title: Priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 22. decembra 2011 o makrobonitetnem mandatu nacionalnih organov (ESRB/2011/3)

text:
               14.2.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 41/1

         PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
   z dne 22. decembra 2011
   o makrobonitetnem mandatu nacionalnih organov
   (ESRB/2011/3)
   2012/C 41/01
   SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti členov 2(2) in 4(2)(a) Pogodbe in Protokola (št. 25) o izvajanju deljenih pristojnosti,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti člena 3(2)(b), (d) in (f) in členov 16 do 18 Uredbe,
   ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 15(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Dobro opredeljen okvir politike je nujen pogoj za učinkovito makrobonitetno politiko. Z ustanovitvijo Evropskega odbora za sistemska tveganja (ESRB) znotraj Evropskega sistema finančnega nadzora je bil vzpostavljen okvir makrobonitetne politike na ravni Evropske unije, ki se izvršuje prek opozoril in priporočil, ki jih je treba izvajati.

               (2)

               Učinkovitost makrobonitetne politike v Uniji je odvisna tudi od nacionalnih okvirov makrobonitetne politike v državah članicah, saj je odgovornost za sprejetje ukrepov, potrebnih za ohranitev finančne stabilnosti, primarno v nacionalnih okvirih.

               (3)

               V nekaterih državah članicah trenutno razpravljajo o zakonodajnih pobudah v zvezi z makrobonitetnimi okviri.

               (4)

               Treba je določiti vodilna načela o temeljnih prvinah nacionalnih makrobonitetnih mandatov, ki bodo uravnovesila potrebo po skladnosti med nacionalnimi pristopi in prilagodljivost za upoštevanje nacionalnih posebnosti.

               (5)

               Z izrecno določitvijo jasnega cilja bi nacionalnim makrobonitetnim organom pomagali premagati nagnjenost k neukrepanju. Makrobonitetna politika se na nacionalni ravni lahko izvaja na pobudo nacionalnih makrobonitetnih organov ali kot ukrepanje po priporočilih ali opozorilih ESRB.

               (6)

               Na splošno lahko makrobonitetno politiko izvaja ena sama institucija ali pa odbor, sestavljen iz več institucij, odvisno od nacionalnih institucionalnih okvirov. V vsakem primeru je treba jasno in transparentno določiti pooblaščeni organ.

               (7)

               V uvodni izjavi 24 Uredbe (EU) št. 1092/2010 je določeno: »Vodilno vlogo pri makrobonitetnem nadzoru bi morale imeti […] nacionalne centralne banke zaradi njihovega strokovnega znanja in obstoječih obveznosti na področju finančne stabilnosti.« Ta zaključek je dodatno utemeljen v primerih, ko so centralne banke pristojne tudi za mikrobonitetni nadzor.

               (8)

               Odvisno od nacionalnega institucionalnega okvira lahko sodelovanje med organi s pristojnostmi, ki vplivajo na finančno stabilnost, poteka v različnih oblikah, od koordinacije do izmenjave podatkov in informacij.

               (9)

               ESRB bo razpravljal o možnih čezmejnih učinkih politike zaradi makrobonitetnih ukrepov, ki jih načrtujejo pristojni nacionalni organi, s čimer bi se zagotovila minimalna stopnja koordinacije in omejili možni negativni učinki prelivanja. Zato je treba o večjih makrobonitetnih ukrepih, ki jih predlagajo nacionalni organi, vnaprej obvestiti sekretariat ESRB, da bi o njih razpravljal pripravljalni odbor ESRB. Pripravljalni odbor lahko s predlaganimi makrobonitetnimi ukrepi seznani splošni odbor, če oceni, da je to primerno.

               (10)

               Naloge in pooblastila makrobonitetnega organa je treba jasno opredeliti. Ob upoštevanju možnega učinka reforme EU, ki poteka na področju okvira kapitalskih zahtev za kreditne institucije (3), bi morali postopki, po katerih se makrobonitetnemu organu dodelijo instrumenti, omogočiti – po načelih zadevnega zakonodajnega okvira – pravočasno prilagajanje orodij politike v odgovor na inovacije in spremembe v finančnem sistemu ter na spreminjajočo se naravo tveganj za finančno stabilnost. Makrobonitetni organ bi moral vnaprej utemeljiti, zakaj potrebuje posamezne instrumente, in imeti pravico pobude, da se mu ti instrumenti dodelijo. Instrumentov bi morali zajemati tako tiste, ki lahko vplivajo na ciklična tveganja, na primer nevzdržne stopnje finančnega vzvoda, zapadlostno neskladje in rast kreditiranja, kot tudi tiste, ki lahko vplivajo na tržne strukture. Predpiše se lahko institucionalna ločitev med nezavezujočimi in zavezujočimi instrumenti.

               (11)

               Transparentnost izboljšuje razumevanje makrobonitetne politike s strani finančnega sektorja in splošne javnosti ter je nujna zahteva za odgovornost do zakonodajalca kot predstavnika širšega kroga prebivalstva. Glede na to, da je končni cilj makrobonitetne politike težko kvantificirati, se odgovornost lahko izrazi z doseganjem vmesnih ciljev ali javnim pojasnjevanjem razlogov za uporabo makrobonitetnih instrumentov.

               (12)

               Oblikovalci makrobonitetne politike so lahko pod pritiskom, naj v obdobju nagle rasti ne zaostrijo politike in naj jo v obdobju naglega padanja sprostijo. Da bi zavarovali verodostojnost politike, bi morali makrobonitetne organe zaščititi pred zunanjimi pritiski z neodvisnostjo. Centralne banke z makrobonitetnim mandatom bi morale biti neodvisne v smislu člena 130 Pogodbe.

               (13)

               To priporočilo ne posega v pristojnosti centralnih bank v Uniji v zvezi z denarno politiko in v naloge, zaupane ESRB.

               (14)

               Priporočila ESRB se objavijo potem, ko je bil o tej nameri splošnega odbora obveščen Svet Evropske unije in je ta imel možnost, da se odzove –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   ODDELEK 1

      PRIPOROČILA

      Priporočilo A –   cilj

   Državam članicam se priporoča:

               1.

               da za končni cilj makrobonitetne politike določijo, da ta prispeva k zaščiti stabilnosti celotnega finančnega sistema, vključno s tem, da se okrepi odpornost finančnega sistema in zmanjša kopičenje sistemskih tveganj ter tako zagotovi vzdržen prispevek finančnega sektorja h gospodarski rasti;

               2.

               da zagotovijo, da se makrobonitetna politika na nacionalni ravni lahko izvaja na pobudo nacionalnega makrobonitetnega organa ali kot ukrepanje po priporočilih ali opozorilih ESRB.

      Priporočilo B –   institucionalna ureditev

   Državam članicam se priporoča:

               1.

               da v nacionalni zakonodaji določijo organ, ki bo pooblaščen za izvajanje makrobonitetne politike, kar je na splošno lahko ena sama institucija ali pa odbor, sestavljen iz organov, katerih ukrepi pomembno vplivajo na finančno stabilnost. Nacionalna zakonodaja bi morala določiti postopek odločanja upravljavskega telesa makrobonitetnega organa;

               2.

               da v primeru, kadar je kot makrobonitetni organ določena ena sama institucija, vzpostavijo mehanizme za sodelovanje med vsemi organi, katerih ukrepi pomembno vplivajo na finančno stabilnost, brez poseganja v njihove pristojnosti;

               3.

               da zagotovijo, da bo imela centralna banka vodilno vlogo pri makrobonitetni politiki in da makrobonitetna politika ne bo ogrožala njene neodvisnosti v skladu s členom 130 Pogodbe;

               4.

               da pooblastijo makrobonitetni organ za sodelovanje in izmenjavo informacij tudi na čezmejni ravni, zlasti za obveščanje ESRB o sprejetih ukrepih za odpravo sistemskih tveganj na nacionalni ravni.

      Priporočilo C –   naloge, pooblastila, instrumenti

   Državam članicam se priporoča:

               1.

               da makrobonitetni organ pooblastijo najmanj za identificiranje, spremljanje in ocenjevanje tveganj za finančno stabilnost ter za izvajanje politike za doseganje njegovega cilja s preprečevanjem in zmanjševanjem teh tveganj;

               2.

               da zagotovijo, da bo imel makrobonitetni organ pooblastilo, da zahteva in pravočasno pridobi vse nacionalne podatke in informacije, ki jih potrebuje za opravljanje svojih nalog, vključno z informacijami, ki jih imajo organi za mikrobonitetni nadzor in nadzor trga vrednostnih papirjev, informacijami, ki so zunaj obsega regulacije, ter informacijami o posameznih institucijah, na obrazloženo zahtevo in ob ustrezni ureditvi za zagotovitev zaupnosti. Po enakih načelih bi moral makrobonitetni organ z organi za mikrobonitetni nadzor deliti podatke in informacije, ki jih ti organi potrebujejo za opravljanje svojih nalog;

               3.

               da pooblastijo makrobonitetni organ, da določi in/ali razvije nadzorne pristope, po katerih se v koordinaciji ali skupaj z organi za mikrobonitetni nadzor in nadzor trga vrednostnih papirjev identificirajo finančne institucije in strukture, ki so sistemsko pomembne za zadevno državo članico, ter določi ali priporoči obseg nacionalne regulacije;

               4.

               da zagotovi, da bo makrobonitetni organ razpolagal z ustreznimi instrumenti za doseganje svojih ciljev. Kjer je to potrebno, je treba vzpostaviti jasne in hitre postopke, po katerih se makrobonitetnemu organu dodelijo instrumenti.

      Priporočilo D –   transparentnost in odgovornost

   Državam članicam se priporoča:

               1.

               da zagotovijo, da se odločitve glede makrobonitetne politike in njihove utemeljitve pravočasno objavijo, razen če bi se z objavo povzročila tveganja za finančno stabilnost, ter da bo makrobonitetni organ določil in objavil strategijo makrobonitetne politike;

               2.

               da pooblastijo makrobonitetni organ za dajanje javnih in nejavnih izjav o sistemskem tveganju;

               3.

               da uredijo, da bo makrobonitetni organ končno odgovoren nacionalnemu parlamentu;

               4.

               da zagotovijo pravno zaščito makrobonitetnega organa in njegovih zaposlenih v primeru ravnanja v dobri veri.

      Priporočilo E –   neodvisnost

   Državam članicam se priporoča, da zagotovijo:

               1.

               da bo makrobonitetni organ pri sledenju svojemu cilju vsaj operativno neodvisen, zlasti od političnih teles in finančnega sektorja;

               2.

               da organizacijska in finančna ureditev ne bo ogrožala izvajanja makrobonitetne politike.

         ODDELEK 2

      IZVAJANJE

   1.   Razlaga

   Pojmi, ki se uporabljajo v tem priporočilu, imajo naslednji pomen:

               »finančne institucije« pomenijo finančne institucije, kakor so opredeljene v Uredbi (EU) št. 1092/2010;

               »finančni sistem« pomeni finančni sistem, kakor je opredeljen v Uredbi (EU) št. 1092/2010.

         2.   Merila za izvajanje

               1.

               Za izvajanje tega priporočila se uporabljajo naslednja merila:

                           (a)

                           priporočene ukrepe je treba uzakoniti v nacionalni zakonodaji;

                           (b)

                           treba se je izogibati regulativni arbitraži;

                           (c)

                           pri izvajanju je treba upoštevati načelo sorazmernosti glede na različno sistemsko pomembnost finančnih institucij in različne institucionalne sisteme ter ob upoštevanju cilja in vsebine posameznega priporočila;

                           (d)

                           za potrebe priporočila A:

                                       (i)

                                       se vmesni cilji politike lahko opredelijo kot operativna specifikacija končnega cilja;

                                       (ii)

                                       bi morala makrobonitetna politika omogočati odzivanje tudi na ukrepe, ki imajo makrobonitetni pomen.

               2.

               Naslovniki obvestijo ESRB in Svet o ukrepih, ki so jih sprejeli na podlagi tega priporočila, ali ustrezno utemeljijo svoje neukrepanje. Poročila morajo vsebovati najmanj:

                           (a)

                           informacije o vsebini in časovnem okviru sprejetih ukrepov;

                           (b)

                           oceno delovanja sprejetih ukrepov z vidika ciljev tega priporočila;

                           (c)

                           podrobno utemeljitev za vsako neukrepanje ali odmik od tega priporočila, vključno s kakršnimi koli zamudami.

         3.   Časovni okvir za nadaljnje ukrepanje

               1.

               Naslovniki obvestijo ESRB in Svet o ukrepih, ki so jih izvedli na podlagi tega priporočila, ali ustrezno utemeljijo svoje neukrepanje, kakor je določeno v spodnjih odstavkih.

               2.

               Do 30. junija 2012 naslovniki pošljejo ESRB vmesno poročilo, ki zajema najmanj naslednje vidike: (a) izjavo o tem, ali je bil makrobonitetni mandat podeljen oziroma ali se podelitev načrtuje; (b) analizo pravne podlage za izvajanje tega priporočila; (c) predvideno institucionalno obliko makrobonitetnega organa in nameravane institucionalne spremembe; (d) oceno za vsako tu določeno priporočilo, ali je oziroma ali bo to priporočilo upoštevano v nacionalnih ukrepih v zvezi z makrobonitetnim mandatom, in v primeru negativne ocene ustrezna pojasnila. ESRB lahko seznani naslovnike s svojimi stališči o vmesnem poročilu.

               3.

               Do 30. junija 2013 naslovniki pošljejo končno poročilo ESRB in Svetu. Priporočeni ukrepi bi morali začeti veljati najkasneje 1. julija 2013.

               4.

               Splošni odbor lahko podaljša roke iz odstavkov 2 in 3, če je za izpolnitev enega ali več priporočil treba spremeniti zakonodajo.

         4.   Spremljanje in ocenjevanje

               1.

               Sekretariat ESRB:

                           (a)

                           nudi pomoč naslovnikom, vključno z omogočanjem koordiniranega poročanja, zagotavljanjem ustreznih predlog ter, kjer je potrebno, podrobnejšim določanjem modalitet in časovnega okvira za poročanje o ukrepih;

                           (b)

                           preverja poročila naslovnikov in jim nudi pomoč, če zanjo zaprosijo, ter o poročilih prek pripravljalnega odbora obvešča splošni odbor v dveh mesecih od poteka rokov za poročanje o ukrepih.

               2.

               Splošni odbor oceni ukrepe in utemeljitve, ki jih sporočijo naslovniki, ter, kjer je to primerno, presodi, ali to priporočilo ni bilo upoštevano in naslovniki niso ustrezno utemeljili, zakaj niso ukrepali.

      V Frankfurtu na Majni, 22. decembra 2011

            Predsednik ESRB

         Mario DRAGHI

      (1)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

      (2)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

      (3)  Predloga Komisije za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih družb ter spremembi Direktive 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu (COM(2011) 453 konč.) in za uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (COM(2011) 452 konč.).


title: Priporočilo Sveta z dne 8. junija 2009 o evropskem ukrepanju na področju redkih bolezni

text:
               3.7.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 151/7

      PRIPOROČILO SVETA

   z dne 8. junija 2009
   o evropskem ukrepanju na področju redkih bolezni
   2009/C 151/02
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti drugega pododstavka člena 152(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju predloga Komisije,
   ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
   ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Redke bolezni ogrožajo zdravje državljanov EU, če so smrtno nevarne ali kronično izčrpavajoče bolezni z nizko stopnjo prevalence in visoko ravnijo zapletenosti. Kljub redkosti pa obstaja toliko različnih vrst redkih bolezni, da prizadenejo milijone ljudi.

               (2)

               Za bolnike z redkimi boleznimi so ključnega pomena načela in poglavitne vrednote univerzalnosti, dostopa do kakovostne oskrbe, pravičnosti in solidarnosti, kakor jih je potrdil Svet v sklepih o skupnih vrednotah in načelih zdravstvenih sistemov EU z dne 2. junija 2006.

               (3)

               Akcijski program Skupnosti glede redkih bolezni, vključno z genetskimi boleznimi, je bil sprejet za obdobje od 1. januarja 1999 do 31. decembra 2003 (3). Ta program je opredelil prevalence kot redke bolezni, ki ne prizadenejo več kot pet na 10 000 oseb v EU. Z uporabo virov zdravstvenega programa (4) Skupnosti bo pripravljena natančnejša opredelitev, ki bo temeljila na posodobljenem strokovnem pregledu in upoštevala tako prevalenco kot tudi pojavljanje.

               (4)

               Uredba (ES) št. 141/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 1999 o zdravilih sirotah (5) določa, da se zdravilo določi kot „zdravilo sirota“, kadar je namenjeno za diagnosticiranje, preprečevanje ali zdravljenje življenjsko nevarne ali kronično izčrpavajoče bolezni, ki prizadene največ pet od 10 000 oseb v Skupnosti, ko se vloži vloga.

               (5)

               Po ocenah danes obstaja med 5 000 in 8 000 različnih redkih bolezni, ki prizadenejo med 6 % in 8 % prebivalstva v času njihovega življenja. Drugače rečeno: čeprav je za vsako redko bolezen značilna nizka prevalenca, je skupno število prizadetih z redko boleznijo v EU med 27 in 36 milijoni. Večina trpi za bolj redko pojavljajočimi se boleznimi, ki prizadenejo eno na 100 000 oseb ali manj. Ti bolniki so še posebej osamljeni in ranljivi.

               (6)

               Redke bolezni zaradi svoje nizke prevalence, specifičnosti in visokega skupnega števila prizadetih ljudi zahtevajo globalen pristop, ki temelji na prizadevanjih na posameznih področjih ter skupnih prizadevanjih za preprečitev znatne obolevnosti ali prezgodnje umrljivosti, ki se ji je mogoče izogniti, in za izboljšanje kakovosti življenja ter socialno-ekonomskih možnosti prizadetih oseb.

               (7)

               Redke bolezni so bile ena od prednostnih nalog šestega okvirnega programa Skupnosti za raziskave in razvoj (6) in so še naprej prednostno področje ukrepanja v sedmem okvirnem programu za raziskave in razvoj (7), ker razvoj nove diagnostike in zdravljenja redkih motenj ter opravljanje epidemioloških raziskav navedenih zdravstvenih motenj zahtevata večdržavne pristope, da bi povečali število bolnikov za vsako študijo.

               (8)

               Komisija je v svoji beli knjigi „Skupaj za zdravje: strateški pristop EU za obdobje 2008–2013“ z dne 23. oktobra 2007, v kateri je opisana zdravstvena strategija EU, redke bolezni določila za prednostno področje ukrepanja.

               (9)

               Za izboljšanje usklajevanja in povezovanja nacionalnih, regionalnih in lokalnih pobud, ki se nanašajo na redke bolezni, ter sodelovanja med raziskovalnimi centri, bi se lahko ustrezni nacionalni ukrepi na področju redkih bolezni vključili v načrte ali strategije za redke bolezni.

               (10)

               V skladu z zbirko podatkov Orphanet ima od tisočih znanih redkih bolezni, ki jih je mogoče klinično opredeliti, samo 250 izmed teh redkih bolezni kodo v sedanji mednarodni klasifikaciji bolezni (International Classification of Diseases – ICD) (10. različica). Ustrezna klasifikacija in kodifikacija vseh redkih bolezni je potrebna za njihovo ustrezno prepoznavnost in priznavanje v nacionalnih zdravstvenih sistemih.

               (11)

               Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) je leta 2007 začela postopek pregleda 10. različice ICD, da bi na Generalni skupščini Svetovne zdravstvene organizacije leta 2014 sprejela novo, 11. različico te klasifikacije. SZO je imenovala predsedujočega delovni skupini EU za redke bolezni za predsedujočega tematski svetovalni skupini za redke bolezni, da bi k temu postopku pregleda prispevala s predlogi za kodifikacijo in klasifikacijo redkih bolezni.

               (12)

               Izvajanje skupne opredelitve redkih bolezni v vseh državah članicah bi močno okrepilo prispevek EU v tej tematski svetovalni skupini in na ravni Skupnosti olajšalo sodelovanje na področju redkih bolezni.

               (13)

               Julija 2004 je bila ustanovljena skupina Komisije na visoki ravni za zdravstvene storitve in zdravstveno oskrbo, ki združuje strokovnjake iz vseh držav članic pri delu na področju praktičnih vidikov sodelovanja med nacionalnimi zdravstvenimi sistemi v EU. Ena od delovnih skupin v okviru skupine na visoki ravni se osredotoča na evropske referenčne mreže (European Reference Networks – ERN) za redke bolezni. Razvitih je bilo nekaj meril in načel za ERN, vključno z njihovo vlogo pri spopadanju z redkimi boleznimi. ERN bi lahko služile tudi kot raziskovalni in znanstveni centri, ki zdravijo bolnike iz drugih držav članic in po potrebi zagotavljajo možnosti za nadaljnje zdravljenje.

               (14)

               Dodana vrednost ERN za Skupnost je še posebej visoka za redke bolezni zaradi redkosti pojavljanja takšnih stanj, kar pomeni omejeno število bolnikov ter pomanjkanje strokovnega znanja v posamezni državi. Zbiranje strokovnega znanja na evropski ravni je zato izjemnega pomena za zagotavljanje enakega dostopa do natančnih informacij, ustrezne in pravočasne diagnoze ter visoko kakovostne oskrbe za bolnike z redkimi boleznimi.

               (15)

               Strokovna skupina v okviru delovne skupine Evropske unije za redke bolezni je decembra 2006 izdala poročilo „Prispevek k oblikovanju politike: za evropsko sodelovanje pri zdravstvenih storitvah in zdravstveni oskrbi na področju redkih bolezni“ za namene skupine na visoki ravni za zdravstvene storitve in zdravstveno oskrbo. Poročilo strokovne skupine med drugim poudarja pomembnost določanja strokovnih centrov in nalog, ki jih morajo takšni centri izpolnjevati. Dogovorjeno je bilo tudi, da načeloma in po možnosti potuje strokovno znanje, ne pa bolniki. Nekateri ukrepi, zahtevani v poročilu, so vključeni v to priporočilo.

               (16)

               Sodelovanje in izmenjava znanja med strokovnimi centri sta se izkazala za zelo učinkovit pristop pri spopadanju z redkimi boleznimi v Evropi.

               (17)

               Strokovni centri bi lahko pri zagotavljanju oskrbe upoštevali multidisciplinaren pristop za obravnavanje kompleksnih in različnih situacij, nastalih zaradi redkih bolezni.

               (18)

               Redke bolezni so zaradi svojih posebnosti, kot so omejeno število bolnikov in pomanjkanje ustreznega strokovnega znanja in izkušenj, edinstveno področje, na katerem ukrepanje na ravni Skupnosti predstavlja zelo visoko dodano vrednost. Ta dodana vrednost se lahko doseže predvsem z zbiranjem nacionalnega strokovnega znanja na področju redkih bolezni, ki je razpršeno po posameznih državah članicah.

               (19)

               Izredno pomembno je zagotoviti dejavni prispevek držav članic k oblikovanju nekaterih skupnih instrumentov, predvidenih v sporočilu Komisije Redke bolezni: izzivi za Evropo z dne 11. novembra 2008, zlasti glede diagnostike in zdravstvene oskrbe ter evropskih smernic za preverjanje prebivalstva. To bi lahko veljalo tudi za poročila o oceni terapevtske dodane vrednosti zdravil sirot, ki bi lahko pospešila pogajanja glede cene na nacionalni ravni in tako skrajšala čakalno dobo bolnikov z redkimi boleznimi za dostop do zdravil sirot.

               (20)

               SZO je krepitev vloge bolnikov označila kot „prvi pogoj za zdravje“ ter spodbudila „proaktivno partnerstvo in strategijo samooskrbe bolnika za izboljšanje zdravstvenih rezultatov in kakovosti življenja kronično bolnih oseb“ (8). V tem smislu je vloga neodvisnih skupin bolnikov temeljna tako za neposredno podporo posameznikom, ki živijo z boleznijo, kot za skupno delo, ki ga skupine opravljajo za izboljšanje pogojev skupnosti bolnikov z redkimi boleznimi ter za naslednje generacije.

               (21)

               Države članice bi si morale prizadevati za vključevanje bolnikov in predstavnikov bolnikov v proces oblikovanja politik in spodbujati dejavnosti skupin bolnikov.

               (22)

               Razvoj raziskav in infrastrukture zdravstvene oskrbe na področju redkih bolezni zahtevajo dolgoročne projekte in s tem tudi ustrezna finančna sredstva za zagotavljanje njihove dolgoročne trajnosti. Ta prizadevanja bi občutno povečala sinergijo s projekti, razvitimi v okviru Drugega programa ukrepov Skupnosti na področju zdravja (2008–2013), Sedmega okvirnega programa za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007–2013) ter naslednike teh programov –

         PRIPOROČA, DA DRŽAVE ČLANICE:
   I.   NAČRTI IN STRATEGIJE NA PODROČJU REDKIH BOLEZNI

               1.

               določijo in izvedejo načrte ali strategije za redke bolezni na ustrezni ravni ali preučijo ustrezne ukrepe za redke bolezni v drugih strategijah na področju javnega zdravja, da bi skušali zagotoviti, da imajo bolniki z redkimi boleznimi dostop do visoko kakovostne oskrbe, vključno z diagnostiko, zdravljenjem in navajanjem na življenje z boleznijo ter po možnosti do učinkovitih zdravil sirot, in zlasti:

                           (a)

                           čimprej, po možnosti najpozneje do konca leta 2013, oblikujejo in sprejmejo načrt ali strategijo, katerega/katere cilj je usmerjanje in oblikovanje ustreznih ukrepov na področju redkih bolezni v okviru zdravstvenih in socialnih sistemov;

                           (b)

                           ukrepajo za vključitev sedanjih in prihodnjih pobud na lokalni, regionalni in nacionalni ravni v njihove načrte ali strategije za celovit pristop;

                           (c)

                           v svojih načrtih ali strategijah opredelijo omejeno število prednostnih ukrepov s cilji in mehanizmi nadaljnjega spremljanja;

                           (d)

                           se seznanijo z razvojem smernic in priporočil za oblikovanje nacionalnega načrta za redke bolezni na nacionalni ravni s strani ustreznih organov, v okviru tekočega evropskega projekta za oblikovanje nacionalnih načrtov za redke bolezni (EUROPLAN), izbranih za financiranje v obdobju 2008–2011 v okviru prvega programa ukrepov Skupnosti na področju javnega zdravja (9).

         II.   USTREZNA OPREDELITEV, KODIFIKACIJA IN POPISOVANJE REDKIH BOLEZNI

               2.

               za namen oblikovanja politik na ravni Skupnosti uporabijo skupno opredelitev redke bolezni kot bolezni, za katero zboli največ pet na 10 000 oseb;

               3.

               skušajo zagotoviti, da so redke bolezni ustrezno kodirane in sledljive v vseh zdravstvenih informacijskih sistemih, ter spodbujajo ustrezno priznavanje bolezni v nacionalnih sistemih zdravstvene oskrbe in povračil na podlagi ICD, pri čemer pa upoštevajo nacionalne postopke;

               4.

               dejavno prispevajo k razvoju enostavno dostopnega in dinamičnega seznama redkih bolezni EU, ki temelji na mreži Orphanet in drugih obstoječih mrežah, kot je navedeno v sporočilu Komisije o redkih boleznih;

               5.

               razmislijo o podpori na vseh ustreznih ravneh, tudi na ravni Skupnosti, po eni strani informacijskim omrežjem za posebne bolezni, po drugi pa registrom in zbirkam podatkov v epidemiološke namene, pri tem pa upoštevajo neodvisno vodenje.

         III.   RAZISKAVE O REDKIH BOLEZNIH

               6.

               opredelijo potekajoče raziskave in raziskovalne vire v nacionalnih okvirih in okvirih Skupnosti, da se ugotovi najnovejše stanje, oceni raziskovalni prostor na področju redkih bolezni ter izboljša usklajevanje programov Skupnosti, nacionalnih in regionalnih programov za raziskave redkih bolezni;

               7.

               opredelijo potrebe in prednostne naloge za osnovne, klinične, translacijske in socialne raziskave na področju redkih bolezni in načine njihovega pospeševanja, ter spodbujajo interdisciplinarne kooperativne pristope, ki se dopolnilno obravnavajo z nacionalnimi programi in programi Skupnosti;

               8.

               olajšujejo sodelovanje nacionalnih raziskovalcev pri raziskovalnih projektih o redkih boleznih, ki se financirajo na vseh ustreznih ravneh, tudi na ravni Skupnosti;

               9.

               v svoje načrte ali strategije vključijo določbe, namenjene spodbujanju raziskav na področju redkih bolezni;

               10.

               skupaj s Komisijo olajšujejo razvoj sodelovanja na področju raziskav s tretjimi državami, ki so dejavne pri raziskovanju redkih bolezni, in splošneje v zvezi z izmenjavo informacij in strokovnega znanja.

         IV.   STROKOVNI CENTRI IN EVROPSKE REFERENČNE MREŽE ZA REDKE BOLEZNI

               11.

               do konca leta 2013 določijo ustrezne strokovne centre po vsem svojem nacionalnem ozemlju in razmislijo o podpiranju njihove ustanovitve;

               12.

               spodbujajo udeležbo strokovnih centrov v evropskih referenčnih mrežah, pri tem pa spoštujejo nacionalne pristojnosti in predpise glede njihove potrditve ali priznanja;

               13.

               organizirajo poti zdravstvene oskrbe za bolnike z redkimi boleznimi, in sicer z vzpostavitvijo sodelovanja z ustreznimi strokovnjaki ter izmenjavo strokovnih delavcev in strokovnega znanja v državi ali po potrebi iz tujine;

               14.

               podpirajo uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij, kot je telemedicina, kjer je to potrebno za zagotovitev dostopa do potrebne posebne zdravstvene oskrbe na daljavo;

               15.

               v svoje načrte ali strategije vključijo potrebne pogoje za razširjanje in mobilnost strokovnega znanja in izkušenj, da bi olajšali zdravljenje bolnikov v njihovem okolju;

               16.

               strokovne centre spodbujajo, naj se pri obravnavi redkih bolezni oprejo na multidisciplinaren pristop oskrbe.

         V.   Zbiranje strokovnega znanja o redkih boleznih na evropski ravni

               17.

               zbirajo nacionalno strokovno znanje o redkih boleznih in podpirajo združevanje tega strokovnega znanja s sorodnimi evropskimi organizacijami, da bi podpirali:

                           (a)

                           izmenjavo najboljših praks o orodjih za diagnostiko in zdravstveno oskrbo ter izobraževanju in socialnem varstvu na področju redkih bolezni;

                           (b)

                           ustrezno poučevanje in usposabljanje za vse zdravstvene delavce, da bi se začeli zavedati obstoja teh bolezni in virov, ki so na voljo za njihovo oskrbo;

                           (c)

                           razvoj zdravniškega usposabljanja na področjih, ki zadevajo diagnostiko in obravnavo redkih bolezni, kot so. genetika, nevrologija, onkologija, pediatrija;

                           (d)

                           razvoj evropskih smernic za diagnostične teste in preverjanje prebivalstva ob spoštovanju nacionalnih odločitev in pristojnosti;

                           (e)

                           porazdelitev priprave poročil o oceni terapevtske ali klinične dodane vrednosti zdravil sirot na ravni Skupnosti med države članice, če se pridobijo pomembno strokovno znanje in izkušnje, da se skrajšajo roki dostopa do zdravil sirot za bolnike z redkimi boleznimi.

         VI.   KREPITEV VLOGE ORGANIZACIJ BOLNIKOV

               18.

               se posvetujejo z bolniki in predstavniki bolnikov o politikah s področja redkih bolezni ter bolnikom olajšajo dostop do najnovejših informacij o redkih boleznih;

               19.

               spodbujajo dejavnosti organizacij bolnikov, kot so ozaveščanje, vzpostavljanje zmogljivosti in usposabljanje, izmenjava informacij in dobrih praks, povezovanje v mreže, doseganje zelo izoliranih bolnikov.

         VII.   Trajnost

               20.

               skupaj s Komisijo skušajo z ustreznimi mehanizmi financiranja in sodelovanja zagotoviti dolgoročno trajnost infrastruktur na področju informiranja, raziskav in zdravstvene oskrbe za redke bolezni –

         POZIVA KOMISIJO, DA:

               1.

               do konca leta 2013 na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice, pripravi poročilo za Evropski parlament, Svet, Evropski ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij o izvajanju tega priporočila, v katerem je treba preučiti učinkovitost predlaganih ukrepov in potrebo po nadaljnjem ukrepanju za izboljšanje življenj bolnikov z redkimi boleznimi in življenj njihovih družin, da se tako omogoči predložitev predlogov v zvezi z morebitnim prihodnjim programom ukrepanja Skupnosti na področju zdravja;

               2.

               Svet redno obvešča o nadaljnjem spremljanju sporočila Komisije o redkih boleznih.

      V Luksemburgu, 8. junija 2009

            Za Svet

            Predsednik

         Petr ŠIMERKA

      (1)  Zakonodajna resolucija z dne 23. aprila 2009 (še ni bila objavljena v UL).

      (2)  Mnenje z dne 25. februarja 2009 (še ni bilo objavljeno v UL).

      (3)  Sklep št. 1295/1999/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 1999 o sprejetju programa ukrepov Skupnosti glede redkih bolezni v okviru dejavnosti na področju javnega zdravja (1999 do 2003) (UL L 155, 22.6.1999, str. 1). Sklep, kakor je bil razveljavljen s Sklepom št. 1786/2002/ES (UL L 271, 9.10.2002, str. 1).

      (4)  Sklep št. 1350/2007/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o uvedbi drugega programa ukrepov Skupnosti na področju zdravja (2008–2013) (Besedilo velja za EGP ) UL L 301, 20.11.2007, str. 3.

      (5)  UL L 18, 22.1.2000, str. 1.

      (6)  Sklep št. 1513/2002/ES evropskega parlamenta in sveta z dne 27. junija 2002 o šestem okvirnem programu Evropske skupnosti na področju raziskav, tehnološkega razvoja in predstavitvenih dejavnosti, ki prispeva k oblikovanju Evropskega raziskovalnega prostora in k inovacijam (2002–2006) (UL L 232, 29.8.2002, str. 1).

      (7)  Sklep št. 1982/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o Sedmem okvirnem programu Evropske skupnosti za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007–2013) (UL L 412, 30.12.2006, str. 1).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  Sklep št. 1786/2002/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. septembra 2002 o sprejetju programa ukrepov Skupnosti na področju javnega zdravja (2003–2008) (UL L 271, 9.10.2002, str. 1).


Pomembno pravno obvestilo

|

52006SC0110

Priporočilo mnenje Sveta v skladu s tretjim odstavkom člena 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Latvije, 2005-2008  /* SEK/2006/0110 končno */

	Bruselj, 1.2.2006SEK(2006) 110 končnoPriporočiloMNENJE SVETAv skladu s tretjim odstavkom člena 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Latvije, 2005–2008(predložena s strani Komisije)OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUMOzadjePakt stabilnosti in rasti, ki je začel veljati 1. julija 1998, temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest. Leta 2005 je bil Pakt prvič spremenjen. Reforma je potrdila koristnost Pakta pri utrjevanju proračunske discipline, vendar je skušala okrepiti njegovo učinkovitost in gospodarsko podporo, pa tudi zaščititi dolgoročno vzdržnost javnih financ.Uredba Sveta (ES) št. 1466/97 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], ki je del Pakta, določa, da morajo države članice Svetu in Komisiji predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe ter njihove letne dopolnitve (države članice, ki so že sprejele enotno valuto, predložijo programe stabilnosti ali njihove dopolnitve, države članice, ki je še niso sprejele, predložijo konvergenčne programe ali njihove dopolnitve). Prvi konvergenčni program Latvije je bil predložen maja 2004. V skladu z Uredbo je Svet na podlagi priporočila Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom 5. julija 2004 podal mnenje. Dopolnitve programov stabilnosti in konvergenčnih programov v skladu z enakim postopkom Komisija oceni in zgoraj navedeni odbor prouči, po potrebi jih prouči tudi Svet.V teh programih morajo države članice podrobno opredeliti svoj srednjeročni cilj za proračunski položaj in določiti ukrepe politike za njegovo doseganje in ohranjanje, vključno s spremljajočimi ekonomskimi predpostavkami. Na podlagi reforme Pakta je treba srednjeročni cilj oblikovati za vsako posamezno državo članico posebej ob upoštevanju ekonomske in proračunske heterogenosti v Uniji, tudi glede na proračunsko tveganje za vzdržnost. V reformi je prav tako predvideno, da je treba v konjunkturnem obdobju doseči bolj simetrični pristop k proračunski politiki na podlagi okrepljene proračunske discipline v obdobju ugodnih gospodarskih razmer, medtem ko je treba „večje strukturne reforme“ s preverljivim vplivom na dolgoročno vzdržnost upoštevati v primeru začasnega odstopanja od srednjeročnega cilja ali poteka prilagoditve nanj.Ob upoštevanju napovedi služb Komisije iz jeseni 2005, kodeksa ravnanja[2], skupno dogovorjene metodologije za ocenjevanje potencialnih proizvodov in ciklično prilagojenih saldov ter širših smernic ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008, je Komisija proučila nedavno predloženo dopolnitev konvergenčnega programa Latvije in na podlagi svoje ocene, navedene spodaj, sprejela priporočilo za mnenje Sveta o njej.Ocena1.  Tretji dopolnjen konvergenčni program Latvije je bil Komisiji poslan 30. novembra in obravnava obdobje od 2005 do 2008. Program na splošno upošteva vzorčno strukturo programov stabilnosti in konvergenčnih programov, opredeljeno v novem kodeksu ravnanja. Program vsebuje vrzeli glede neobveznih podatkov, ki jih določa novi kodeks ravnanja (manjkajo zlasti podatki o produktivnosti dela in opravljenih delovnih urah).2.  V zadnjem desetletju je letna realna rast BDP v Latviji povprečno znašala nad 6 %, kar kaže na izrazito okrevanje po gospodarskih motnjah, povezanih z obdobjem prehoda. Pričakuje se, da bo realni BDP v letu 2005 končno presegel raven izpred leta 1991. To uspešnost rasti opredeljujejo povečana produktivnost in v zadnjem času tudi rast zaposlovanja. Vendar pa neravnovesje v zunanjem saldu, inflacija in število kreditov kažejo na pregrevanje gospodarskih razmer. Zaradi visokih neravnovesij v zunanjem saldu se Latvija opira na prilive kapitala, razmerje med zunanjim dolgom in BDP pa se je povečalo. V dopolnitvi programa je predvideno, da se bo realna rast BDP spustila s 8,4 % v letu 2005 na 7,5 % v letu 2006, sledila pa bo nadaljnja rahla upočasnitev do 7,0 % v letih 2007 in 2008. Pričakuje se, da bosta zasebna poraba in investiranje ostali glavni gonilni sili rasti, medtem ko naj bi prispevki neto izvoza postali zmerno pozitivni. Na splošno se predvidena rast BDP glede na napoved služb Komisije iz jeseni (do leta 2007) in izračune potencialne rasti zdi uresničljiva. Uporaba skupno dogovorjene metodologije na podlagi številk iz dopolnjenega programa kaže, da bi morala potencialna rast BDP ostati visoka, vendar naj bi srednjeročno rahlo upadala; negativna proizvodna vrzel naj bi se pojavila od leta 2007 dalje. Vendar pa je treba izračun potencialne rasti (in zato proizvodne vrzeli) obravnavati previdno v državah, ki gredo skozi hiter proces dohitevanja. V nasprotju s tem se tako projekcije programa za inflacijo po HICP (v hitrem upadanju s 6,9 % v letu 2005 – najvišja med državami članicami – na 3,5 % v letu 2008) kot tudi primanjkljaj tekočega računa (v upadanju s 13,0 % BDP v letu 2004 na 8,0 % BDP v letu 2008) zdita optimistični, zlasti če sta ocenjeni glede na napoved služb Komisije iz jeseni. Na splošno makroekonomski scenarij predstavlja nezanemarljiva tveganja, ki se jim je treba posvetiti v okviru konvergenčnega procesa.3.  Odkar je bil lats 2. maja 2005 sprejet v MDT II, je ostal znotraj razpona nihanja ± 1 % od srednjega tečaja, ki so ga določili latvijski organi. Razlike 3-mesečnih posojilnih obrestnih mer za lats glede na euro so se v teku leta izrazito znižale z nad 100 baznih točk zgodaj januarja na okrog 40 baznih točk pozno novembra. Razlike na denarnem trgu so se izrazito povečale pozno decembra, vendar se zdi, da so bili razlog za to trenutni dejavniki likvidnostni, povezani s povišanjem stopnje rezerv s 6 na 8 odstotkov, ki je začela veljati 24. decembra 2005. V večini leta 2005 so razponi državnih obveznic glede na merila euroobmočja ostali na nizkih ravneh okrog 50 baznih točk.4.  Svet je v svojem mnenju z dne 8. marca 2005 potrdil proračunsko strategijo, predstavljeno v prejšnji dopolnitvi konvergenčnega programa, ki je obravnavala obdobje od 2004 do 2007. Čeprav Svet ni dal nobenih političnih priporočil, je vseeno menil, da je bila ocena primernega proračunskega položaja odvisna od njenega prispevka k pritisku na povpraševanje v gospodarstvu, da bi bila primerna za konsolidacijo zmerne inflacije po nedavnem povečanju na njeno takratno najvišjo vrednost. Glede proračunskega izvrševanja za leto 2005 je v napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 javnofinančni primanjkljaj ocenjen na 1,2 % BDP (na podlagi 9,1 % BDP) glede na cilj, določen v prejšnji dopolnitvi konvergenčnega programa, ki je 1,6 % BDP (s 6,7 % BDP). Vendar pa zadnji podatki na podlagi plačil glede izvrševanja državnega proračuna kažejo, da bo rezultat še boljši. Zato bi lahko bil doseženi primanjkljaj v letu 2005 od javnofinančnega primanjkljaja za leto 2005, ocenjenega v tej dopolnitvi, nižji za 1,5 % BDP (na podlagi realne rasti BDP za 8,4 %).5.  Na podlagi zelo previdne ocene rezultata javnofinančnega primanjkljaja za leto 2005, dopolnitev načrtuje zmerno zmanjšanje primanjkljaja kasneje v programskem obdobju. Dopolnitev predvideva, da bo primanjkljaj ostal pri 1,5 % v letu 2006, padel na 1,4 % v letu 2007 in 1,3 % v zadnjem letu 2008. Načrtuje se, da se bodo tako deleži prihodkov kot odhodkov v razmerju do BDP v programskem obdobju povečali (za 2 odstotni točki). Javne naložbe in „drugi odhodki“, ki niso navedeni ločeno, naj bi se najbolj povečali, socialni transferji, razen tistih v naravi, pa najbolj znižali. Primarni saldo naj bi se v istem obdobju znižal za 0,1 odstotne točke. Dopolnitev iz novembra 2005 na splošno potrjuje načrtovano prilagoditev iz prejšnje dopolnitve glede zmernega obsega in časovne skladnosti kljub občutno boljšemu makroekonomskemu scenariju iz najnovejše dopolnitve.6.  Po izračunih služb Komisije se na podlagi programa v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo načrtuje, da se bo strukturni saldo, tj. ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, v programskem obdobju le nekoliko izboljšal (za okrog 0,75 odstotne točke BDP). Načrtovano prizadevanje proračunske politike bo najbolj intenzivno proti koncu obdobja in se bo osredotočilo na leta, v katerih se ocenjuje, da bo proizvodna vrzel negativna. Dopolnitev opredeljuje srednjeročni cilj za proračunski položaj, kot je določen v Paktu stabilnosti in rasti, ki predvideva strukturni saldo „okoli 1 % BDP“ in načrtuje, da bo ta položaj dosežen v zadnjem letu programskega obdobja. Ker srednjeročni cilj programa presega najnižje merilo (ocenjen na primanjkljaj v višini okoli 2 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve za preprečitev pojava čezmernega primanjkljaja. Srednjeročni cilj programa se lahko oceni, da je na ustrezni ravni, ker v zadostni meri odraža delež dolga in povprečno dolgoročno rast potencialnega proizvoda. Vendar pa bi bil ob upoštevanju zgoraj navedenih tveganj za trajnostno ekonomsko konvergenco bolj primeren zahtevnejši srednjeročni cilj.7.  Proračunski rezultat bi lahko bil slabši od napovedanega v programu. Po drugi strani pa doseženi rezultati previdnega proračunskega načrtovanja kažejo, da bi lahko rezultati bili boljši od načrtovanih (kot je bilo v letu 2004 in kot pričakujejo službe Komisije tudi za leto 2005). Zlasti napovedi rasti in predpostavljene elastičnosti davkov, na katerih temeljijo proračuni, so se doslej izkazale za nekoliko prenizke. Poleg tega se odhodki, predvideni v proračunu, niso vedno v celoti izvrševali, v glavnem zaradi zamud pri izvajanju projektov, ki se delno financirajo iz sredstev EU. Po drugi strani se elastičnosti davkov v sedanji dopolnitvi zdijo optimistične; poleg tega se program nanaša na več (predlaganih) ukrepov socialne politike, ki bi se odražali v povečanih odhodkih, medtem ko je v programu predvideno, da se bo delež takih odhodkov zmanjšal.8.  Glede na to oceno tveganja v programu opisana proračunska strategija morda ne bo zadostovala, da bi do konca programskega obdobja dosegli proračunski položaj v strukturnem smislu, ki bi se obravnaval kot primeren v okviru Pakta. Pa tudi v skladu z oceno, da bo rezultat za leto 2005 dosti boljši, kot je predvideno v programu in blizu srednjeročnega cilja, bi lahko proračunski cilj za leto 2006 privedel do odstopanja od srednjeročnega cilja za do 0,5 % BDP v letu 2006 in tudi 2007. Če se potrdi boljši rezultat za leto 2005 in ohrani cilj za leto 2006, se tudi pojavi skrb, da bi proračunska usmeritev bila ekspanzionistična in neprimerna glede na to, da se obdobje 2005–06 lahko opredeli kot „ugodno“. Za države članice euroobmočja in MDT II Pakt stabilnosti in rasti zahteva letno izboljšanje strukturnega salda za najmanj 0,5 % BDP (kot merilo) z večjo prilagoditvijo v ugodnih obdobjih. Boljši strukturni potek prilagoditev, kot je bil načrtovan, bi tudi bil primeren, da se zagotovi stabilen makroekonomski konvergenčni proces.9.  V skladu s Paktom stabilnosti in rasti je treba „večje strukturne reforme“ s preverljivim vplivom na dolgoročno vzdržnost javnih financ upoštevati pri določanju poteka prilagoditev srednjeročnega cilja programa ali pri dovoljevanju začasnega odstopanja od srednjeročnega cilja programa. Program ugotavlja, da bosta pokojninska reforma, ki je v teku, in zlasti uvedba drugega stebra postopoma zmanjšala prispevke za socialno varnost v javnofinančnem saldu v primerjavi z ravnjo iz leta 2004. Neto stroški pokojninske reforme so v programu ocenjeni na 0,25 % BDP v letu 2005 in bodo postopoma rasli na 1,25 % BDP v letu 2008. To bi lahko omogočilo začasno odstopanje od zahtevanega letnega poteka prilagoditve v višini 0,5 % BDP glede na srednjeročni cilj programa, ker so strukturne reforme, na katerih temelji, v programu dovolj podrobno opisane in imajo pomemben pozitiven vpliv na dolgoročno vzdržnost javnih financ. Poleg tega se zdi skladnost Pogodbe ter Pakta stabilnost in rasti zagotovljena glede določbe o varnostni rezervi, da se prepreči prekoračitev referenčne vrednosti primanjkljaja v višini 3 % BDP v vseh letih programa. Vendar pa se zgornja pobuda za hitrejši ritem prilagoditev glede srednjeročnega cilja programa, ki ga predvideva program, zdi izvedljiva, če so v prvih programskih letih neto stroški pokojninske reforme zmerni.10.  Delež javnega dolga je za leto 2005 ocenjen na 14,9 % BDP, kar je precej pod referenčno vrednostjo iz Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. Načrtuje se, da naj bi se delež dolga v programskem obdobju nekoliko znižal, na 14,7 % BDP v letu 2008, pri čemer visoka nominalna rast BDP bistveno omili učinke primanjkljajev.11.  Videti je, da je Latvija na podlagi predvidenih proračunskih stroškov zaradi staranja prebivalstva izpostavljena nizkemu tveganju glede vzdržnosti javnih financ. Načrtuje se, da bo trenutno zelo nizka stopnja bruto javnega dolga ostala pod referenčno vrednostjo 60 % v vsem projekcijskem obdobju 2005–2050. Pokojninska reforma Latvije, ki so jo začeli leta 1996, bistveno prispeva k obvladovanju proračunskega vpliva zaradi staranja prebivalstva.12.  Ukrepi, predvideni na področju javnih financ, so na splošno skladni s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Zlasti so v konvergenčne programu opredeljeni ukrepi za podporo delovnih mest in rasti, ki so zagotovljeni na podlagi sprememb strukture prihodkov in odhodkov (zlasti s prenosom davčnega bremena z neposrednega na posredno obdavčenje in z zmanjšanjem pri prerazporeditvah) ter na podlagi dejstva, da prednostno nalogo porabe sredstev pomenijo javne naložbe. Vendar potencialna vloga proračunske usmeritve doseganja ključnih ciljev, zlasti zadrževanja inflacije in reševanja neravnovesja v zunanjem saldu, ni bila zadostno preizkušena.13.  V nacionalnem programu reform Latvije, predloženem 21. oktobra 2005, v okviru prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta, je zagotavljanje makroekonomske stabilnosti opredeljeno kot poglavitni izziv, ki vpliva na javne finance in zato dodeljuje glavno vlogo okrepitvi proračunske discipline in postopkom proračunskega načrtovanja. V proračunskih projekcijah konvergenčnega programa so vključene proračunske posledice omejenega števila konkretnih ukrepov reform, opisanih v nacionalnem programu reform. Javnofinančni ukrepi, predvideni v konvergenčnem programu, so skladni z ukrepi, predvidenimi v nacionalnem programu reform. Kot je navedeno zgoraj, so v konvergenčnem programu opredeljeni ukrepi za podporo rasti in zaposlovanja, ki so zagotovljeni na podlagi sprememb strukture prihodkov in odhodkov (zlasti s prenosom davčnega bremena z neposrednega na posredno obdavčenje in z zmanjšanjem pri prerazporeditvah) ter na podlagi dejstva, da prednostno nalogo porabe sredstev pomenijo javne naložbe.Na podlagi zgornje ocene in glede na potrebo po zagotavljanju trajnostne konvergence, vključno z zmanjševanjem neravnovesja v zunanjem saldu in zadrževanjem inflacije, bi bilo primerno, da Latvija prouči uresničevanje bolj ambicioznega proračunskega položaja, kot je sedaj načrtovano, predvsem z dajanjem prednosti uresničevanju srednjeročnega cilja, določenega v programu, ohranjanjem tega cilja v programskem obdobju in izogibanjem prociklični proračunski politiki v „ugodnih obdobjih“.PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s tretjim odstavkom člena 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Latvije, 2005–2008SVET EVROPSKE UNIJE JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[3] in zlasti člena 9(3) Uredbe,ob upoštevanju priporočila Komisije,po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom –PODAL NASLEDNJE MNENJE:14.  Dne [14. februarja 2006] je Svet proučil dopolnitev konvergenčnega programa Latvije, ki obravnava obdobje od 2005 do 2008.15.  V zadnjem desetletju je letna realna rast BDP v Latviji povprečno znašala nad 6 %. To uspešnost rasti opredeljujejo povečana produktivnost in v zadnjem času tudi rast zaposlovanja. Zaradi visokih neravnovesij v zunanjem saldu se Latvija opira na prilive kapitala, razmerje med zunanjim dolgom in BDP pa se je povečalo. Inflacija je od sredine leta 2003 narasla in ostaja nad 6 % in tako zmanjšuje zunanjo konkurenčnost gospodarstva in predstavlja grožnjo rasti. Makroekonomski scenarij, na katerem temelji program, predvideva, da se bo realna rast BDP spustila z 8,4 % v letu 2005 na povprečno 7,2 % v ostalem programskem obdobju. Ta scenarij je bil ocenjen na podlagi trenutno razpoložljivih podatkov in videti je, da temelji na uresničljivih predpostavkah o rasti. Projekcije v programu glede inflacije in primanjkljaja tekočega računa so videti nekoliko nizke.16.  Program na splošno upošteva vzorčno strukturo programov stabilnosti in konvergenčnih programov, opredeljeno v novem kodeksu ravnanja[4].17.  Javnofinančni primanjkljaj za leto 2005 v tej dopolnitvi je ocenjen na 1,5 % BDP na podlagi realne rasti BDP v višini 8,4 %. To pomeni malo manjši primanjkljaj in znatno boljšo uspešnost rasti, kot je bilo predvideno v predhodnem programu (primanjkljaj v višini 1,6 % BDP, rast v višini 6,7 %). V napovedi služb Komisije iz jeseni je primanjkljaj ocenjen na 1,2 % BDP na podlagi rasti BDP v višini 9,1 %. Vendar pa zadnji podatki glede izvrševanja državnega proračuna na podlagi plačil kažejo, da bo rezultat še boljši, kot je bilo predstavljeno v dopolnitvi in napovedi služb Komisije iz jeseni.18.  Mnenje Sveta o prejšnji dopolnitvi, sprejeto 8. marca 2005, ni vsebovalo nobenih političnih priporočil. Vendar pa je navedlo, da ocena poteka konsolidacije in ustreznosti proračunskega položaja pogojena z ugodnim razvojem zunanjega salda, pritiskom povpraševanja v gospodarstvu in zmernostjo inflacije po nedavnem povečanju na njeno najvišjo vrednost.19.  Cilj dopolnitve programa je zmerno zmanjšanje javnofinančnega primanjkljaja. Dopolnitev predvideva, da bo javnofinančni primanjkljaj znašal 1,5 % v letu 2005, 1,5 % v letu 2006, 1,4 % v letu 2007 in 1,3 % v zadnjem letu 2008. Primarni saldo naj bi se v istem obdobju znižal za 0,1 odstotne točke. Načrtuje se, da se bodo tako deleži prihodkov kot odhodkov v razmerju do BDP v programskem obdobju povečali (za 2,1 oziroma 1,9 odstotne točke). Javne naložbe in „drugi“ odhodki, ki niso navedeni ločeno, se bodo najbolj povečali (od 2,3 % BDP do 3,3 % BDP v letu 2008 oziroma od 12,3 % BDP do13,8 % BDP v letu 2008) in socialni transferji, razen tistih v naravi, pa najbolj znižali (od 9,3 % BDP v letu 2005 do 8,9 % BDP v letu 2008). Dopolnitev iz novembra 2005 v primerjavi s prejšnjo na splošno potrjuje načrtovano prilagoditev, čeprav izhaja iz precej boljših predvidevanj o rasti.20.  Po izračunih služb Komisije se na podlagi programa v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo načrtuje, da se bo strukturni saldo, tj. ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, v programskem obdobju le nekoliko izboljšal (za okrog 0,75 odstotne točke BDP). Načrtovano prizadevanje proračunske politike bo najbolj intenzivno proti koncu obdobja in se bo osredotočilo na leta, v katerih se ocenjuje, da bo proizvodna vrzel negativna. Dopolnitev opredeljuje srednjeročni cilj za proračunski položaj, kot je določen v Paktu stabilnosti in rasti, ki predvideva strukturni primanjkljaj „okoli 1 % BDP“, in načrtuje, da bo ta položaj dosežen v zadnjem letu programskega obdobja. Ker srednjeročni cilj programa presega najnižje merilo (ocenjen na primanjkljaj v višini okoli 2 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve za preprečitev pojava čezmernega primanjkljaja. Srednjeročni cilj programa se lahko oceni, da je na ustrezni ravni, ker v zadostni meri odraža delež dolga in povprečno dolgoročno rast potencialnega proizvoda. Vendar pa bi bil ob upoštevanju zgoraj navedenih tveganj za trajnostno ekonomsko konvergenco bolj primeren zahtevnejši srednjeročni cilj.21.  Proračunski rezultat bi lahko bil slabši od napovedanega v programu. Čeprav so se napovedi rasti in predpostavke o elastičnosti davkov, na katerih temeljijo proračuni, izkazale za previdne, je to v tem programu drugače, saj se zdijo predpostavke o elastičnosti davkov ugodne. Poleg tega se program nanaša na več (predlaganih) ukrepov na področju socialne politike, kar bi povečalo in ne zmanjšalo odhodke, kot je predvideno v programu.22.  Glede na to oceno tveganja proračunska naravnanost v programu morda ne bo zadostovala za dosego proračunskega položaja v strukturnem smislu do konca programskega obdobja, ki se lahko šteje za primernega v skladu s Paktom. Zato bi, kot je navedeno zgoraj, bila bolj zaželena bolj ambiciozna strategija. Ritem prilagoditev na srednjeročni cilj programa, ki ga predvideva program, ni v skladu s Paktom stabilnosti in rasti, ki kot merilo določa, da mora v državah članicah euroobmočja in MDT II letno izboljšanje strukturnega salda znašati najmanj 0,5 % BDP in da mora biti prilagoditev v obdobju ugodnih gospodarskih razmer višja. Zlasti morebitno poslabšanje strukturnega salda v letu 2006, ki predvideva ohranjanje cilja v letu 2006, če bi bil rezultat v letu 2005 znatno boljši od pričakovanega, bi ustrezal znatnemu proračunskemu znižanju v okviru nenehnih zelo visokih pritiskov povpraševanja in pomembnih tveganj za stabilnost.23.  V skladu s Paktom stabilnosti in rasti je treba „večje strukturne reforme“ s preverljivim vplivom na dolgoročno vzdržnost javnih financ upoštevati v primeru določanja poteka prilagoditve na srednjeročni cilj programa ali za omogočanje začasnega odstopanja od njega. Program ugotavlja, da bosta pokojninska reforma v teku in zlasti uvedba drugega stebra postopoma zmanjšali prispevke za socialno varnost v javnofinančnem saldu glede na raven iz leta 2004. Program ocenjuje neto stroške pokojninske reforme na 0,25 % BDP v letu 2005, ki postopoma naraščajo na 1,25 % BDP v letu 2008. To bi lahko omogočalo začasno odstopanje od zahtevanega letnega poteka prilagoditve za 0,5 % BDP na srednjeročni cilj programa ker so strukturne reforme, na katerih temelji, dovolj podrobno opisane v programu in imajo pomemben pozitiven vpliv na dolgoročno vzdržnost javnih financ. Poleg tega se zdi, da je skladnost s proračunskimi zahtevami Pogodbe ter Pakta stabilnosti in rasti zagotovljena glede določbe o varnostni rezervi, da se prepreči prekoračitev referenčne vrednosti primanjkljaja v višini 3 % BDP v vseh letih programa. Vendar pa se zgornja pobuda za hitrejši ritem prilagoditev glede srednjeročnega cilja programa, ki ga predvideva program, zdi izvedljiva, če so v prvih programskih letih neto stroški pokojninske reforme zmerni.24.  Delež javnega dolga je za leto 2005 ocenjen na 14,9 % BDP, kar je precej pod referenčno vrednostjo iz Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. Načrtuje se, da naj bi se delež dolga v programskem obdobju le nekoliko znižal, na 14,7 % BDP v letu 2008, pri čemer visoka nominalna rast BDP bistveno omili učinke primanjkljajev.25.  Videti je, da je Latvija na podlagi predvidenih proračunskih stroškov zaradi staranja prebivalstva izpostavljena nizkemu tveganju glede vzdržnosti javnih financ[5]. Predvideva se, da bo trenutno zelo nizka stopnja bruto javnega dolga ostala pod referenčno vrednostjo 60 % v vsem projekcijskem obdobju 2005–2050. Latvija izvaja pokojninsko reformo, ki so jo začeli leta 1996, ki bistveno prispeva k obvladovanju proračunskega vpliva zaradi staranja prebivalstva.26.  Ukrepi, predvideni na področju javnih financ, so na splošno skladni s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Zlasti so v konvergenčnem programu opredeljeni ukrepi za podporo delovnih mest in rasti, ki so zagotovljeni na podlagi sprememb strukture prihodkov in odhodkov (zlasti s prenosom davčnega bremena z neposrednega na posredno obdavčenje in z zmanjšanjem prerazporeditev) ter na podlagi dejstva, da prednostno nalogo porabe sredstev pomenijo javne naložbe. Vendar je potrebno večje osredotočenje na doseganje ključnih ciljev, kot so zadrževanje inflacije in obravnavanje neravnovesja zunanjega salda ter povečanje stopnje aktivnosti s spodbujanjem vključujočega trga dela.27.  V nacionalnem programu reform Latvije, predloženem 21. oktobra 2005, v okviru prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta, je zagotavljanje makroekonomske stabilnosti opredeljeno kot poglavitni izziv, ki vpliva na javne finance in zato dodeljuje glavno vlogo okrepitvi proračunske discipline in postopkom proračunskega načrtovanja. V proračunskih projekcijah konvergenčnega programa so vključene proračunske posledice omejenega števila konkretnih ukrepov reform, opisanih v nacionalnem programu reform. Ukrepi na področju javnih financ, predvideni v konvergenčnem programu, so skladni z ukrepi, predvidenimi v nacionalnem programu reform. Kot je navedeno zgoraj, so v konvergenčnem programu opredeljeni ukrepi za spodbujanje delovnih mest in rasti, ki so zagotovljeni na podlagi sprememb strukture prihodkov in odhodkov (zlasti s prenosom davčnega bremena z neposrednega na posredno obdavčenje in z zmanjšanjem prerazporeditev) ter na podlagi dejstva, da prednostno nalogo porabe sredstev pomenijo javne naložbe.Na podlagi zgornje ocene in glede na potrebo po zagotavljanju trajnostne konvergence, vključno z zmanjševanjem neravnovesja zunanjega salda in zadrževanjem inflacije, je Svet mnenja, da bi bilo primerno, da Latvija prouči uresničevanje bolj ambicioznega proračunskega položaja, kot je sedaj načrtovano, predvsem z dajanjem prednosti uresničevanju srednjeročnega cilja, določenega v programu, ohranjanjem tega cilja v programskem obdobju in izogibanjem prociklični proračunski politiki v „ugodnih obdobjih“.Primerjava ključnih makroekonomskih in proračunskih projekcij2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Realni BDP (spremembe v %) | KP nov. 2005 | 8,5 | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 |COM nov. 2005 | 8,3 | 9,1 | 7,7 | 7,1 | ni podatkov |KP dec. 2004 | 8,1 | 6,7 | 6,5 | 6,5 | ni podatkov |Inflacija po HICP (%) | KP nov. 2005 | 6,2 | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 |COM nov. 2005 | 6,2 | 6,8 | 6,0 | 4,8 | ni podatkov |KP dec. 2004 | 6,2 | 4,3 | 3,0 | 3,0 | ni podatkov |Proizvodna vrzel (v % potencialnega BDP) | CP nov. 20053 | 0,5 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 |COM nov. 20055 | 0,1 | 0,8 | 0,3 | -0,7 | ni podatkov |KP dec. 20043 | 1,6 | 0,9 | 0,0 | -0,5 | ni podatkov |Javnofinančni saldo1 (v % BDP) | KP nov. 2005 | -1,0 | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 |COM nov. 2005 | -1,0 | -1,2 | -1,5 | -1,5 | ni podatkov |KP dec. 2004 | -1,7 | -1,6 | -1,5 | -1,4 | ni podatkov |Primarni saldo (v % BDP) | KP nov. 2005 | -0,2 | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 |COM nov. 2005 | -0,2 | -0,5 | -0,8 | -0,8 | ni podatkov |KP dec. 2004 | -0,9 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | ni podatkov |Ciklično prilagojeni saldo = strukturni saldo2 (v % BDP) | KP nov. 20053 | -1,1 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1.0 |COM nov. 20054 | -1,0 | -1,5 | -1,6 | -1,3 | ni podatkov |KP dec. 2004 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |Bruto javni dolg (v % BDP) | KP nov. 2005 | 13,1 | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 |COM nov. 2005 | 14,7 | 12,8 | 13,0 | 13,2 | ni podatkov |KP dec. 2004 | 14,2 | 14,5 | 15,8 | 15,0 | ni podatkov |Opombe: 1 Neto stroški pokojninske reforme v teku (uvedba drugega stebra) so vključeni v primanjkljaj. Stroški so ocenjeni na 0,27 % BDP v 2005, 0,37 % BDP v 2006, 0,62 % BDP v 2007 in 1,32 % BDP v 2008. 2 Ciklično prilagojeni saldo (kot v prejšnjih vrsticah) brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov. Vsakoletno izboljšanje ciklično prilagojenega salda predvideno v programu, ki odraža prilagoditve, ki izhajajo iz postopnega izvajanja pokojninske reforme, bi znašalo 0,2 % BDP v 2006, 0,6 % BDP v 2007 in 1,0 % BDP v 2008, v povprečju 0,6 % v obdobju 2006–2008. Ker v programu ni opredeljenih drugih enkratnih in začasnih ukrepov, sta ciklično prilagojeni saldo in strukturni saldo ista. 3 Izračuni služb Komisije na podlagi podatkov iz programa. 4 V napovedi služb Komisije ni enkratnih in drugih začasnih ukrepov. 5 Na podlagi ocenjene potencialne rasti v višini 7,9 %, 8,3 %, 8,3 % in 8,2 % za posamezna leta v obdobju 2004–2007. Vir: Konvergenčni program(KP); gospodarske napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 (COM); izračuni služb Komisije. |[1] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Vsi dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] „Podrobni opis izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernice o obliki in vsebini programov stabilnosti in konvergenčnih programov“, ki jih je 11. oktobra 2005 potrdil Ekonomsko-finančni svet.[3] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[4] Program vsebuje vrzeli glede neobveznih podatkov, ki jih določa novi kodeks ravnanja (manjkajo zlasti podatki o produktivnosti dela in opravljenih delovnih urah).[5] Podrobnosti o dolgoročni vzdržnosti so na voljo v tehnični oceni programa, ki so jo izdelale službe Komisije: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.


Pomembno pravno obvestilo

|

52006SC0027

Priporočilo mnenje Sveta v skladu s tretjim odstavkom člena 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Švedske, 2005-2008  /* SEK/2006/0027 končno */

	[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |Bruselj, 11.1.2006SEK(2006) 27 končnoPriporočiloMNENJE SVETAv skladu s tretjim odstavkom člena 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Švedske, 2005–2008(predložena s strani Komisije)OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUMOzadjePakt stabilnosti in rasti, ki je začel veljati 1. julija 1998, temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest. Leta 2005 je bil Pakt prvič spremenjen. Reforma je potrdila koristnost Pakta pri utrjevanju proračunske discipline, vendar je skušala okrepiti njegovo učinkovitost in gospodarsko podporo, pa tudi zaščititi dolgoročno vzdržnost javnih financ.Uredba Sveta (ES) št. 1466/97 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], ki je del Pakta, določa, da morajo države članice Svetu in Komisiji predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe ter njihove letne dopolnitve (države članice, ki so že sprejele enotno valuto, predložijo programe stabilnosti ali njihove dopolnitve, države članice, ki je še niso sprejele, predložijo konvergenčne programe ali njihove dopolnitve). Prvi konvergenčni program Švedske je bil predložen decembra 1998. V skladu z Uredbo je Svet na podlagi priporočila Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom 8. februarja 1999 podal mnenje. Dopolnitve programov stabilnosti in konvergenčnih programov v skladu z enakim postopkom Komisija oceni in zgoraj navedeni odbor prouči, po potrebi jih prouči tudi Svet.V teh programih morajo države članice podrobno opredeliti svoj srednjeročni cilj za proračunski položaj in določiti ukrepe politike za njegovo doseganje in ohranjanje, vključno s spremljajočimi ekonomskimi predpostavkami. Na podlagi reforme Pakta je treba srednjeročni cilj oblikovati za vsako posamezno državo članico posebej ob upoštevanju ekonomske in proračunske heterogenosti v Uniji, tudi glede proračunskega tveganja za vzdržnost. V reformi je prav tako predvideno, da je treba v konjunkturnem obdobju doseči bolj simetrični pristop k proračunski politiki na podlagi okrepljene proračunske discipline v času ugodnih gospodarskih razmer, medtem ko je treba „večje strukturne reforme“ s preverljivim vplivom na dolgoročno vzdržnost upoštevati v primeru začasnega odstopanja od srednjeročnega cilja ali poteka prilagoditve nanj.Ob upoštevanju napovedi služb Komisije iz jeseni 2005, kodeksa ravnanja[2], skupno dogovorjene metodologije za ocenjevanje proizvodnih potencialov in ciklično prilagojenih saldov ter širših smernic ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008, je Komisija proučila nedavno predloženo dopolnitev konvergenčnega programa Švedske in na podlagi svoje ocene, navedene spodaj, sprejela priporočilo za mnenje Sveta o njej.Ocena1.  Šesta dopolnitev konvergenčnega programa Švedske je bila poslana Komisiji dne 24. novembra 2005 in obravnava obdobje med 2005 in 2008. Program temelji na predlogu proračuna za leto 2006, ki ga je Parlament sprejel 16. decembra 2005. Program na splošno upošteva vzorčno strukturo programov stabilnosti in konvergenčnih programov, opredeljeno v novem kodeksu ravnanja. Program ima vrzeli v obveznih in neobveznih podatkih, ki jih predpisuje novi kodeks ravnanja (manjkajo zlasti podatki v zvezi s sredstvi za zaposlene). Švedski program ne določa izrecno srednjeročnega cilja za proračunski položaj, kakor zahteva kodeks ravnanja.2.  Realna letna rast BDP na Švedskem je bila povprečno v zadnjem desetletju nekoliko nižja od 3 %. Takšno rast so zaznamovali znaten razvoj produktivnosti in pozitivni prispevki brez izvoza. Vendar je bila v zadnjih nekaj letih rast zaposlovanja šibka, stopnja zaposlenosti se je zmanjšala, brezposelnost pa povečala. Razvoj inflacije je ostal na nižji stopnji cilja Riksbank v višini 2 % plus ali minus ena odstotna točka. Za realno rast BDP se v dopolnitvi pričakuje, da bo v višini 2,4 % v letu 2005 in se potem okrepila na 3,1 % v letu 2006, 2,8 % v letu 2007 in 2,3 % v letu 2008. Za rast zaposlovanja se pričakuje povečanje v prihodnjih letih. Na splošno je makroekonomski scenarij, na katerem temelji dopolnitev, videti uresničljiv in je v glavnem skladen z oceno služb Komisije, vključno z napovedjo 2005 iz jeseni. Izračuni, ki na podlagi dopolnitve podatkov uporabljajo skupno dogovorjeno metodologijo, kažejo na to, da stopnja rasti potencialnega BDP ostaja razmeroma visoka, vendar srednjeročno rahlo upada. V gospodarstvu je bilo leta 2005 na voljo malo neuporabljenih sredstev, vendar se proizvodna vrzel zapre že v letu 2006. Za inflacijske pritiske se pričakuje, da bodo ostali obvladljivi in v programskem obdobju postopoma dosegli cilj Riksbank v višini 2 %. Projekcije v programu glede inflacije so videti realistične.3.  Krona se je v primerjavi z eurom razmeroma ustalila v obdobju med 2002–2004, vendar se je njena vrednost nedavno znižala kljub stabilnemu makroekonomskemu okolju na Švedskem, predvidevanju solidne rasti in presežkom tekočega računa, kar verjetno odražajo razmeroma nizke repo obrestne mere. Razlika v donosu med dolgoročnimi državnimi obveznicami na Švedskem in v euroobmočju, ki je ostala pri okoli 50 baznih točkah v začetku leta 2004, se je znižala na skoraj nič.4.  Svet je 18. januarja 2005 v svojem mnenju potrdil proračunsko strategijo, predstavljeno v dopolnitvi konvergenčnega programa Švedske iz leta 2004. V zvezi z izvrševanjem proračuna za leto 2005 je dopolnitev iz leta 2004 imela za cilj javnofinančni presežek v višini 0,6 % BDP za leto 2005, sedanja dopolnitev pa napoveduje presežek v višini 1,6 % kljub temu, da je bila rast v letu 2005 revidirana navzdol. Na splošno so bili prihodki boljši od pričakovanih, delno zaradi nekaterih enkratnih davkov na podjetja, vendar so bili tudi odhodki zmerni.5.  Proračunski okvir na Švedskem je naravnan na ohranitvi zdravih javnih financ ob polnem zaposlovanju in trajnostni rasti. V ta namen vključuje cilj javnofinančnega presežka skozi cikel povprečno v višini 2 % BDP, večletne nominalne zgornje meje za odhodke institucionalnih enot centralne ravni države in zahtevo uravnoteženega proračuna za institucionalne enote lokalne ravni države. Ta dopolnitev predvideva javnofinančni presežek v višini 1,6 % v letu 2005, 0,9 % v letu 2006, 1,2 % v letu 2007 in 1,7 % v zadnjem letu 2008. Deleži odhodkov in prihodkov postopoma upadajo skozi programsko obdobje. Vendar, medtem ko je zmanjšanje deleža prihodkov nakopičeno na začetku, je zmanjšanje deleža odhodkov na koncu. Medtem ko se za pokojninski sistem in za podsektor institucionalnih enot lokalne ravni države pričakuje, da bosta beležila stabilne presežke, povzroča primanjkljaj institucionalnih enot na centralni ravni države spremembe javnofinančnega položaja. Švedska trenutno uporablja prehodno obdobje do pomladi 2007 za izvršitev odločitve Eurostata iz marca 2004 o razvrstitvi pokojninskih sistemov, ki se financirajo iz drugega stebra. Učinek izvršitve te odločitve na javnofinančni saldo bi bila prilagoditev navzdol v višini okoli 1 % BDP vsako leto. Na splošno, v primerjavi s prejšnjim programom, nova dopolnitev na splošno potrjuje načrtovano prilagoditev na podlagi rahlo bolj ugodnega makroekonomskega scenarija.6.  Na podlagi izračunov služb Komisije in programa v skladu s skupaj dogovorjeno metodologijo znaša ocenjeni ciklično prilagojeni proračunski saldo (CAB) brez enkratnih ukrepov okoli 1 % BDP v letu 2006, zmanjšan z okoli 1,75 % BDP v letu 2005. Fiskalna ekspanzija, načrtovana za leto 2006, tako poteka v okviru zapiranja proizvodne vrzeli in izboljšanja cikličnih pogojev. Ciklično prilagojeni proračunski saldo se potem postopno izboljšuje v smeri 1,5–2 % v 2007–2008.7.  Program predstavlja cilj povprečnega nacionalnega presežka 2 % skozi cikel kot vodilno srednjeročno referenco v strategiji dopolnitve. To je tudi temeljni kamen za pravila švedskega nacionalnega proračunskega okvira. Zato se lahko na 2 % BDP gleda kot srednjeročni cilj programa.8.  Ker srednjeročni cilj programa presega najnižje merilo (primanjkljaj, ocenjen v višini okoli 0,5 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve v primeru pojava čezmernega primanjkljaja. Glede ustreznosti je srednjeročni cilj iz programa znatno bolj zahteven, kot bi zahtevala delež dolga in povprečna rast potencialnega proizvoda. Vendar ostaja njegovo doseganje ključno za zagotavljanje dolgoročne vzdržnosti.9.  Na splošno so tveganja, ki jih vsebujejo proračunske projekcije v dopolnitvi, videti pozitivna. To je zato, ker novejši nacionalni podatki o računih poudarjajo rast v letu 2005, ki je bila višja od napovedi iz programa. Poleg tega novejši podatki o denarnih tokovih kažejo na to, da so bili davčni prihodki proti koncu leta 2005 bistveno večji od tistih, ki so bili vključeni v dopolnitev proračunskih zneskov. Zato bi lahko bil proračunski rezultat boljši od napovedanega v programu.10.  Ob tej oceni tveganja se zdi proračunska naravnanost v programu na splošno zadostna za zagotovitev, da bo srednjeročni cilj programa dosežen do konca programskega obdobja. Vendar ekspanzivna proračunska politika za leto 2006 povzroča odstopanje proračunskega položaja od srednjeročnega cilja za približno 1 % BDP leta 2006 in 2007, kar pomeni tveganje za dosego srednjeročnega cilja v programskem obdobju. Poleg tega obstaja tudi zaskrbljenost, da bi lahko močno ekspanzivna proračunska naravnanost v letu 2006 (pri čemer se ciklično prilagojeni proračunski saldo poslabša za vsaj 1 odstotno točko) ne bila povsem ustrezna, v smislu, da se to obdobje lahko izkaže kot „čas ugodnih razmer“. Vendar, kakor je bilo že rečeno, je srednjeročni cilj programa precej bolj zahteven, kot zahteva Pakt stabilnosti in rasti. Zlasti obstaja skozi celotno programsko obdobje zadostna varnostna rezerva, da se prepreči prekoračitev praga 3 % BDP za primanjkljaj ob normalnih cikličnih nihanjih. Ta ocena, kakor je videti, bo držala tudi ob prerazporeditvi pokojninskih sistemov, ki se financirajo iz drugega stebra, zunaj javnofinančnih računov v letu 2007, kakor zahteva Eurostat. Na splošno je proračunski položaj zdrav in proračunska strategija zagotavlja zgled proračunskih politik, ki se vodijo v skladu s Paktom.11.  Predvideva se, da bo delež bruto javnega dolga še naprej upadal in dosegel 46 % BDP leta 2008. Zadolženost povzroča zlasti sektor na centralni ravni države, ki beleži proračunske primanjkljaje, presežek v pokojninskem sistemu pa je zlasti namenjen naložbam v nejavne dejavnosti, kar upočasnjuje zmanjšanje deleža javnega dolga. Delež dolga brez finančnih sredstev je negativen, kar pomeni, da ima javnofinančni sektor saldo brez sredstev. To predvideva izboljšanje z nekaj -6 % BDP v letu 2004 na blizu -9 % v letu 2008. Te projekcije so videti uresničljive.12.  Videti je, da je Švedska na podlagi predvidenih proračunskih stroškov zaradi staranja prebivalstva izpostavljena nizkemu tveganju glede vzdržnosti javnih financ. Stopnja bruto javnega dolga je trenutno precej pod referenčno vrednostjo, ki znaša 60 %, in predvideva se, da bo ostala pod referenčno vrednostjo skozi večji del programskega obdobja. Švedska strategija, ki vzdržnost postavlja v ospredje proračunske politike, vključno z reformo pokojninskega sistema, ki vključuje obvladovanje odhodkov za pokojnine ter predvideva akumulacijo sredstev, pozitivno prispeva k predvidevanjem glede javnih financ. Trenutno ugoden proračunski položaj prispeva k omejevanju napovedanega proračunskega vpliva staranja prebivalstva, medtem ko načrtovana konsolidacija v smeri 2-odstotnega srednjeročnega cilja na koncu programskega obdobja prispeva k izboljšanju vzdržnosti.13.  Ukrepi, predvideni na področju javnih financ, so na splošno skladni s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Čeprav se načrtuje, da bo ohranjen dovolj močan srednjeročni proračunski položaj, bo odstopanje od srednjeročnega cilja v letih 2006–2007 lahko pomenilo prociklično tveganje, ki tudi postavlja pod vprašaj dosego srednjeročnega cilja na koncu programskega obdobja.14.  Švedski nacionalni program reform, predložen 21. oktobra 2005 v okviru prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta, zelo poudarja trajnostni razvoj in dejstvo, da sta dosega in ohranitev visoke stopnje vključenosti v trg dela in opravljenih delovnih ur pomembna izziva, ki bosta dolgoročno znatno vplivala na javne finance. Nacionalni program reform vključuje proračun za leto 2006, ki je tudi temelj dopolnitve programa; v tem smislu sta dokumenta dosledna.15.  PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s tretjim odstavkom člena 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Švedske, 2005–2008SVET EVROPSKE UNIJE JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[3] in zlasti člena 9(3) Uredbe,ob upoštevanju priporočila Komisije,po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom –PODAL NASLEDNJE MNENJE:16.  Svet je 24. januarja 2006 proučil dopolnitev konvergenčnega programa Švedske, ki zajema obdobje 2005–2008. Program na splošno upošteva vzorčno strukturo programov stabilnosti in konvergenčnih programov, opredeljeno v novem kodeksu ravnanja. Program ima vrzeli v obveznih in neobveznih podatkih, ki jih predpisuje novi kodeks ravnanja (manjkajo zlasti podatki v zvezi s sredstvi za zaposlene). Švedski program ne določa izrecno srednjeročnega cilja za proračunski položaj, kakor zahteva kodeks ravnanja.17.  Realna letna rast BDP na Švedskem je bila povprečno v zadnjem desetletju nekoliko nižja od 3 %. Takšno rast so zaznamovali znaten razvoj produktivnosti in pozitivni prispevki neto izvoza. Vendar je v zadnjih nekaj letih bila rast zaposlovanja šibka, stopnja zaposlenosti se je zmanjšala, brezposelnost pa povečala. Makroekonomski scenarij, na katerem temelji program, predvideva, da se bo rast realnega BDP povečala z 2,4 % leta 2005 na 3,1 % leta 2006 in povprečno za 2,5 % v naslednjih dveh letih programskega obdobja. V prvih dveh letih programskega obdobja predvidevanja o rasti vključujejo izboljšanje cikličnih razmer, ki bodo nato po projekcijah v glavnem ostale nevtralne. Ta scenarij, ocenjen na podlagi trenutno razpoložljivih informacij, se zdi verjeten. Projekcije v programu glede inflacije so videti realistične.18.  Svet je 18. januarja 2005 v svojem mnenju potrdil proračunsko strategijo, predstavljeno v dopolnitvi konvergenčnega programa Švedske iz leta 2004. V zvezi z izvrševanjem proračuna za leto 2005 je dopolnitev iz leta 2004 imela za cilj javnofinančni presežek v višini 0,6 % BDP za leto 2005, sedanja dopolnitev pa napoveduje presežek v višini 1,6 % kljub temu, da je bila rast v letu 2005 revidirana navzdol. Na splošno so bili prihodki boljši od pričakovanih, delno zaradi nekaterih enkratnih davkov na podjetja, vendar so bili tudi odhodki zmerni.19.  Proračunski okvir je naravnan na ohranitvi zdravih javnih financ ob polnem zaposlovanju in trajnostni rasti. V ta namen vključuje cilj javnofinančnega presežka skozi cikel povprečno v višini 2 % BDP, večletne nominalne zgornje meje za odhodke institucionalnih enot centralne ravni države in zahtevo uravnoteženega proračunskega stanja za institucionalne enote lokalne ravni države. Ta dopolnitev predvideva javnofinančne presežke v višini 1,6 % leta 2005, 0,9 % leta 2006, 1,2 % leta 2007 in 1,7 % v zadnjem letu 2008. Deleži odhodkov in prihodkov postopoma upadajo skozi programsko obdobje. Upadanje v deležu prihodkov je nakopičeno na začetku, leta 2006, zaradi davčnih znižanj, upadanje deleža prihodkov pa na koncu, ob napovedanem izboljšanju na trgu dela. V primerjavi s prejšnjo dopolnitvijo sedanja dopolnitev v glavnem potrjuje podobno proračunsko prilagoditev v okviru ugodnejšega makroekonomskega scenarija.20.  Program predstavlja cilj povprečnega nacionalnega presežka 2 % skozi cikel kot vodilno srednjeročno referenco v strategiji dopolnitve. To je torej temeljni kamen za pravila švedskega nacionalnega proračunskega okvira. Vrednost 2 % BDP se torej lahko upošteva kot srednjeročni cilj programa v skladu z načeli srednjeročnih ciljev, določenih v Paktu stabilnosti in rasti ter v kodeksu ravnanja. Po načrtih se bo skozi programsko obdobje strukturni saldo, izračunan na podlagi skupno dogovorjene metodologije, povečal s približno 1 % BDP leta 2006 na približno 1,5–2 % BDP leta 2008.21.  Ker srednjeročni cilj programa presega najnižje merilo (primanjkljaj, ocenjen v višini okoli 0,5 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve v primeru pojava čezmernega primanjkljaja. Glede ustreznosti je srednjeročni cilj iz programa znatno bolj zahteven, kot bi zahteval delež dolga in povprečna rast potencialne proizvodne vrzeli. Vendar ostaja njegovo doseganje ključno za zagotavljanje dolgoročne vzdržnosti.22.  Proračunski rezultat za leto 2005 bi lahko bil boljši od načrtovanega v programu. Zlasti novejše informacije na podlagi trenutka plačila o davčnih prihodkih in štirimesečnih davčnih računih so v podporo tej oceni.23.  Ob tej oceni tveganja se zdi proračunska naravnanost v programu na splošno zadostna za zagotovitev, da bo srednjeročni cilj programa dosežen do konca programskega obdobja. Vendar ekspanzivna proračunska politika za leto 2006 povzroča odstopanje proračunskega položaja od srednjeročnega cilja za približno 1 % BDP leta 2006 in 2007, kar pomeni tveganje za dosego srednjeročnega cilja v programskem obdobju. Poleg tega obstaja tudi zaskrbljenost, da bi lahko močno ekspanzivna proračunska naravnanost v letu 2006 (pri čemer se ciklično prilagojeni proračunski saldo poslabša za skoraj 1 odstotno točko) ne bila povsem ustrezna, v smislu, da se to obdobje lahko izkaže kot „čas ugodnih razmer“. Vendar, kakor je bilo že rečeno, je srednjeročni cilj programa precej bolj zahteven, kot zahteva Pakt stabilnosti in rasti. Zlasti obstaja skozi celotno programsko obdobje zadostna varnostna rezerva, da se prepreči praga 3 % BDP za primanjkljaj ob normalnih cikličnih nihanjih. Ta ocena, kakor je videti, bo držala tudi ob prerazporeditvi pokojninskih sistemov, ki se financirajo iz drugega stebra, zunaj javnofinančnih računov v letu 2007, kakor zahteva Eurostat. Na splošno je proračunski položaj zdrav in proračunska strategija zagotavlja zgled proračunskih politik, ki se vodijo v skladu s Paktom.24.  Ocenjuje se, da je delež javnega dolga v letu 2005 dosegel okoli 51 % BDP, kar je precej pod referenčno vrednostjo Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. Program predvideva, da bo delež dolga upadel na 46 % BDP do leta 2008.25.  Videti je, da je Švedska na podlagi predvidenih proračunskih stroškov zaradi staranja prebivalstva izpostavljena nizkemu tveganju glede vzdržnosti javnih financ. Stopnja bruto javnega dolga je trenutno precej pod referenčno vrednostjo, ki znaša 60 %, in predvideva se, da bo ostala pod referenčno vrednostjo skozi večji del programskega obdobja. Švedska strategija, ki vzdržnost postavlja v ospredje proračunske politike, vključno z reformo pokojninskega sistema, vključuje obvladovanje odhodkov za pokojnine ter predvideva akumulacijo sredstev, pozitivno prispeva k predvidevanjem glede javnih financ. Trenutno ugoden proračunski položaj prispeva k omejevanju napovedanega proračunskega vpliva staranja prebivalstva, medtem ko načrtovana konsolidacija v smeri 2-odstotnega srednjeročnega cilja na koncu programskega obdobja prispeva k izboljšanju vzdržnosti[4].26.  Ukrepi, predvideni na področju javnih financ, so na splošno skladni s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005-2008. Čeprav se načrtuje, da bo ohranjen dovolj močan srednjeročni proračunski položaj, bo odstopanje od srednjeročnega cilja v letih 2006–2007 lahko pomenilo prociklično tveganje, ki tudi postavlja pod vprašaj dosego srednjeročnega cilja na koncu programskega obdobja.27.  Švedski nacionalni program reform, predložen 21. oktobra 2005 v okviru prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta, zelo poudarja trajnostni razvoj in dejstvo, da sta dosega in ohranitev visoke stopnje vključenosti v trg dela in opravljenih delovnih ur pomembna izziva, ki bosta dolgoročno znatno vplivala na javne finance. Nacionalni program reform vključuje proračun za leto 2006, ki je tudi temelj programske dopolnitve; v tem smislu sta dokumenta dosledna.Primerjava ključnih makroekonomskih in proračunskih projekcij 12004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Realni BDP (spremembe v %) | KP nov. 2005 | 3,6 | 2,4 | 3,1 | 2,8 | 2,3 |COM nov. 2005 | 3,6 | 2,5 | 3,0 | 2,8 | ni podatkov |KP nov. 2004 | 3,5 | 3,0 | 2,5 | 2,3 | ni podatkov |Inflacija po HICP (%) | KP nov. 2005 | 0,9 | 1,5 | 1,5 | 2,0 | 2,0 |COM nov. 2005 | 1,0 | 0,7 | 1,4 | 1,8 | ni podatkov |KP nov. 2004 | 1,3 | 1,5 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |Proizvodna vrzel (v % potencialnega BDP) | KP nov. 20052 | -0,3 | -0,4 | -0,1 | 0,1 | -0,1 |COM nov. 20056 | -0,3 | -0,4 | -0,1 | 0,0 | ni podatkov |KP nov. 20042 | -0,1 | 0,1 | -0,2 | -0,4 | ni podatkov |Javnofinančni saldo (v % BDP) | KP nov. 2005 | 1,6 | 1,6 | 0,9 | 1,2 | 1,7 |COM nov. 2005 | 1,6 | 1,4 | 0,8 | 1,1 | ni podatkov |KP nov. 2004 | 0,7 | 0,6 | 0,4 | 0,9 | ni podatkov |Primarni saldo (v % BDP) | KP nov. 2005 | 3,2 | 3,2 | 2,5 | 3,0 | 3,6 |COM nov. 2005 | 3,4 | 3,2 | 2,6 | 2,9 | ni podatkov |KP nov. 2004 | 2,8 | 2,8 | 2,7 | 3,3 | ni podatkov |Ciklično prilagojeni saldo (v % BDP) | KP nov. 20052 | 1,7 | 1,8 | 0,9 | 1,1 | 1,7 |COM nov. 2005 | 1,8 | 1,6 | 0,9 | 1,1 | ni podatkov |KP nov. 20042 | 0,8 | 0,5 | 0,5 | 1,2 | ni podatkov |Strukturni saldo3 (v % BDP) | KP nov. 20054 | 1,1 | 1,6 | 0,9 | 1,1 | 1,7 |COM nov. 20055 | 1,2 | 1,4 | 0,9 | 1,1 | ni podatkov |KP nov. 2004 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |Bruto javni dolg (v % BDP) | KP nov. 2005 | 51,1 | 50,9 | 49,4 | 47,8 | 46,0 |COM nov. 2005 | 51,1 | 50,6 | 49,4 | 47,8 | ni podatkov |KP nov. 2004 | 51,7 | 50,5 | 50,0 | 49,0 | ni podatkov |Opombe: 1 Proračunske projekcije ne upoštevajo vpliva odločitve Eurostata z dne 2. marca 2004 o razvrstitvi financiranih pokojninskih sistemov, ki jo je treba izvesti do obvestila spomladi 2007. Ob upoštevanju tega vpliva bi javnofinančni saldo znašal 0,6 % v letu 2005, -0,1 % v letu 2006, 0,2 % v letu 2007 in 0,7 % v letu 2008, medtem ko bi delež bruto javnega dolga znašal 51,4 % v letu 2005, 49,9 % v letu 2006, 48,3 % v letu 2007 in 46,5 % v letu 2008. 2 Izračuni služb Komisije na podlagi podatkov iz programa. 3 Ciklično prilagojeni saldo (kot v prejšnjih vrsticah) brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov. 4 Program ne vsebuje podatkov o enkratnih in začasnih ukrepih. Vendar je švedsko ministrstvo za finance predložilo oceno o enkratnih ukrepih v višini 0,6 % BDP v letu 2004 in 0,2 % BDP v letu 2005. 5 Enkratni in drugi začasni ukrepi iz napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 (0,6 % BDP v letu 2004 in 0,2 % BDP v letu 2005; zmanjševanje primanjkljaja). 6 Na podlagi ocenjene potencialne rasti v višini 2,5 %, 2,6 %, 2,8 % oziroma 2,7% za posamezna leta v obdobju 2004–2007. Vir: Konvergenčni program (KP); gospodarske napovedi služb Komisije iz jeseni 2005 (COM); izračuni služb Komisije. |[1] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Vsi dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Mnenje Ekonomsko-finančnega odbora „Podrobni opis izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernic o obliki in vsebini programov stabilnosti in konvergenčnih programov“, ki ga je 11. oktobra 2005 potrdil Ekonomsko-finančni svet.[3] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[4] Podrobnosti o dolgoročni vzdržnosti so na voljo v tehnični oceni programa, ki so jo izdelale službe Komisije in bo objavljena na spletni stranihttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.