrebnih sredstev za obravnavo številnih zadev, ki so jim posredovane, pri čemer ni na voljo nobena institucija ali organ, na katerega bi se tožilci lahko obrnili za imenovanje stalnih skrbnikov. Treba bi bilo sprejeti tudi konkretne ukrepe za zagotovitev, da se vse mladoletnike brez spremstva takoj preda posebnim namestitvenim centrom in da jim pomaga specializirano osebje.

               (22)

               Začasna ustavitev predaj Grčiji na podlagi dublinske uredbe od leta 2011 je znatno oslabila učinkovitost delovanja dublinskega sistema v Evropski uniji. Nezmožnost izvajanja takih predaj tudi spodkopava učinkovitost ukrepov premestitev, sprejetih v korist Grčije septembra 2015, zlasti ker odpravlja eno glavnih spodbud za migrante, da se sekundarno ne odpravijo v druge države članice.

               (23)

               Grčija je sprejela pomembne ukrepe za izboljšanje delovanja svojega azilnega sistema, vendar pomanjkljivosti ostajajo. Grčija bi morala zato brez odlašanja izvesti vse potrebne ukrepe za ponovno vzpostavitev predaj v skladu z dublinsko uredbo, zlasti za zagotovitev, da bi osebe, predane v skladu z dublinsko uredbo, uživale vse pravice, do katerih so upravičene v skladu s pravnim redom EU o azilu, vključno z dostopom do učinkovitega pravnega sredstva zoper zavrnilno odločitev glede prošnje za mednarodno zaščito, in bi jim bili na voljo ustrezni pogoji za sprejem.

               (24)

               To priporočilo opredeljuje glavne ukrepe, ki bi jih morala sprejeti Grčija v zvezi s preostalimi pomanjkljivostmi.

               (25)

               Oceno, ali pogoji državam članicam omogočajo ponovno vzpostavitev posameznih predaj Grčiji v skladu z dublinsko uredbo, naj bi pomagalo oblikovati redno poročanje Grčije o napredku pri izvajanju teh ukrepov ter drugi pomembni elementi, vključno z morebitnimi poročili urada UNHCR in drugih relevantnih organizacij, ob upoštevanju dejstva, da bi morali število predaj in kategorije predanih oseb ustrezati doseženemu napredku.

               (26)

               Ob morebitni ponovni vzpostavitvi predaj v skladu z dublinsko uredbo bi morali upoštevati tudi dejstvo, da Grčija še vedno vsakodnevno sprejme veliko število potencialnih prosilcev za azil, ter preprečiti, da bi se Grčiji naložilo nevzdržno breme.

               (27)

               Odločitev o ponovni vzpostavitvi predaj je v izključni pristojnosti organov držav članic pod nadzorom sodišč, ki v zvezi z razlago dublinske uredbe lahko predložijo predloge za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču Evropske unije –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   1.   Grčija bi morala zagotoviti, da pogoji sprejema prosilcev za mednarodno zaščito v Grčiji ustrezajo standardom, ki jih določa Direktiva 2013/33/EU.
   2.   Grčija bi morala sprejeti potrebne ukrepe, da se na celotnem ozemlju Grčije zagotovi učinkovit dostop do azilnega postopka, in sicer z ustanovitvijo vseh 13 regionalnih azilnih uradov in njihovim vzdrževanjem. Regionalni uradi azilne službe bi zlasti morali imeti dovolj osebja, da bi bili v celoti operativni in zmožni obravnavati vse prošnje za azil. Potrebne človeške vire bi bilo treba izračunati ob upoštevanju števila prošenj za azil v Grčiji v zadnjem letu. V ta namen bi bilo treba nemudoma dokončno izpeljati potrebne postopke zaposlovanja.
   3.   Grčija bi morala zagotoviti, da so pritožbeni odbori popolnoma delujoči in imajo dovolj osebja, tako da zagotavljajo učinkovito pravno sredstvo zoper vse upravne odločitve v zvezi s prošnjami za mednarodno zaščito ter da zaključijo obravnavo vseh nerešenih zahtevkov za sodno presojo upravnih odločitev v zvezi s prošnjami za mednarodno zaščito v najkrajšem možnem času, vsekakor pa do konca leta 2016.
   4.   Grčija bi morala zagotoviti, da se vsem prosilcem za azil zagotovi potrebna pravna pomoč v postopkih za sodno presojo upravnih odločitev v zvezi s prošnjami za mednarodno zaščito v skladu z zahtevami prava EU ter da se hitro sprejme in začne izvajati zakonodajni okvir za zagotavljanje pravne pomoči.
   5.   Grčija bi morala zagotoviti, da se sedanje strukture v Grčiji za prepoznavo in obravnavo ranljivih prosilcev, vključno z mladoletniki brez spremstva, uskladijo s standardi, ki se zahtevajo v okviru pravnega reda EU na področju azila ter zlasti v členih od 21 do 25 Direktive 2013/33/EU in v členu 25 Direktive 2013/32/EU. To pomeni, da bi morala Grčija zagotoviti vzpostavitev potrebnega pravnega okvira in njegovo izvajanje v celoti, tako da se zagotovi ustrezno upoštevanje potreb ranljivih oseb, vključno z mladoletniki brez spremstva, zlasti glede nastanitve in skrbništva.
   6.   Grčija bi morala zagotoviti, da bo vseh 50 000 sprejemnih mest, ki se jih je Grčija zavezala vzpostaviti do konca leta 2015 v sodelovanju z uradom UNHCR, čim prej v celoti uporabnih, poleg tega pa bi moralo biti na voljo tudi ustrezno financiranje za neprekinjeno zagotavljanje osnovnega vzdrževanja in storitev, kot sta oskrba s hrano in komunalna ureditev.
   7.   Grčija bi morala zagotoviti, da načrtovanje sredstev EU in sredstva iz nacionalnega proračuna omogočijo izvajanje teh priporočil.

      Poročanje o sprejetih ukrepih

               8.

               Od Grčije se zahteva, da o sprejetih ukrepih za izvajanje prednostnih ukrepov, opredeljenih v tem priporočilu, Komisiji poroča do 4. marca 2016, zatem pa enkrat mesečno.

      V Bruslju, 10. februarja 2016

            Za Komisijo

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Član Komisije

      (1)  Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (UL L 180, 29.6.2013, str. 31).

      (2)  M.S.S. proti Belgiji in Grčiji (vloga št. 30696/09) in N. S. proti Secretary of State for the Home Department, združeni zadevi C-411/10 in C-493/10.

      (3)  Uredba sveta (ES) št. 343/2003 z dne 18. februarja 2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države (UL L 50, 25.2.2003, str. 1), ki jo je nadomestila Uredba (EU) št. 604/2013.

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015) 240 final.

      (6)  UL L 239, 15.9.2015, str. 146.

      (7)  UL L 248, 24.9.2015, str. 80.

      (8)  UL L 248, 24.9.2015, str. 80, in UL L 239, 15.9.2015, str. 146.

      (9)  1 243. zasedanje Odbora ministrov Sveta Evrope (8. in 9. decembra 2015).

      (10)  COM(2015) 678 final z dne 15. decembra 2015.

      (11)  Direktiva 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (UL L 180, 29.6.2013, str. 96) in UL L 348, 24.12.2008, str. 98.

      (12)  Direktiva 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL L 180, 29.6.2013, str. 60).


title: 2012/798/EU: Priporočilo Komisije z dne 12. decembra 2012 o postopku priglasitve iz člena 22(3) Direktive 2002/22/ES o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami  Besedilo velja za EGP

text:
               19.12.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 349/72

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 12. decembra 2012
   o postopku priglasitve iz člena 22(3) Direktive 2002/22/ES o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami
   (Besedilo velja za EGP)
   (2012/798/EU)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (1), zlasti člena 22(3) Direktive,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Konkurenčen trg bi moral pomagati pri zagotavljanju široke izbire vsebin, aplikacij in storitev za končne uporabnike ter kakovosti storitve, ki jo zahtevajo. Nacionalni regulativni organi bi morali poskrbeti, da lahko uporabniki lažje dostopajo do informacij in jih širijo ter uporabljajo aplikacije in storitve. Nacionalni regulativni organi, ki jim je bilo zaupano izvajanje člena 22(3) Direktive 2002/22/ES, lahko podjetju ali podjetjem, ki zagotavljajo javna komunikacijska omrežja, naložijo minimalne zahteve glede kakovosti storitve, da se prepreči poslabšanje storitve in oviranje ali upočasnjevanje prometa po omrežjih. Predlagani ukrepi bi morali biti ustrezno upravičeni in sorazmerni s cilji ter regulativnimi načeli iz člena 8 Direktive 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (2). Ko takšne ukrepe predlagajo, bi morali nacionalni regulativni organi upoštevati smernice, ki jih je izdal Organ evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije (BEREC) (3).

               (2)

               Komisija bi morala oceniti vsak predlagani ukrep in tako zagotoviti, da delovanje notranjega trga zaradi predvidenih zahtev ni ovirano. V ta namen bi morali nacionalni regulativni organi Komisiji po postopku iz člena 22(3) Direktive 2002/22/ES predložiti osnutke ukrepov, ki določajo minimalne zahteve glede kakovosti storitve ali spreminjajo predhodno naložene zahteve. Postopek priglasitve ne bi smel po nepotrebnem upravno bremeniti nacionalnih regulativnih organov. Osnutki ukrepov, ki odpravljajo katero koli predhodno naloženo zahtevo, bi se morali na tej stopnji priglasiti le zaradi preglednosti.

               (3)

               Da bi Komisija lahko pripravila oceno, bi ji morali nacionalni regulativni organi pred določitvijo takšnih zahtev pravočasno predložiti osnutke ukrepov. To bi morali storiti s priglasitvijo, v kateri bi povzeli razloge za ukrepanje, predvidene zahteve in predlagani potek ukrepanja. Nacionalni regulativni organi lahko pred priglasitvijo s Komisijo neformalno razpravljajo o osnutkih ukrepov.

               (4)

               Da bi lahko Komisija izdelala oceno, bi ji bilo treba predložiti določene minimalne informacije o osnutkih ukrepov. Upoštevati je treba potrebo po zagotovitvi učinkovite ocene na eni in čim večji poenostavitvi upravljanja na drugi strani. Da bi pripomogli k enostavnejšemu ocenjevanju priglašenega osnutka ukrepa in pospešili postopek, bi morali nacionalni regulativni organi za priglasitev uporabljati standardne obrazce.

               (5)

               Če Komisija za predlagane ukrepe, ki določajo ali spreminjajo minimalne zahteve glede kakovosti storitve, pripravi pripombe ali priporočila, bi morali nacionalni regulativni organi pri odločanju o zahtevah čim bolj upoštevati pripombe ali priporočila Komisije. Nacionalni regulativni organi bi jo morali obvestiti o sprejetih ukrepih, vključno s tistimi, ki odpravljajo predhodno naložene zahteve, ter tako tudi prispevati k zagotavljanju preglednosti.

               (6)

               Komisija bi morala priglasitev in vse pripadajoče informacije kakor tudi vse pripravljene pripombe in priporočila ali obvestilo, da ni izdala pripomb ali priporočil, javno objaviti. Če nacionalni regulativni organ v skladu s predpisi EU in nacionalnimi predpisi o poslovni tajnosti meni, da so informacije zaupne, Komisija in zadevni nacionalni regulativni organi zagotovijo tako zaupnost v skladu s členom 5 Direktive 2002/21/ES –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

      CILJ IN PODROČJE UPORABE

               1.

               To priporočilo naj bi zagotovilo skladen pristop, popolno preglednost in poenostavljen postopek, ko nameravajo nacionalni regulativni organi na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES sprejeti ukrepe, ki določajo minimalne zahteve glede kakovosti storitve.

               2.

               V ta namen bi morali nacionalni regulativni organi Komisiji pravočasno predložiti:

                           (a)

                           osnutke ukrepov na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES, ki določajo minimalne zahteve glede kakovosti storitve;

                           (b)

                           osnutke ukrepov, ki spreminjajo predhodno naložene zahteve;

                           (c)

                           osnutke ukrepov, ki odpravljajo predhodno naložene zahteve.

      OPREDELITEV POJMOV

               3.

               Pojmi, opredeljeni v Direktivi 2002/21/ES in Direktivi 2002/22/ES, imajo v tem priporočilu enak pomen. Poleg tega:

                           „priglasitev“ pomeni priglasitev osnutka ukrepa Komisiji na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES, ki jo opravi nacionalni regulativni organ in ki ji priloži obrazec za priglasitev iz tega priporočila;

                           „osnutki ukrepov“ so vsi ukrepi, ki se nanašajo na zahteve glede kakovosti storitve, katerih namen je preprečiti poslabšanje storitve in oviranje ali upočasnitev prometa po omrežjih ter za katere nacionalni regulativni organ predlaga, da se naložijo podjetju ali podjetjem, ki zagotavljajo javna telekomunikacijska omrežja.

      POSTOPEK PRIGLASITVE

               4.

               Osnutke ukrepov iz točke 2 bi bilo treba Komisiji predložiti na obrazcu za priglasitev iz Priloge. Priglašeni osnutki ukrepov bi morali, če je mogoče, vsebovati naslednje informacije:

                           (a)

                           povzetek priglasitve, vključno z:

                                       (i)

                                       identifikacijo podjetja ali podjetij, ki zagotavljajo komunikacijska omrežja, na katera se osnutek ukrepa nanaša;

                                       (ii)

                                       povzetkom razlogov za ukrepanje;

                                       (iii)

                                       predvidenimi zahtevami, ki jih namerava naložiti nacionalni regulativni organ;

                                       (iv)

                                       predlaganim potekom ukrepanja;

                           (b)

                           osnutek ukrepa nacionalnega regulativnega organa in vse pripadajoče dokumente, vključno z:

                                       (i)

                                       ustreznimi dejstvi in okoliščinami za zadevni primer, ki utemeljujejo predvideno nalaganje minimalnih zahtev glede kakovosti storitve podjetju ali podjetjem, ki zagotavljajo javna komunikacijska omrežja;

                                       (ii)

                                       oceno predlaganega ukrepa, zlasti ob upoštevanju političnih ciljev in regulativnih načel iz člena 8 Direktive 2002/21/ES;

                                       (iii)

                                       začasnim časovnim načrtom za izvajanje minimalnih zahtev glede kakovosti storitve;

                                       (iv)

                                       posebnimi metodami, s katerimi naj bi se spremljalo izpolnjevanje takih zahtev;

                                       (v)

                                       rezultati predhodnih javnih posvetovanj, ki jih je o predlaganem ukrepu opravil nacionalni regulativni organ, in

                                       (vi)

                                       mnenjem, ki ga je izdal nacionalni organ za konkurenco, če to obstaja.

               5.

               Priglasitve bi bilo treba poslati elektronsko skupaj z zahtevo za potrdilo o prejemu. Za dokumente, poslane elektronsko, se šteje, da jih je naslovnik prejel na dan, na katerega so bili poslani. Priglasitve se registrirajo v vrstnem redu, v katerem so bile prejete.

               6.

               Priglasitve začnejo veljati na dan, na katerega jih Komisija registrira (datum registracije). Vsi nacionalni regulativni organi in BEREC se o datumu registracije priglasitve, zadevi priglasitve in prejeti pripadajoči dokumentaciji obvestijo na spletni strani Komisije in z elektronskimi sredstvi, pri čemer se zagotovi tajnost v skladu s členom 5 Direktive 2002/21/ES.

               7.

               Priglasitve bi morale biti napisane v enem od uradnih jezikov Evropske unije. Obrazec za priglasitev se lahko izpolni v uradnem jeziku, ki ni jezik osnutka ukrepa. Pripombe ali priporočila, ki jih Komisija sprejme na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES, so napisane v jeziku priglašenega osnutka ukrepa in, če je mogoče, prevedene v jezik, uporabljen na obrazcu za priglasitev.

               8.

               Komisija neuradno razpravlja o osnutku ukrepa pred njegovo priglasitvijo, če tako zahteva nacionalni regulativni organ.

               9.

               Nacionalni regulativni organ lahko priglasitev kadar koli umakne. V tem primeru se priglašeni ukrep izbriše iz registra, o čemer se obvesti nacionalni regulativni organ, vse ostale nacionalne regulativne organe in BEREC. Komisija v ta namen na svoji spletni strani objavi obvestilo.

      ČASOVNI OKVIR IN NADALJNJI POTEK

               10.

               V skladu s členom 22(3) Direktive 2002/22/ES lahko Komisija zlasti pri ocenjevanju osnutka ukrepa, kot določa točka 2(a) ali točka 2(b), po preučitvi vseh pomembnih informacij pripravi pripombe ali priporočila glede osnutka ukrepa, zlasti če meni, da bi predlagane zahteve ovirale delovanje notranjega trga.
               Po priglasitvi osnutka ukrepa rok za preverjanje ne bi smel biti daljši kot dva meseca, razen če se Komisija in nacionalni regulativni organ dogovorita drugače.

               11.

               Z odstopanjem od točke 10 lahko v 15 dneh od priglasitve osnutka ukrepa:

                           (i)

                           nacionalni regulativni organ ali Komisija predlagata podaljšanje roka za preverjanje za razumno obdobje, zlasti zaradi zapletenosti ocenjevanja, ali

                           (ii)

                           nacionalni regulativni organ predlaga skrajšanje roka za preverjanje, če v izjemnih primerih meni, da je treba nujno ukrepati zaradi varovanja konkurence in zaščite interesov končnih uporabnikov.

                     Če nacionalni regulativni organ ali Komisija predlagata podaljšanje ali skrajšanje dvomesečnega roka za preverjanje v skladu s točko (i) ali točko (ii) zgoraj, bi morala navesti razloge za to.

               12.

               O dolžini morebitnih odstopanj od dvomesečnega roka za preverjanje iz točke 11(i) ali točke 11(ii) bi se morala Komisija in nacionalni regulativni organ dogovoriti predhodno, pri čemer bi morala upoštevati zlasti zapletenost ocenjevanja ter interese končnih uporabnikov ter drugih zainteresiranih strani za jasna in predvidljiva pravila o kakovosti storitve. Če se predlaga podaljšanje v skladu s točko 11(i), celotni dogovorjeni rok za preverjanje ne sme biti daljši kot tri mesece od priglasitve osnutka ukrepa.
               Z odstopanjem od točke 11 lahko Komisija po začetnem pregledu priglašenega osnutka ukrepa nacionalni regulativni organ obvesti o skrajšanju roka za preverjanje na en mesec.

               13.

               Po doseženem dogovoru o odstopanju od dvomesečnega roka za preverjanje iz točke 11 in točke 12 Komisija o tem obvesti zadevni nacionalni regulativni organ, vse ostale nacionalne regulativne organe in BEREC ter v ta namen na svoji spletni strani objavi obvestilo o dolžini dogovorjenega roka za preverjanje.

               14.

               Ne glede na točko 11 in točko 12 lahko Komisija po registraciji priglasitve v skladu s členom 5(2) Direktive 2002/21/ES od zadevnega nacionalnega regulativnega organa zahteva dodatne informacije ali pojasnila in določi rok za odgovor. Postopek priglasitve se podaljša za tolikšno število dni, kolikor jih mine do prejetja odgovora na zahtevo po informacijah. Nacionalni regulativni organi bi si morali prizadevati, da pravočasno pošljejo zahtevane informacije, če so te na voljo.

               15.

               Če Komisija v skladu s členom 22(3) Direktive 2002/22/ES pripravi pripombe ali priporočila v zvezi s predlaganimi ukrepi, ki določajo ali spreminjajo minimalne zahteve glede kakovosti storitve, o tem z elektronskimi sredstvi obvesti zadevni nacionalni regulativni organ in pripombe ali priporočila objavi na svoji spletni strani.

               16.

               Če Komisija ne izda pripomb ali priporočil, o tem obvesti zadevni nacionalni regulativni organ, vse ostale nacionalne regulativne organe in BEREC ter v ta namen na svoji spletni strani objavi obvestilo.

               17.

               Nacionalni regulativni organ pred iztekom roka za preverjanje, določenega v skladu s točkami 10 do 12, ne bi smel sprejeti osnutka ukrepa iz točke 2(a) ali točke 2(b). Če Komisija ne izda pripomb ali priporočil v času, predvidenem za priglasitev, lahko nacionalni regulativni organ sprejme priglašeni osnutek ukrepa. Osnutke ukrepov iz točke 2(c) lahko nacionalni regulativni organi sprejmejo kadar koli po priglasitvi.

               18.

               Če nacionalni regulativni organ sprejme ukrep na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES, bi moral o sprejetem ukrepu obvestiti Komisijo. Komisija vsak sprejeti ukrep objavi na svoji spletni strani, pri čemer upošteva pravila o tajnosti v skladu s členom 5 Direktive 2002/21/ES.

      DODATNE DOLOČBE

               19.

               V skladu z Uredbo (EGS, Euratom) št. 1182/71 Sveta (4) se roki iz tega priporočila izračunajo na naslednji način:

                           (a)

                           kadar se rok, izražen v dnevnih, tednih ali mesecih, računa od trenutka, ko se nek dogodek zgodi, se dan, na katerega se ta dogodek zgodi, ne šteje v zadevni rok;

                           (b)

                           rok, izražen v tednih ali mesecih, se konča, ko se izteče dan v zadnjem tednu ali mesecu, ki je enak dnevu v tednu ali datumu kot dan nastanka dogodka, od katerega se računa rok. Če v roku, izraženem v mesecih, v zadnjem mesecu ni dneva, na katerega naj bi se rok iztekel, se rok konča, ko se izteče zadnji dan tega meseca;

                           (c)

                           roki vključujejo uradne praznike, sobote in nedelje;

                           (d)

                           delovni dnevi pomenijo vse dneve, razen uradnih oziroma dela prostih dni, sobot in nedelj. Če se rok konča na soboto, nedeljo ali uradni praznik, se podaljša do konca prvega naslednjega delovnega dne. Seznam uradnih praznikov, ki ga določi Komisija, se objavi v Uradnem listu Evropske unije pred začetkom vsakega leta.

               20.

               Komisija skupaj z nacionalnimi regulativnimi organi in organom BEREC spremlja uporabo priglasitvenega postopka. Komisija bo po potrebi ocenila nujnost pregleda tega priporočila dve leti po datumu objave v Uradnem listu Evropske unije.

               21.

               To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 12. decembra 2012

            Za Komisijo

         Neelie KROES

            Podpredsednica

      (1)  UL L 108, 24.4.2002, str. 51.

      (2)  UL L 108, 24.4.2002, str. 33.

      (3)  Glej BEREC, Guidelines for Quality of Service in the scope of Net Neutrality, BoR (12) 32.

      (4)  UL L 124, 8.6.1971, str. 1.

      PRILOGA

         Obrazec za priglasitev osnutkov ukrepov na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES

      UVOD
      Obrazec za priglasitev povzema informacije, ki jih morajo nacionalni regulativni organi predložiti Komisiji ob priglasitvi osnutkov ukrepov v skladu s členom 22(3) Direktive 2002/22/ES.
      Komisija se namerava posvetovati z nacionalnimi regulativnimi organi o vprašanjih, povezanih z izvajanjem člena 22(3), zlasti na sestankih pred priglasitvijo. Zato so nacionalni regulativni organi pozvani, da se s Komisijo posvetujejo pri vprašanjih v zvezi z obrazcem za priglasitev, zlasti o vrsti informacij, ki jih morajo predložiti, ali o možnosti odstopanja od obveznosti, da zagotovijo določene informacije o ukrepih na podlagi člena 22(3) Direktive 2002/22/ES, ki nalagajo minimalne zahteve glede kakovosti storitve.
      Pomembno je, da se Komisiji izroči povzetek z naslednjimi informacijami: (i) identifikacijo podjetja ali podjetij, ki zagotavljajo javna komunikacijska omrežja, na katera se osnutek ukrepa nanaša; (ii) povzetkom razlogov za ukrepanje; (iii) predvidenimi zahtevami, ki jih namerava naložiti nacionalni regulativni organ, in (iv) predlaganim potekom ukrepanja.
      Obrazcu za priglasitev bi moral biti priložen osnutek ukrepa nacionalnega regulativnega organa, vključno s primerno obrazložitvijo upravičenosti in sorazmernosti predlaganih ukrepov v skladu s točko 1 in točko 2 tega priporočila. Osnutek ukrepa bi moral obsegati: (i) ustrezna dejstva in okoliščine za zadevni primer, na podlagi katerih naj bi se podjetju ali podjetjem, ki zagotavljajo javna komunikacijska omrežja, naložile minimalne zahteve glede kakovosti storitve; (ii) oceno predlaganega ukrepa, zlasti ob upoštevanju političnih ciljev in regulativnih načel iz člena 8 Direktive 2002/21/ES; (iii) začasen časovni okvir za izvajanje minimalnih zahtev glede kakovosti storitve in posebne metode, ki naj bi se uporabljale za spremljanje izpolnjevanja teh zahtev; (iv) rezultate predhodnih javnih posvetovanj, ki jih je opravil nacionalni regulativni organ, in (v) mnenje, ki ga je izdal nacionalni organ za konkurenco, če to obstaja.
      POVZETEK INFORMACIJ

                  Na kratko opišite vsebino priglašenega osnutka ukrepa:

                  Navedite sklic priglasitve morebitnih predhodno priglašenih osnutkov ukrepov po členu 22(3):

                  Navedite podjetje ali podjetja, katerim ta osnutek ukrepa nalaga obveznosti:

                  Na kratko opišite razloge za ukrepanje:

                  Na kratko opišite predvidene zahteve:

                  Na kratko opišite predlagani potek ukrepanja:

                  Sklic priglašenega osnutka ukrepa (z morebitno spletno povezavo):


title: Priporočilo Komisije z dne 13. julija 2010 o smernicah za razvoj nacionalnih ukrepov soobstoja za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih

text:
               22.7.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 200/1

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 13. julija 2010
   o smernicah za razvoj nacionalnih ukrepov soobstoja za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih
   2010/C 200/01
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (EU) in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju člena 26a(2) Direktive 2001/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. marca 2001 o namernem sproščanju gensko spremenjenih organizmov (GSO) v okolje in razveljavitvi Direktive Sveta 90/220/EGS (1),
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Člen 26a Direktive 2001/18/ES določa, da lahko države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečevanje nenamerne prisotnosti gensko spremenjenih organizmov (GSO) v drugih proizvodih. To velja zlasti za preprečevanje prisotnosti GSO v drugih pridelkih, kot so konvencionalni ali ekološki pridelki.

               (2)

               Strukture kmetijskih gospodarstev in sistemi kmetovanja ter gospodarske in naravne razmere, v katerih delujejo kmetje v Evropski uniji, so izjemno raznovrstni. Raznovrstnost sistemov kmetovanja ter naravnih in gospodarskih razmer v EU je treba upoštevati pri načrtovanju ukrepov za preprečevanje nenamerne prisotnosti gensko spremenjenih pridelkov v drugih pridelkih.

               (3)

               Javni organi držav članic bodo morda morali na območjih, kjer se gojijo GSO, opredeliti ustrezne ukrepe, da bi potrošnikom in proizvajalcem omogočili izbiro med konvencionalno, ekološko in gensko spremenjeno proizvodnjo (v nadaljnjem besedilu: ukrepi soobstoja).

               (4)

               Cilj ukrepov soobstoja na območjih, kjer se gojijo GSO, je izogibanje nenamerni prisotnosti GSO v drugih proizvodih, da se preprečita morebitna ekonomska izguba ter vpliv mešanja gensko spremenjenih in gensko nespremenjenih pridelkov (vključno z ekološkimi pridelki).

               (5)

               V nekaterih primerih je glede na gospodarske in naravne razmere gojenje GSO mogoče treba prepovedati na širšem območju. Ta možnost mora temeljiti na dokazih držav članic, da na teh območjih drugi ukrepi ne zadostujejo za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih ali ekoloških pridelkih. Poleg tega morajo biti omejevalni ukrepi sorazmerni s ciljem (tj. zaščito posebnih potreb konvencionalnih ali ekoloških kmetov).

               (6)

               Komisija v zvezi z združevanjem sistema odobritev Evropske unije, ki temelji na znanosti, in proste presoje držav članic, ali želijo na svojem ozemlju gojiti gensko spremenjene pridelke, meni, da je treba ukrepe za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih določiti na ravni držav članic.

               (7)

               Treba je nadomestiti Priporočilo 2003/556/ES (2), da bo jasneje razvidna možnost iz člena 26a, da države članice lahko določijo ukrepe za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in organskih pridelkih. V skladu s tem je vsebina sedanjih smernic omejena na glavna splošna načela za razvoj ukrepov soobstoja, v katerih je potrjeno, da je treba državam članicam omogočiti dovolj prilagodljivosti, da se upoštevajo njihove regionalne in nacionalne posebnosti ter posebne lokalne potrebe v zvezi s konvencionalnimi, ekološkimi in drugimi vrstami pridelkov in proizvodov.

               (8)

               Evropski urad za soobstoj (ECoB) bo v sodelovanju z državami članicami še naprej razvijal najboljše prakse za soobstoj in tehnične smernice o sorodnih vprašanjih –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

               1.

               Države članice morajo pri razvoju nacionalnih ukrepov za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih upoštevati smernice iz Priloge k temu priporočilu.

               2.

               Priporočilo 2003/556/ES se razveljavi.

               3.

               To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 13. julija 2010

            Za Komisijo

         John DALLI

            Član Komisije

      (1)  UL L 106, 17.4.2001, str. 1.

      (2)  Priporočilo Komisije o smernicah za razvoj nacionalnih strategij in najboljših praks za zagotovitev soobstoja gensko spremenjenih pridelkov s konvencionalnim in ekološkim kmetijstvom (UL L 189, 29.7.2003, str. 36).

      PRILOGA
      1.   Uvod

      1.1   Nacionalni ukrepi soobstoja za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih

      Gojenje GSO v EU vpliva na organizacijo kmetijske proizvodnje. Po eni strani se zaradi možnosti nenamerne prisotnosti gensko spremenjenih (GS) pridelkov v gensko nespremenjenih (konvencionalnih in ekoloških) pridelkih pojavlja vprašanje, kako je mogoče proizvajalcem zagotoviti izbiro med različnimi vrstami proizvodnje. Kmetje bi načeloma morali imeti možnost, da pridelujejo vrste kmetijskih pridelkov, za katere se odločijo, ne glede na to, ali so to gensko spremenjeni, konvencionalni ali ekološki pridelki. To možnost je treba povezati z željo nekaterih kmetov in nosilcev dejavnosti, da zagotovijo čim manjšo prisotnost GSO v svojih pridelkih.
      Po drugi strani je to vprašanje povezano tudi z izbiro potrošnikov. Da bi evropskim potrošnikom zagotovili možnost izbire med gensko spremenjenimi in gensko nespremenjenimi živili, mora poleg sistema sledljivosti in označevanja ustrezno delovati tudi kmetijski sektor, ki lahko oskrbuje z različnimi vrstami proizvodov. Zmožnost živilske industrije, da potrošnikom omogoči visoko raven izbire, je tesno povezana z zmožnostjo kmetijskega sektorja, da ohrani različne sisteme proizvodnje.
      Zaradi naključne prisotnosti GSO, katerih količina presega tolerančni prag po zakonodaji EU, je treba pridelek, ki naj bi bil gensko nespremenjen, označiti kot pridelek, ki vsebuje GSO (1). To lahko zaradi nižje tržne cene gensko spremenjenega pridelka ali težav pri njegovi prodaji povzroči izgubo dohodka. Poleg tega imajo kmetje lahko dodatne stroške, če morajo uvajati nadzorne sisteme in ukrepe za zmanjšanje primesi gensko spremenjenih pridelkov v gensko nespremenjenih pridelkih.
      Vendar možnost izgube dohodka za proizvajalce posameznih kmetijskih proizvodov, kot so ekološki proizvodi, ni nujno odvisna le od tega, ali je presežen prag za označevanje, ki je v zakonodaji določen pri 0,9 %. V nekaterih primerih ter glede na povpraševanje na trgu in ustrezne določbe nacionalne zakonodaje (nekatere države članice so na primer določile nacionalne standarde za različne vrste oznak „brez GSO“) lahko prisotnost sledi GSO v nekaterih živilskih pridelkih tudi pri stopnji, nižji od 0,9 %, povzroči gospodarsko škodo za nosilce dejavnosti, ki jih želijo tržiti kot pridelke, ki ne vsebujejo GSO.
      Poleg tega ima primes GSO posebne posledice za proizvajalce posameznih proizvodov, kot so ekološki kmetje (2), s čimer vpliva tudi na končnega potrošnika (3). Ker je taka proizvodnja pogosto dražja, bo za zagotovitev s tem povezane cenovne premije morda potrebno doslednejše prizadevanje za ločevanje, da se prepreči prisotnost GSO. Poleg tega se lahko zaradi lokalnih omejitev in značilnosti učinkovito izpolnjevanje teh posebnih potreb po ločevanju na nekaterih geografskih območjih zelo oteži in podraži.
      Zato je treba priznati, da je treba državam članicam omogočiti dovolj prilagodljivosti, da se upoštevajo njihove posebne regionalne in lokalne potrebe v zvezi z gojenjem GSO in s tem doseže čim manjša prisotnost GSO v ekoloških in drugih pridelkih, ko ustreznih stopenj čistosti ni mogoče doseči z drugimi sredstvi.
      1.2   Razlikovanje med gospodarskimi vidiki gojenja GSO in znanstvenimi vidiki v oceni tveganja za okolje

      Pomembno je jasno razlikovati med gospodarskimi vidiki gojenja GSO in vidiki ocene tveganja za okolje, ki se obravnavajo na podlagi postopkov odobritve iz Direktive 2001/18/ES in Uredbe (ES) št. 1829/2003 o gensko spremenjenih živilih in krmi.
      V skladu s postopkom iz Direktive 2001/18/ES in Uredbe (ES) št. 1829/2003 je odobritev sproščanja GSO v okolje odvisna od celovite ocene tveganja za zdravje in okolje. Rezultati ocene tveganja so lahko:

                  —

                  ugotovi se tveganje za škodljiv vpliv na okolje ali zdravje, ki ga ni mogoče obvladati, zato se odobritev zavrne,

                  —

                  ne ugotovi se nobeno tveganje za škodljive vplive na okolje ali zdravje, zato se odobritev dodeli, ne da bi bili potrebni kakršni koli dodatni upravljavski ukrepi razen tistih, ki so posebej določeni v zakonodaji,

                  —

                  ugotovijo se tveganja, vendar jih je mogoče obvladati z ustreznimi ukrepi (na primer fizično ločevanje in/ali spremljanje); v tem primeru se ob odobritvi določi obveznost izvajanja ukrepov za obvladovanje tveganja za okolje.

            Če se tveganje za okolje ali zdravje ugotovi po odobritvi, je v Direktivi 2001/18/ES (člen 20(3)) in Uredbi (ES) št. 1829/2003 (člena 10 in 22) določen postopek za preklic ali spremembo soglasja ali odobritve EU. Poleg tega lahko države članice uporabijo posebno zaščitno klavzulo iz Direktive 2001/18/ES (člen 23) ali ukrep ob nesreči iz Uredbe (ES) št. 1829/2003 (člen 34) za začasno omejitev ali prepoved gojenja GSO na podlagi novih ali dodatnih informacij o tveganjih za zdravje ali okolje.
      Ker se lahko v EU gojijo le odobreni GSO (4), pri čemer so okoljski in zdravstveni vidiki že zajeti v oceni tveganja za okolje v postopku odobritve EU, so nerešena vprašanja, ki jih je treba v zvezi s soobstojem še obravnavati, gospodarski vidiki, povezani z mešanjem gensko spremenjenih in gensko nespremenjenih pridelkov.
      1.3   Ugotavljanje različnih razmer za kmetovanje v EU

      Evropski kmetje delajo v izjemno raznovrstnih razmerah. Velikosti kmetijskih gospodarstev in polj, sistemi proizvodnje, kolobarjenje in vzorci poljedelske pridelave ter naravne razmere se po Evropi razlikujejo. To raznovrstnost je treba upoštevati pri načrtovanju, izvajanju in spremljanju nacionalnih ukrepov za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih. Ukrepi, ki se uporabljajo, morajo biti prilagojeni strukturi kmetijskih gospodarstev, sistemom kmetovanja, vzorcem poljedelske pridelave in naravnim razmeram v regiji.
      Na nacionalni ali regionalni ravni bo morda treba pripraviti in izvajati strategije in najboljše prakse za gojenje GSO, pri čemer sodelujejo kmetje in druge zainteresirane strani ter se upoštevajo nacionalni, regionalni in lokalni dejavniki.
      Zato je primerno, da se ukrepi za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih razvijejo na nacionalni in včasih na regionalni ali lokalni ravni.
      1.4   Namen in področje uporabe smernic

      Te smernice so nezavezujoča priporočila, naslovljena na države članice. Njihov cilj je določiti splošna načela za razvoj nacionalnih ukrepov za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih. Ugotovljeno je, da je veliko dejavnikov, ki so pri tem pomembni, specifičnih za nacionalne, regionalne in lokalne razmere.
      2.   Splošna načela za razvoj nacionalnih ukrepov soobstoja za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih

      2.1   Preglednost, čezmejno sodelovanje in vključevanje zainteresiranih strani

      Nacionalne ukrepe za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih je treba razvijati pregledno in v sodelovanju z vsemi ustreznimi zainteresiranimi stranmi. Države članice si morajo za zagotovitev učinkovitega izvajanja ukrepov soobstoja na obmejnih območjih prizadevati za čezmejno sodelovanje s sosednjimi državami. V zvezi s tem morajo sporočiti in zagotoviti ustrezne in pravočasne informacije o ukrepih, ki jih nameravajo sprejeti.
      2.2   Sorazmernost

      Ukrepi za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v drugih pridelkih morajo biti sorazmerni z zastavljenim ciljem (zaščita posebnih potreb konvencionalnih ali ekoloških kmetov). Kmetje, proizvajalci semen, zadruge in drugi nosilci dejavnosti, povezani s kakršno koli vrsto proizvodnje, ne smejo biti po nepotrebnem obremenjeni zaradi ukrepov soobstoja. Pri izbiri ukrepov je treba upoštevati regionalne in lokalne omejitve ter značilnosti, kot so oblika in velikost polj v regiji, razdrobljenost in zemljepisna razpršitev polj, ki pripadajo posameznim kmetijskim gospodarstvom, ter regionalne prakse upravljanja kmetij.
      2.3   Stopnje primesi, ki jih je treba doseči z nacionalnimi ukrepi soobstoja za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih

      Pri nacionalnih ukrepih za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih je treba upoštevati razpoložljivo znanje o verjetnosti in virih mešanja med gensko spremenjenimi in gensko nespremenjenimi pridelki. Ti ukrepi morajo biti sorazmerni s stopnjo primesi, ki jo je treba doseči, kar bo odvisno od regionalnih in nacionalnih posebnosti ter posebnih lokalnih potreb v zvezi s konvencionalnimi, ekološkimi in drugimi vrstami pridelkov in proizvodnje.

                  2.3.1

                  V nekaterih primerih ima prisotnost sledi GSO v živilih in krmi gospodarski vpliv le, če njihova količina presega prag za označevanje 0,9 %. Države članice morajo v teh primerih upoštevati, da so ukrepi za zagotovitev skladnosti s pragom za označevanje 0,9 % ustrezni.

                  2.3.2

                  Države članice morajo upoštevati, da doseganje posebnih stopenj primesi morda ni potrebno, če označevanje pridelka kot gensko spremenjenega nima gospodarskih posledic.

                  2.3.3

                  V več drugih primerih je lahko morebitna izguba dohodka ekoloških in nekaterih konvencionalnih proizvajalcev (na primer nekaterih proizvajalcev živil) posledica prisotnosti sledi GSO pri stopnjah, nižjih od 0,9 %. Zadevne države članice lahko v teh primerih in za zaščito posameznih vrst proizvodnje opredelijo ukrepe, katerih cilj je doseganje stopenj prisotnosti GSO v drugih proizvodih, ki ne presegajo 0,9 %.

            Ne glede na stopnjo primesi, ki jo je treba doseči z ukrepi soobstoja, se bodo pragovi iz zakonodaje EU (5) še naprej uporabljali za označevanje prisotnosti GSO v živilih, krmi in proizvodih, namenjenih za neposredno predelavo.
      2.4   Ukrepi za prepoved gojenja GSO na širšem območju („območja brez GSO“)

      Regionalne razlike, kot so podnebne razmere (ki vplivajo na dejavnost opraševalcev in prenos cvetnega prahu po zraku), topografija, vzorci poljedelske pridelave in sistemi kolobarjenja ali strukture kmetijskih gospodarstev (vključno z okoliškimi strukturami, kot so žive meje, gozdovi, neobdelana območja in prostorska razporeditev polj), lahko vplivajo na stopnjo primesi gensko spremenjenih organizmov v konvencionalnih in ekoloških pridelkih ter na ukrepe, ki so potrebni za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v drugih pridelkih.
      Države članice morajo v nekaterih gospodarskih in naravnih razmerah razmisliti o možnosti prepovedi gojenja GSO na širšem območju njihovega ozemlja, da se prepreči nenamerna prisotnost GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih. Taka prepoved mora temeljiti na dokazih držav članic, da na teh območjih drugi ukrepi ne zadostujejo za doseganje ustreznih stopenj čistosti. Poleg tega morajo biti omejevalni ukrepi sorazmerni z zastavljenim ciljem (tj. zaščito posebnih potreb konvencionalnega in/ali ekološkega kmetijstva).
      2.5   Pravila o odgovornosti

      Za zadeve v zvezi s finančnimi nadomestili ali odgovornostjo za gospodarsko škodo so izključno pristojne države članice.
      3.   Izmenjava informacij na ravni EU

      Komisija bo še naprej zbirala in usklajevala ustrezne informacije na podlagi študij, ki potekajo na ravni EU in nacionalni ravni, ter bo zagotavljala tehnično svetovanje za pomoč zainteresiranim državam članicam pri vzpostavljanju nacionalnih pristopov k soobstoju.
      Nadaljevali se bosta usklajevanje prek skupine COEX-NET (6) in tehnično svetovanje Evropskega urada za soobstoj (ECoB) (7). Urad ECoB bo posodabljal okvirni katalog ukrepov ter seznam kmetijskih, naravnih in za posamezne pridelke značilnih dejavnikov, ki jih je treba upoštevati pri razvoju nacionalnih ukrepov za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v konvencionalnih in ekoloških pridelkih. Države članice morajo še naprej prispevati k tehničnemu delu urada ECoB.

         (1)  V skladu s členoma 12 in 24 Uredbe (ES) št. 1829/2003 se obveznost označevanja ne uporablja za živila ali krmo, vsebujočo material, ki vsebuje GSO ali je iz njega sestavljen ali proizveden v deležu največ 0,9 %: (i) posamičnih sestavin živila ali (ii) živila iz ene same sestavine ali (iii) krme in vsake krme, iz katere je sestavljena, če je njegova prisotnost naključna ali tehnično neizogibna.

         (2)  V skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 834/2007 o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov se GSO ne uporabljajo pri ekološki pridelavi, vključno s semeni, živili ali krmo (člen 9(1)). Cilj je čim nižja vsebnost GSO v ekoloških proizvodih (glej uvodno izjavo 10).

         (3)  COM(2009) 153 – Poročilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o soobstoju gensko spremenjenih pridelkov s konvencionalnim in ekološkim kmetijstvom.

         (4)  Da bi se GSO lahko gojil v EU, mora biti odobren za gojenje na podlagi Direktive 2001/18/ES ali Uredbe (ES) št. 1829/2003.

         (5)  Člena 12 in 24 Uredbe (ES) št. 1829/2003 in člen 21(3) Direktive 2001/18/ES.

         (6)  Cilj mrežne skupine za izmenjavo in usklajevanje podatkov o soobstoju gensko spremenjenih, konvencionalnih in ekoloških pridelkov (COEX-NET) je omogočiti izmenjavo informacij med državami članicami in Komisijo.

         (7)  Urad ECoB pripravlja dokumente o najboljši praksi za posamezne pridelke za tehnične ukrepe soobstoja. ECoB sestavljajo sekretariat in tehnične delovne skupine za posamezne pridelke, v katerih sodelujejo tehnični predstavniki iz držav članic.


				|

		52013DC0248

			Priporočilo SKLEP SVETA o imenovanju evropske prestolnice kulture za leto 2017 na Danskem in na Cipru ter evropske prestolnice kulture za leto 2018 na Malti /* COM/2013/0248 final */

			   	OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM
Sklep št. 1622/2006/ES Evropskega
parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 2006 o vzpostavitvi aktivnosti
Skupnosti za dogodek Evropske prestolnice kulture za leta 2007 do 2019[1] določa postopek imenovanja
evropskih prestolnic kulture. V skladu s členom 2 tega sklepa bosta
od leta 2009 dalje vsako leto dve mesti iz dveh držav članic
imenovani za evropski prestolnici kulture v skladu z vrstnim redom iz Priloge k
Sklepu. Leta 2017 sta do organizacije tega dogodka upravičena Danska
in Ciper. Za leto 2018 je do organizacije dogodka poleg Nizozemske
upravičena še Malta, ki je izbirni postopek začela eno leto pred
običajnim časovnim razporedom.
Imenovanje evropskih prestolnic kulture za
leti 2017 in 2018 poteka po naslednjem postopku.
Zadevni državi članici objavita razpis za
oddajo prijav najpozneje šest let pred dogodkom. Izbirni svet, ki ga sestavlja
13 neodvisnih strokovnjakov s področja kulture, se sestane na
predizbornem sestanku najpozneje pet let pred dogodkom. Izbirni svet prejete prijave
oceni po merilih iz člena 4 Sklepa št. 1622/2006/ES in
določi seznam mest v ožjem izboru, ki jih je treba dodatno oceniti, potem
ko dopolnijo svojo prijavo.
Devet mesecev po predizbornem sestanku vsaka
izmed zadevnih držav članic skliče sestanek izbirnega sveta zaradi
končnega izbora. Po obširni oceni mest v ožjem izboru na podlagi meril,
določenih za to akcijo, svet za naziv priporoči eno mesto v vsaki
zadevni državi članici.
Na podlagi teh priporočil državi
članici predlagata po eno mesto za evropsko prestolnico kulture in o tem
najpozneje štiri leta pred predvidenim začetkom dogodka obvestita Evropski
parlament, Svet, Komisijo in Odbor regij.
Evropski parlament lahko Komisiji pošlje svoje
mnenje najpozneje tri mesece po prejemu predlogov za imenovanje.
Svet na podlagi priporočila Komisije
uradno določi predlagani mesti za leto, za katero sta bili predlagani.
Po zaključku obeh opisanih faz izbirnega
postopka je izbirni svet v svojih poročilih iz septembra 2012
priporočil, da leta 2017 dogodek organizirata Aarhus (Danska) in Pafos
(Ciper), v poročilu iz novembra 2012 pa, da leta 2018 organizira Valleta
(Malta). Te tri države članice so do jeseni leta 2012 o teh predlogih
obvestile Evropski parlament, Svet, Komisijo in Odbor regij.
Evropski parlament je konec
februarja 2013 Komisiji poslal pozitivna mnenja.
Komisija zato v skladu s členom 9.3
Sklepa št. 1622/2006/ES Svetu predaja priloženo priporočilo za uradno
imenovanje mest Aarhus (Danska) in Pafos (Ciper) za dogodek Evropska
prestolnica kulture za leto 2017 ter uradno imenovanje mesta Valleta (Malta) za
dogodek Evropska prestolnica kulture za leto 2018.
Priporočilo
SKLEP SVETA
o imenovanju evropske prestolnice kulture za
leto 2017 na Danskem in na Cipru ter evropske prestolnice kulture za leto 2018
na Malti
SVET EVROPSKE UNIJE JE –
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije,
ob upoštevanju Sklepa št. 1622/2006/ES
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 2006 o
vzpostavitvi aktivnosti Skupnosti za dogodek Evropske prestolnice kulture za
leta 2007 do 2019[2],
zlasti člena 9(3) Sklepa,
ob upoštevanju
priporočila Evropske komisije,
ob upoštevanju
poročil izbirnega sveta iz septembra 2012 o izbirnem postopku za evropsko
prestolnico kulture na Danskem in Cipru,
ob upoštevanju
poročila izbornega sveta iz novembra 2012 o izbirnem postopku za evropsko
prestolnico kulture na Malti,
ob upoštevanju
naslednjega:
ob upoštevanju,
da so v celoti izpolnjena merila iz člena 4 Sklepa
št. 1622/2006/ES –
SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Za „evropsko prestolnico kulture 2017“ sta
imenovana Aarhus (Danska) in Pafos (Ciper).
Za „evropsko prestolnico kulture 2018“ je
imenovana Valleta (Malta).
Člen 2
Ta sklep
začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
V Bruslju,
                                                                       Za
Svet
                                                                       Predsednik
[1]               UL L 304, 3.11.2006, str. 1.
[2]               UL L 304, 3.11.2006, str. 1.


title: Priporočilo Sveta z dne 10. julija 2012 v zvezi z nacionalnim programom reform Irske za leto 2012 in mnenje Sveta o programu Irske za stabilnost za obdobje 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 219/44

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 10. julija 2012
   v zvezi z nacionalnim programom reform Irske za leto 2012 in mnenje Sveta o programu Irske za stabilnost za obdobje 2012–2015
   2012/C 219/13
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti členov 121(2) ter 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom –
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Evropski svet je 26. marca 2010 potrdil predlog Komisije, da začne izvajati novo strategijo za delovna mesta in rast Evropa 2020, ki temelji na okrepljenem usklajevanju ekonomskih politik ter se osredotoča na ključna področja, na katerih je potrebno ukrepanje, da se spodbudi potencial Evrope za trajnostno rast in konkurenčnost.

               (2)

               Svet je 13. julija 2010 sprejel priporočilo o širših smernicah ekonomskih politik držav članic in Unije (2010–2014) ter 21. oktobra 2010 sklep o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (2), ki skupaj tvorita „integrirane smernice“. Države članice so bile pozvane, naj integrirane smernice upoštevajo pri nacionalnih ekonomskih politikah in politikah zaposlovanja.

               (3)

               Svet je 12. julija 2011 sprejel priporočilo (3) v zvezi z nacionalnim programom reform Irske za leto 2011 ter mnenje o posodobljenem programu Irske za stabilnost za obdobje 2011–2015.

               (4)

               Komisija je 23. novembra 2011 sprejela drugi letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek drugega evropskega semestra predhodnega in integriranega usklajevanja politik, ki temelji na strategiji Evropa 2020.

               (5)

               Evropski parlament je v skladu z Uredbo (ES) št. 1466/97 ustrezno sodeloval v evropskem semestru in 15. februarja 2012 sprejel resolucijo o zaposlovanju in socialnih vidikih v letnem pregledu rasti 2012 in resolucijo o prispevku k letnemu pregledu rasti 2012.

               (6)

               Evropski svet je 2. marca 2012 potrdil prednostne naloge za zagotavljanje finančne stabilnosti, fiskalne konsolidacije in ukrepanja za spodbujanje rasti. Poudaril je potrebo po doseganju diferencirane, rasti prijazne fiskalne konsolidacije, ponovni vzpostavitvi običajnih pogojev dodeljevanja posojil gospodarstvu, spodbujanju rasti in konkurenčnosti, reševanju brezposelnosti in socialnih posledic krize ter posodobitvi javne uprave.

               (7)

               Evropski svet je 2. marca 2012 države članice, ki sodelujejo v Paktu „euro plus“, tudi pozval, naj pravočasno predložijo zaveze, da bodo vključene v njihove programe za stabilnost oziroma konvergenčne programe in nacionalne programe reform.

               (8)

               Irska je 27. aprila 2012 predložila svoj program za stabilnost za obdobje 2012–2015 in nacionalni program reform za leto 2012.

               (9)

               Svet je 7. decembra 2010 sprejel Izvedbeni sklep 2011/77/EU (4) o finančni pomoči Irski do konca leta 2013 v skladu z Uredbo Sveta (EU) št. 407/2010 z dne 11. maja 2010 o vzpostavitvi Evropskega mehanizma za finančno stabilizacijo (5). Priloženi memorandum o soglasju, podpisan 16. decembra 2010, ter njegova poznejša dopolnila določajo ekonomsko-politične pogoje, na podlagi katerih se izplača finančna pomoč.

               (10)

               Irska je na splošno izpolnila pogoje za program finančne pomoči, določene v memorandumu v soglasju. Znatno je prekoračila zlasti cilj v zvezi s proračunskim primanjkljajem za leto 2011 (10,6 %), ta pa naj bi leta 2012 dosegel 8,6 % BDP, kar ustreza meji iz programa finančne pomoči. Predvidena srednjeročna fiskalna konsolidacija je v skladu z mejo, ki jo program finančne pomoči določa za primanjkljaj, in primanjkljajem pod 3 % BDP do leta 2015. Dokapitalizacija domačih bank, ki jo je Centralna banka Irske predvidela v preudarnem pregledu o oceni temeljnega kapitala iz leta 2011, se postopoma končuje, pri zmanjšanju zadolženosti domačih bank pa so bili cilji programa finančne pomoči za leto 2011 več kot preseženi. Strukturne reforme za povečanje konkurenčnosti in večje ustvarjanje delovnih mest se izvajajo pospešeno.

               (11)

               Irsko gospodarstvo je v letu 2011 z 0,7 % počasi spet začelo rasti in v glavnem izpolnjuje tudi cilje programa finančne pomoči. Rast je zaznamoval izvoz, pogojen z boljšimi konkurenčnimi pogoji in zadovoljivim zunanjim povpraševanjem. Neto izvoz je k rasti BDP prispeval 4,7 odstotne točke, medtem ko je domače povpraševanje zaradi fiskalne konsolidacije, nižje zaposlenosti in izboljševanja bilanc zasebnih gospodinjstev še naprej nazadovalo. Rast naj bi leta 2012 zaradi težkega zunanjegospodarskega okolja in še vedno nizkega domačega povpraševanja znašala približno 0,5 %. Izboljšanje bilanc zasebnih gospodinjstev in družb bo srednjeročno še naprej vplivalo na porabo in naložbe. Od izvoza odvisna rast naj bi na Irskem zaradi dobrega demografskega razvoja, prožnega trga dela in neporabljenih zmogljivosti v gospodarstvu leta 2013 znašala 1,9 %, leta 2015 pa 2,8 %.

               (12)

               Na podlagi ocene programa za stabilnost v skladu s členom 5(1) Uredbe (ES) št. 1466/97 Svet meni, da je makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo proračunske projekcije programa, verjeten. Napovedi gospodarske rasti v programu za stabilnost so podobne kot v spomladanski napovedi služb Komisije iz leta 2012. Cilj proračunske strategije programa za stabilnost je zmanjšati javnofinančni primanjkljaj pod prag 3 % BDP do konca leta 2015, kar je v skladu z rokom, ki ga je za odpravo prekomernega primanjkljaja določil Svet. V programu za stabilnost je trenutno predviden primanjkljaj v višini 8,3 % BDP (pod ciljem iz programa v višini 8,6 % BDP) za leto 2012, 7,5 % BDP za leto 2013, 4,8 % BDP za leto 2014 in 2,8 % BDP do konca obdobja programa leta 2015. Ta potek podpirajo ukrepi za konsolidacijo v višini 2,7 % BDP, ki bodo upoštevani v proračunu za leto 2012, širši ukrepi za konsolidacijo v višini 3,9 % BDP, ki so predvideni v obdobju 2013–2014, ter nadaljnji delno določeni ukrepi za konsolidacijo v višini 1,1 % BDP v letu 2015. V programu za stabilnost je ponovljen srednjeročni proračunski cilj strukturnega javnofinančnega primanjkljaja v višini 0,5 % BDP, ki v obdobju programa ni dosežen. Srednjeročni cilj ustrezno odraža zahtevo Pakta za stabilnost in rast. Državni dolg presega 60 % BDP in naj bi se s 108 % BDP leta 2011 povečal na 120 % v letu 2013, preden naj bi se začel zmanjševati. Irska bo do konca postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem do leta 2015 in nadaljnja tri leta v prehodnem obdobju, proračunski načrti pa bi zagotovili zadosten napredek pri izpolnjevanju referenčnega merila za zmanjšanje dolga iz Pakta za stabilnost in rast.

               (13)

               Irska je v okviru Pakta „euro plus“ sprejela številne zaveze. Te zaveze se nanašajo na spodbujanje konkurenčnosti in zaposlovanja, izboljšanje vzdržnosti javnih financ in krepitev finančne stabilnosti –

         PRIPOROČA, da Irska v obdobju 2012–2013 ukrepa, tako da:
   izvede ukrepe, določene v Izvedbenem sklepu 2011/77/EU ter podrobneje navedene v memorandumu o soglasju z dne 16. decembra 2010 in poznejših dopolnilih.

      V Bruslju, 10. julija 2012

            Za Svet

            Predsednik

         V. SHIARLY

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  Za leto 2012 ostajajo nespremenjene v skladu s Sklepom Sveta 2012/238/EU z dne 26. aprila 2012 o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (UL L 119, 4.5.2012, str. 47).

      (3)  UL C 215, 21.7.2011, str. 1.

      (4)  UL L 30, 4.2.2011, str. 34.

      (5)  UL L 118, 12.5.2010, str. 1.


title: (2014/193/EU): Priporočilo Komisije z dne 4. aprila 2014 o zmanjšanju prisotnosti kadmija v živilih  Besedilo velja za EGP

text:
               8.4.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 104/80

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 4. aprila 2014
   o zmanjšanju prisotnosti kadmija v živilih
   (Besedilo velja za EGP)
   (2014/193/EU)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Uredba Komisije (ES) št. 1881/2006 z dne 19. decembra 2006 o določitvi mejnih vrednosti nekaterih onesnaževal v živilih (1) določa mejne vrednosti kadmija v številnih živilih.

               (2)

               Znanstveni odbor za onesnaževalce v prehranski verigi (v nadaljnjem besedilu: odbor Contam) Evropske agencije za varnost hrane (v nadaljnjem besedilu: EFSA) je 30. januarja 2009 sprejel mnenje glede kadmija v živilih (2). EFSA je v tem mnenju določila nov sprejemljiv tedenski vnos, ki znaša 2,5 μg/kg telesne teže. V svoji izjavi o ponovni oceni sprejemljivega tedenskega vnosa kadmija, ki jo je odbor Contam določil leta 2009 (3), je EFSA upoštevala zadnjo oceno tveganja, ki jo je izvedel Skupni strokovni odbor FAO/WHO za aditive v živilih (JECFA) (4), in potrdila sprejemljiv tedenski vnos 2,5 μg/kg telesne teže.

               (3)

               Odbor Contam je v znanstvenem mnenju ugotovil, da je povprečna prehranska izpostavljenost v evropskih državah približno v višini sprejemljivega tedenskega vnosa 2,5 μg/kg telesne teže ali malo višja. Pri nekaterih podskupinah prebivalstva lahko presega sprejemljivi tedenski vnos za približno dvakrat. Odbor Contam je nadalje ugotovil, da bi bilo kljub temu, da so škodljivi učinki na delovanje ledvic pri takšni izpostavljenosti posameznikov malo verjetni, treba zmanjšati izpostavljenost kadmiju na ravni prebivalstva.

               (4)

               Glede na znanstveno mnenje odbora Contam so skupine živil, ki največ prispevajo k prehranski izpostavljenosti kadmiju, zlasti zaradi velike porabe, naslednje: žita in žitni proizvodi, zelenjava, oreški in zrna stročnic, škrobaste korenovke ali krompir ter meso in mesni proizvodi. Najvišje koncentracije kadmija so bile ugotovljene v živilih iz morskih alg, rib in morskih sadežev, čokoladi, živilih za posebne prehranske namene ter gobah, oljnicah in užitni drobovini.

               (5)

               Leta 2001 so bile določene mejne vrednosti za kadmij v številnih živilih, vključno z žiti, zelenjavo, mesom, ribami, morskimi sadeži, drobovino in prehranskimi dopolnili. Ob upoštevanju zadnjih sklepov EFSA so bile proučene nove mejne vrednosti za otroško hrano in čokolado/kakavove proizvode in pričakuje se, da bodo te vrednosti v kratkem sprejete.

               (6)

               Poleg tega je Komisija na podlagi znanstvenih mnenj odbora Contam o kadmiju proučila tudi možnosti za zmanjšanje nekaterih obstoječih mejnih vrednosti za kadmij v živilih, ki pomembno prispevajo k izpostavljenosti (npr. žita, zelenjava, krompir).

               (7)

               Komisija meni, da bi bilo težko doseči takojšnje zmanjšanje mejnih vrednosti. Prisotnost kadmija v živilih ni enotna, temveč zelo spremenljiva med drugim glede na geografsko lokacijo pridelovalnega območja (različne stopnje naravne prisotnosti kadmija v tleh zaradi različne razporeditve v zemeljski skorji), razpoložljivost kadmija v tleh (različne stopnje prenosa iz tal v rastline, odvisne od pH vrednosti tal in drugih sestavnih delov tal), različne vrste rastlin z različnimi vzorci zadrževanja kadmija, pa tudi antropogenih dejavnikov, kot so kmetijska uporaba blata iz čistilnih naprav, gnoja ali fosfatnih gnojil, ter drugih dejavnikov. Komisija se zaveda, da je treba sprejeti ukrepe glede prisotnosti kadmija v fosfatnih gnojilih, ki se še proučuje, v skladu s strategijo za zmanjšanje tveganja za kadmij in kadmijev oksid, ki je bila sprejeta leta 2008 (5).

               (8)

               Nekatere metode za zmanjšanje prisotnosti kadmija v živilih sicer že obstajajo, vendar je potrebno nekaj časa, da jih kmetje in nosilci živilskih dejavnosti začnejo v celoti izvajati. V nekaterih primerih je treba obstoječe metode posebej prilagoditi kmetijskim rastlinam in geografskim območjem, za katera naj bi se uporabljale, ter jih bolje predstaviti in oglaševati kmetom za srednjeročno/dolgoročno doseganje zmanjšanja vrednosti kadmija v živilih. Zato je primerno, da države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da se že razpoložljive metode za zmanjšanje prisotnosti predstavijo in oglašujejo kmetom ter začnejo ali nadaljujejo izvajati z namenom zmanjšanja vrednosti kadmija v živilih. Po potrebi bi bilo treba izvajati nadaljnje raziskave in preiskave, da se zapolnijo morebitne vrzeli v znanju o metodah za zmanjšanje prisotnosti.

               (9)

               Napredek, ki je posledica sprejetih ukrepov, bi bilo treba redno spremljati in o njem poročati Komisiji. Nadaljnje podatke o prisotnosti kadmija bi bilo treba zbirati in o njih redno poročati agenciji EFSA, da bi Komisija lahko ponovno ocenila stanje do 31. decembra 2018 z namenom odločanja o nadaljnjih ustreznih ukrepih –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

               1.

               Države članice bi morale zagotoviti, da kmetje in nosilci živilskih dejavnosti postopoma izvajajo razpoložljive ukrepe za zmanjševanje vsebnosti kadmija v živilih, zlasti za žita, zelenjavo in krompir. To vključuje učinkovite načine predstavljanja in oglaševanja znanih metod za zmanjšanje prisotnosti kmetom in nosilcem živilskih dejavnosti.

               2.

               V primeru potrebe po dodatnih znanjih za določitev ustreznih ukrepov za zmanjšanje prisotnosti, npr. za določeno kmetijsko rastlino ali na določenem geografskem območju, bi države članice morale zagotoviti, da se izvedejo preiskave/raziskave za zapolnitev teh vrzeli v znanju.

               3.

               Države članice bi morale redno spremljati napredek izvedenih ukrepov za zmanjšanje prisotnosti z zbiranjem podatkov o prisotnosti kadmija v živilih. Države članice bi morale zagotoviti, da:

                           1.

                           se analitični rezultati redno pošiljajo agenciji EFSA za vključitev v enotno podatkovno zbirko in da

                           2.

                           se poročilo o napredku pri izvajanju tega priporočila predloži Evropski komisiji decembra 2015, ki mu najpozneje februarja 2018 sledi končno poročilo. V teh poročilih je treba posebno pozornost nameniti vrednostim kadmija, ki so blizu mejnim vrednostim ali pa jih presegajo.

               4.

               Vzorčenje in analize se izvajajo v skladu z določbami iz Uredbe Komisije (ES) št. 333/2007 z dne 28. marca 2007 o določitvi metod vzorčenja in analitskih metod za uradni nadzor vsebnosti svinca, kadmija, živega srebra, anorganskega kositra, 3-MCPD in benzo-a-pirena v živilih (6).

      V Bruslju, 4. aprila 2014

            Za Komisijo

         Tonio BORG

            Član Komisije

      (1)  UL L 364, 20.12.2006, str. 5.

      (2)  The EFSA Journal (2009) 980, str. 1–139.

      (3)  The EFSA Journal (2011); 9(2): 1975.

      (4)  Vrsta živilskih dodatkov WHO 64, 73. seja Skupnega strokovnega odbora FAO/WHO za aditive v živilih (JECFA), Svetovna zdravstvena organizacija, Ženeva, 2011.

      (5)  Sporočilo Komisije o rezultatih ocene tveganja in strategijah za zmanjšanje tveganja za snovi: kadmij in kadmijev oksid (UL C 149, 14.6.2008, str. 6).

      (6)  UL L 88, 29.3.2007, str. 29.