title: Priporočilo Komisije (EU) 2020/1307 z dne 18. septembra 2020 o skupnem naboru orodij za znižanje stroškov postavitve zelo visokozmogljivih omrežij ter zagotavljanje pravočasnega in naložbam prijaznega dostopa do radiofrekvenčnega spektra 5G za spodbujanje povezljivosti in podporo okrevanju gospodarstva po krizi zaradi COVID-19 v Uniji

text:
               21.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 305/33

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2020/1307
      z dne 18. septembra 2020
      o skupnem naboru orodij za znižanje stroškov postavitve zelo visokozmogljivih omrežij ter zagotavljanje pravočasnega in naložbam prijaznega dostopa do radiofrekvenčnega spektra 5G za spodbujanje povezljivosti in podporo okrevanju gospodarstva po krizi zaradi COVID-19 v Uniji
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Kriza zaradi COVID-19 je pokazala, da je povezljivost za ljudi in podjetja v Uniji bistvena. Elektronska komunikacijska omrežja, zlasti zelo visokozmogljiva omrežja, so imela ključno vlogo pri odzivu na krizo, saj so omogočila delo, šolanje, zdravstvo ter osebno komunikacijo in razvedrilo na daljavo. Razširjena gigabitna povezljivost je podlaga za primere intenzivne uporabe pasovne širine na področju zdravja, izobraževanja, prometa, logistike in medijev, ki bi lahko imeli ključno vlogo pri gospodarskem okrevanju Evrope. Žična in brezžična povezljivost nasploh znatno prispeva k zagotavljanju cenovno ugodnih in dostopnih storitev in premostitvi digitalne vrzeli. Je pomembno sredstvo za informiranje javnosti, pomaga ustreznim javnim organom pri zajezitvi širjenja virusa ter omogoča zdravstvenim organizacijam izmenjavo podatkov in opravljanje storitev na daljavo.

                  (2)

                  Pandemija je spremenila napoved gospodarskih gibanj za naslednja leta. Bolj kot kdaj koli prej so potrebne naložbe in reforme, ki bi zagotovile konvergenco ter uravnoteženo, v prihodnost usmerjeno in trajnostno okrevanje gospodarstva. Naložbe v skupne prednostne naloge Unije, zlasti na področjih zelenih, digitalnih in socialnih politik, bodo izboljšale njeno odpornost in pomagale pri ustavljanju delovnih mest in trajnostne rasti ob hkratnem posodabljanju gospodarstva držav članic. Zato bi morale države članice v celoti izkoristiti možnosti predlaganega mehanizma za okrevanje in odpornost, zagotavljati učinkovito porabo javnih sredstev in ustvarjati čim ugodnejše pogoje za zasebne naložbe. Priporočilo v ta namen daje napotke državam članicam, ki oblikujejo predloge svojih načrtov za okrevanje in odpornost. V njem je orisano, kako lahko države članice uvedejo preproste in stvarne ukrepe za dodelitev radiofrekvenčnega spektra za omrežja pete generacije 5G v razmerah, ki bodo prijazne do naložb, in kako lahko omogočijo lažjo postavitev zelo visokozmogljivih žičnih in brezžičnih omrežij, npr. z odstranitvijo nepotrebnih upravnih ovir in racionalizacijo postopkov za podelitev dovoljenj.

                  (3)

                  V teh družbeno-gospodarskih razmerah je treba pripraviti skupen pristop Unije, „nabor orodij“, ki bo izhajal iz dobrih praks. Njegov namen je spodbuditi pravočasno postavitev zelo visokozmogljivih omrežij, tudi optičnih vlaken in brezžičnih omrežij naslednje generacije. S takim pristopom bi v okviru gospodarskega okrevanja Unije podprli nastajajoče in prihodnje digitalne procese in aplikacije ter neposredno prispevali k rasti in zaposlovanju.

                  (4)

                  V sklepih Sveta o oblikovanju digitalne prihodnosti Evrope z dne 9. junija 2020 (1) je poudarjeno, da se je v pandemiji COVID-19 pokazala potreba po hitri in vseprisotni povezljivosti. V teh razmerah so države članice pozvane, da v tesnem sodelovanju s Komisijo pripravijo nabor dobrih praks za znižanje stroškov postavitve omrežij in omogočanje lažjega uvajanja zelo visokozmogljivih infrastruktur, tudi optičnih vlaken in 5G.

                  (5)

                  Mobilna omrežja 5G bodo mobilnim uporabnikom prinesla zelo visokozmogljivo povezljivost. Ta omrežja bodo nepogrešljiva pri ustvarjanju podlage za digitalno in zeleno preobrazbo na področjih, kot so promet, energetika, proizvodnja, zdravje, kmetijstvo in mediji. Za uspeh številnih primerov uporabe za 5G je potrebna neprekinjenost storitve na obsežnih, tudi čezmejnih ozemljih. Zato je pomembno, da države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za spodbujanje postavitve na svojih celotnih ozemljih, tudi na podeželskih in oddaljenih območjih, in med seboj sodelujejo pri postavitvi omrežij 5G na čezmejnih območjih.

                  (6)

                  Ukrepi v zvezi z radiofrekvenčnim spektrom, obravnavani v tem priporočilu, bi lahko pomagali pri pripravi prihodnjega posodobljenega akcijskega načrta Komisije za Evropo o omrežjih 5G in 6G, napovedanega v sporočilu Komisije z naslovom Oblikovanje digitalne prihodnosti Evrope (2). V tem posodobljenem načrtu bi bil predstavljen dosedanji napredek, obravnavane sedanje pomanjkljivosti pri postavitvi omrežij in določena nova raven ambicij za prihodnjo uvedbo omrežij 5G na evropski ravni. Tako bi zagotovili, da bo povezljivost 5G izkoristila vse svoje možnosti za pomoč pri doseganju dolgoročnejših ciljev EU za digitalno preobrazbo gospodarstva.

                  (7)

                  Namen Direktive 2014/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta (3) (direktiva o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav) je olajšati in spodbujati uvajanje elektronskih komunikacijskih omrežij visokih hitrosti. Komisija je v poročilu o izvajanju direktive o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav (4) ugotovila več problemov glede njene učinkovitosti, tudi dejstvo, da države članice ne izkoriščajo vseh možnosti neobveznih ukrepov. Zato bi bilo treba v tem priporočilu predlagati ukrepe za spodbujanje pravočasne postavitve trajnostnih zelo visokozmogljivih elektronskih komunikacijskih omrežij, tudi omrežij 5G.

                  (8)

                  Direktiva (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta (5), ki jo morajo države članice prenesti v nacionalno zakonodajo in uporabljati od 21. decembra 2020, spodbuja povezljivost ter dostop vseh državljanov in podjetij Unije do zelo visokozmogljivih omrežij in njihovo uvajanje. To priporočilo naj bi prispevalo k doseganju tega cilja, zato je poudarek v njem na postavitvi zelo visokozmogljivih omrežij.

                  (9)

                  Države članice bi morale sodelovati med seboj in s Komisijo, da bi lahko čim prej pripravile nabor orodij, ki bi vseboval dobre prakse pri uporabi direktive o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav in bi, izhajajoč iz njenih minimalnih zahtev, dosegel izboljšanje na naslednjih področjih: (i) racionalizacija postopkov za izdajo dovoljenj v okviru širših prizadevanj za večjo učinkovitost in preglednost javnih uprav ter kot prispevek k omogočanju lažjih poslovnih dejavnosti; (ii) večja preglednost in okrepitev enotne informacijske točke; (iii) širitev pravice do dostopa do obstoječe fizične infrastrukture, ki je pod nadzorom organov javnega sektorja, ter (iv) izboljšanje mehanizma reševanja sporov. Poleg tega bi morale države članice določiti ukrepe, ki bi pripomogli k zmanjšanju vpliva elektronskih komunikacijskih omrežij na okolje in zagotovitvi njihove trajnostnosti.

                  (10)

                  Države članice morajo v skladu s členom 7 direktive o znižanju stroškov širokopasovnih povezav zagotoviti, da pristojni organi odločajo o vseh dovoljenjih za potrebna gradbena dela, tako da bi bilo mogoče elemente elektronskih komunikacijskih omrežij visokih hitrosti postaviti v roku štirih mesecev, ki se lahko izjemoma podaljša v ustrezno utemeljenih primerih ali zaradi upoštevanja drugih rokov ali obveznosti iz nacionalnega prava za pravilen potek postopka. Da se prakse v Uniji ne bi razhajale, bi si morale države članice zato prizadevati za lažje spoštovanje štirimesečnega roka za podelitev ali zavrnitev podelitve vseh potrebnih dovoljenj ter skupaj ugotoviti dobre prakse za nadaljnjo racionalizacijo postopkov podelitve dovoljenja, kot so privolitev z molkom in poenostavljeni postopki podelitve dovoljenja.

                  (11)

                  Države članice so za nekatere vrste postavitve omrežja uvedle poenostavljene postopke podelitve dovoljenja ter tako občutno zmanjšale upravno breme za operaterje in nacionalne uprave. Države članice bi morale razmisliti o uporabi poenostavljenih postopkov za podelitev dovoljenja ali izjem glede dovoljenja, ki presegajo obseg člena 57 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah, ter opredeliti scenarije postavitve omrežja, v katerih bi bili taki poenostavljeni postopki ali izjeme koristni (npr. začasna postavitev, potrebna za neprekinjeno izvajanje elektronskih komunikacijskih storitev, ali enostavne nadgradnje obstoječih omrežij vključno z nadgradnjo obstoječih mobilnih postaj na omrežje 5G).

                  (12)

                  Za zmanjšanje upravnega bremena in racionalizacijo postopkov podelitve dovoljenja bi bilo treba omogočati lažjo uporabo elektronskih postopkov ter okrepiti vlogo enotne informacijske točke. Države članice bi morale v ta namen razmisliti o tem, kako bi lahko enotna informacijska točka postala učinkovita enotna vstopna točka za vložitev elektronskih vlog za dovoljenja na vseh upravnih ravneh.

                  (13)

                  Kot nadaljnji korak bi znatno dodano vrednost prinesel celostni pristop k izdaji dovoljenj, za katerega bi bila pristojna enotna informacijska točka. To bi lahko delovalo kot docela usklajen postopek, kadar je vanj vključenih več pristojnih organov. Države članice bi morale zato preučiti možnost, da dajo enotni informacijski točki dejavno vlogo pri usklajevanju in spremljanju postopkov podelitve dovoljenja s strani različnih pristojnih organov, in da zagotovijo ustrezno izmenjavo zadevnih podatkov.

                  (14)

                  Da ne bi prihajalo do neželenih zamud, bi bilo treba postopke za dovoljenja in pravico do poti, tudi vzdolž komunikacijskih poti (npr. ceste, železniške proge), v skladu s členom 43 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah izvajati vzporedno. Države članice bi morale preučiti možnost čim hitrejše podelitve pravic do poti, skrajni rok za izdajo dovoljenja pa bi moral biti štiri mesece, tako da bi bil ta postopek v skladu z določbami člena 7(3) direktive o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav.

                  (15)

                  Glede na vse večje število dovoljenj za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij in njihovo pretežno lokalno naravo se lahko pristojbine za gradbena dela med državami članicami in znotraj njih močno razlikujejo. Pomenijo lahko znaten del stroškov postavitve, zlasti na podeželskih in oddaljenih območjih, kjer so stroški postavitve na uporabnika najvišji. Zato bi bilo zelo koristno, če bi si države članice izmenjale mnenja in se dogovorile o tem, kako ohraniti stroške podelitve dovoljenja na ravni, ki ne bi odvračala od naložb, in pri tem upoštevale, da je pogosto potrebnih veliko različnih dovoljenj.

                  (16)

                  Brez dostopa do izčrpnih, točnih in aktualnih informacij ni mogoče zagotoviti učinkovitega izkoriščanja obstoječe fizične infrastrukture in ustreznega usklajevanja gradbenih del. V tem pogledu je bistvena vloga enotne informacijske točke. Boljša preglednost obstoječe infrastrukture in načrtovanih gradbenih del je ključni predhodni korak za omogočanje dostopa do obstoječe infrastrukture in boljšega usklajevanja gradbenih del, vse to pa dodatno koristi okolju in posameznikom. Zato bi bilo treba države članice spodbujati k razmisleku o tem, da bi dale enotni informacijski točki na razpolago vse informacije o fizični infrastrukturi, ki so na voljo na določenem področju, iz različnih virov in ji pomagale pri zagotavljanju georeferenciranih podatkov.

                  (17)

                  Spodbujati bi jih bilo treba, da preučijo možnosti za boljšo preglednost glede obstoječe fizične infrastrukture s povečanjem količine in kakovosti informacij, ki so na voljo preko enotne informacijske točke. Sem spadajo tudi informacije, ki si jih na zahtevo dvostransko dajejo operaterji v skladu s členom 4(2) in 4(4) direktive o znižanju stroškov širokopasovnih povezav, ali informacije v zvezi s fizično infrastrukturo, ki je pod nadzorom organov javnega sektorja.

                  (18)

                  Poleg zahtev iz direktive o znižanju stroškov širokopasovnih povezav o dostopu do obstoječe fizične infrastrukture je mogoče uvedbo zelo visokozmogljivih omrežij še olajšati tako, da se operaterjem omogoči dostop do zadevne fizične infrastrukture, ki je pod nadzorom organov javnega sektorja, pod pogoji, podobnimi tistim iz člena 3 navedene direktive. V tako fizično infrastrukturo bi spadale med drugim zgradbe, zlasti strehe, in cestna oprema, kot so ulične svetilke, prometni znaki, semaforji, panoji, postajališča za avtobuse in tramvaje ter postaje podzemne železnice.

                  (19)

                  Direktiva o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav določa možnost postopkov reševanja sporov v primeru neuspešnih pogajanj o dostopu do infrastrukture. Države članice bi si morale še bolj prizadevati, da skupaj ugotovijo dobre prakse za uspešne in učinkovite mehanizme reševanja sporov in dobro delovanje organov za reševanje sporov po vsej Uniji. Za boljšo preglednost bi moralo biti med temi praksami tudi pravočasno objavljanje odločitev organov za reševanje sporov.

                  (20)

                  Okoljski odtis sektorja elektronskih komunikacij je vse večji in bistvenega pomena je razmisliti o vseh možnih sredstvih za zajezitev tega gibanja. Npr. spodbude za postavitev omrežij z zmanjšanim ogljičnim odtisom lahko prispevajo k trajnostnosti sektorja, blažitvi podnebnih sprememb in prilagajanju nanje. Države članice bi morale v tesnem sodelovanju s Komisijo ugotavljati in spodbujati take pobude, med drugim lahko s skrajšanimi postopki podelitve dovoljenja ali nižjimi pristojbinami za dovoljenje in dostop za omrežja, ki izpolnjujejo določena okoljska merila.

                  (21)

                  Da ne bi prihajalo do nepotrebnih zamud v postopkih odobritve spektra in namestitve brezžičnih komunikacijskih omrežij, bi si morale države članice izmenjevati dobre prakse glede upoštevanja okoljske presoje, kadar je potrebna, še posebej, kadar uradni organi pripravljajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov, vendar ob polnem upoštevanju zakonodaje Unije, zlasti Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6) (direktiva o strateški presoji vplivov na okolje), Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta (7) (direktiva o presoji vplivov na okolje) in Direktive Sveta 92/43/EGS (8) (direktiva o habitatih). Okoljsko presojo bi bilo treba opraviti v fazi, v kateri je mogoče ugotoviti in presoditi vplive na okolje.

                  (22)

                  Evropski zakonik o elektronskih komunikacijah določa konec leta 2020 kot skupni rok, do katerega morajo države članice dovoliti uporabo pasu med 3,4 in 3,8 GHz in vsaj 1 GHz pionirskega frekvenčnega pasu med 24,25 in 27,5 GHz za omrežje 5G. Poleg tega Sklep (EU) 2017/899 Evropskega parlamenta in Sveta (9) določa 30. junij 2020 kot skupni rok, do katerega morajo države članice dovoliti uporabo pionirskega frekvenčnega pasu 700 MHz za omrežje 5G. Države članice bi morale zagotoviti, da bo upravljanje radiofrekvenčnega spektra spodbujalo visokokakovostno povezljivost za podjetja in družbo s čezmejno razsežnostjo ter digitalizacijo industrije in tako koristilo gospodarstvu in družbi kot celoti, tudi v smislu dostopnosti, enakih možnosti in vključevanja. Ta cilj bi bilo laže doseči ob pravočasni izmenjavi mnenj in dobrih praks pred postopkom medsebojnega strokovnega pregleda, ki ga določa Evropski zakonik o elektronskih komunikacijah, in med njim.

                  (23)

                  Za zagotovitev hitre in varne postavitve omrežij 5G in uvedbe inovativnih storitev od leta 2020 v skladu z akcijskim načrtom za 5G (10) ter ob upoštevanju nabora orodij v skladu s priporočilom Komisije o kibernetski varnosti omrežij 5G (11) bi morale države članice preprečevati ali karseda skrajšati zamude pri dovoljevanju uporabe pionirskih frekvenčnih pasov 5G zaradi krize v zvezi s COVID-19.

                  (24)

                  Glede na pomen varne in odporne infrastrukture 5G za okrevanje in gospodarsko rast bi morali postopki podeljevanja dovoljenj za uporabo radiofrekvenčnega spektra, kjer je primerno, podpirati naložbe v infrastrukturo s finančnim razbremenjevanjem uporabnikov radiofrekvenčnega spektra, zlasti operaterjev, v skladu s pravili o državni pomoči. V razmerah krize zaradi COVID-19 je to še pomembneje. Države članice bi bilo treba zato spodbujati, da določijo pravila za radiofrekvenčni spekter, katerih cilj bi bil uporaba naložbam prijazne metodologije za oblikovanje cen radiofrekvenčnega spektra. Med takimi praksami so lahko, če je primerno, spodbude za zagotavljanje visokokakovostne brezžične pokritosti za zagotovitev široko dostopnih storitev, tudi čezmejno.

                  (25)

                  Da ne bi prihajalo do pomanjkanja radiofrekvenčnega spektra, ki bi povzročal višje ponudbe na dražbah spektra, so med dobrimi praksami lahko ukrepi, s katerimi se radiofrekvenčni spekter v pionirskih frekvenčnih pasovih 5G, kolikor je mogoče, ne rezervira za namene javne varnosti in obrambe, ali ukrepi, s katerimi se radiofrekvenčni spekter, harmoniziran na ravni EU, tako glede obsega spektra kot tudi glede izbire določenega radiofrekvenčnega pasu rezervira za elektronske komunikacijske storitve za zasebne uporabnike radiofrekvenčnega spektra samo, če je to ustrezno utemeljeno.

                  (26)

                  Za omrežja 5G je potrebna precej gostejša postavitev celic v višjih frekvenčnih pasovih kot pri tehnologijah prejšnjih generacij. S pasivno in aktivno souporabo infrastrukture ter skupno uvedbo brezžične infrastrukture je mogoče znižati stroške take postavitve (vključno s prirastnimi stroški), zlasti pri uporabi frekvenčnih pasov med 3,4 in 3,8 GHz ter med 24,25 in 27,5 GHz, in jo tako pospešiti, podpirati povečanje omrežne pokritosti ter omogočiti uspešnejšo in učinkovitejšo uporabo radiofrekvenčnega spektra v korist potrošnikov. Zato bi ju morali pristojni organi pozitivno upoštevati, zlasti na območjih z omejenim gospodarskim donosom.

                  (27)

                  Za postavitev gostih brezžičnih omrežij 5G bi bile koristne tudi prožne odobritvene ureditve, ki bi spodbujale naložbe v brezžična omrežja in zagotavljale učinkovito uporabo radiofrekvenčnega spektra. Visokofrekvenčni pasovi nad 24 GHz („frekvenčni pasovi milimetrskih valov“), kot je radiofrekvenčni pas med 24,25 in 27,5 GHz, nudijo velik obseg radiofrekvenčnega spektra z geografsko omejenimi lastnostmi širjenja. Čeprav naj bi države članice za podeljevanje pravic do uporabe radiofrekvenčnih pasov, ki jih primanjkuje, načeloma uporabljale konkurenčne izbirne postopke, kot so dražbe, bi lahko taki postopki v nekaterih primerih omejevali možnosti za naložbe v gosta brezžična omrežja 5G ter prožnost in iz nje izhajajočo učinkovitost uporabe radiofrekvenčnega spektra. Za dobro prakso bi bilo mogoče šteti posamično odobritev harmoniziranih frekvenčnih pasov milimetrskih valov po skrajšanem upravnem postopku, ki bo odprt, objektiven, sorazmeren, nediskriminatoren in bo upošteval merila in postopke za preglednost.

                  (28)

                  Da ne bi prihajalo do razhajanja v rešitvah pri podeljevanju pravic do uporabe radiofrekvenčnega spektra za opravljanje čezmejnih brezžičnih storitev, bi se morale države članice bolje uskladiti pri dodeljevanju radiofrekvenčnega spektra in tako ustvariti ugodne pogoje za brezžično povezljivost, ki bo podpirala industrijsko preobrazbo in digitalno suverenost Unije na podlagi prožnih, večstoritvenih zmogljivosti infrastrukture 5G. Usklajeno dodeljevanje radiofrekvenčnega spektra je še posebej pomembno za izpolnitev zahtev glede povezljivosti v novih primerih uporabe, ki prispevajo k digitalizaciji delovanja cestne in železniške mobilnosti, prometa in industrijske proizvodnje. Ti pogoji se nanašajo predvsem na kakovost storitve, izraženo kot zmogljivost, pretok, latenca, zanesljivost ter varnost in odpornost omrežja.

                  (29)

                  V ta namen bi morale države članice prispevati k naboru dobrih praks za večje primere inovacij v industrijskih sektorjih s čezmejno razsežnostjo, kot so cestni ali železniški prevoz (vključno s čezmejnimi koridorji za sodelovalno, povezano in avtomatizirano mobilnost) in pametne tovarne, ter se o njem dogovoriti v tesnem sodelovanju s Komisijo in ob podpori skupine za politiko radijskega spektra. Pri takih praksah bi lahko s pridom izkoristile rezultate pilotnih projektov, ki jih je financirala EU, in poskusnih projektov v vertikalnih sektorjih, vključno s čezmejnimi koridorji za 5G. Take prakse bi morale ugotoviti, katera skupna frekvenčna območja, odobritvene ureditve in pogoji za operaterje so pomembni za opravljanje posebnih (sektorskih) brezžičnih storitev. Skupne odobritvene ureditve bi lahko ponudile rešitve za posamično odobritev operaterjev in zainteresiranih strani iz industrije, vključno s souporabo radiofrekvenčnega spektra. Skupni odobritveni pogoji bi lahko dali rešitve za uvedbo, kakovost storitve, souporabo radiofrekvenčnega spektra, soobstoj brezžičnih sistemov, kopičenje spektra, kibernetsko varnost, sporazume na podlagi pogajanj med mobilnimi operaterji in zainteresiranimi stranmi iz industrije ter za ukrepe za zaščito bistvenih komunikacij za zračni prevoz. Glede tega bi morala skupina za politiko radijskega spektra pomagati Komisiji pri ugotavljanju, ali obstaja potreba, da bi Evropsko konferenco poštnih in telekomunikacijskih uprav pooblastili za pripravo harmoniziranih tehničnih pogojev za uporabo radiofrekvenčnega spektra.

                  (30)

                  Države članice bi morale pri izvajanju nabora dobrih praks, ki so ga pripravile v sodelovanju s Komisijo, uskladiti postopek odobritve spektra, zlasti pa izkoristiti skupni postopek odobritve v skladu s členom 37 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah. Tak postopek lahko vključuje dodelitev skupnega posebnega frekvenčnega območja pod skupnimi pogoji za odobritev.

                  (31)

                  Pri uvedbi nabora orodij bi bili koristni jasen postopek, ustrezno spremljanje, večja preglednost in dialog na nacionalni ravni in ravni Unije.

                  (32)

                  Države članice bi morale sodelovati in pripraviti nabor orodij v tesnem sodelovanju s Komisijo. Kadar je primerno, bi bilo potrebno tesno sodelovanje skupine za politiko radijskega spektra, Organa evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije, nacionalnih regulativnih organov, mreže kompetenčnih uradov za širokopasovne povezave, organov za reševanje sporov ter pristojnih organov, zadolženih za funkcije enotne informacijske točke.

                  (33)

                  To priporočilo ne posega v uporabo konkurenčnega prava in pravil o državni pomoči –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      1.   NAMEN IN OPREDELITVE POJMOV

                  1.

                  V tem priporočilu so napotki za oblikovanje dobrih praks, imenovanih „nabor orodij“, za spodbujanje povezljivosti v podporo gospodarskemu okrevanju po krizi zaradi COVID-19 s poudarkom na treh področjih, katerih cilj je zlasti:

                              (a)

                              znižanje stroškov in povečanje hitrosti postavljanja elektronskih komunikacijskih omrežij, zlasti zelo visokozmogljivih omrežij, z racionalizacijo postopkov podeljevanja dovoljenj za gradbena dela, izboljšanjem preglednosti in okrepitvijo zmogljivosti enotnih informacijskih točk, ustanovljenih z direktivo o znižanju stroškov širokopasovnih povezav, razširitvijo pravic do dostopa do obstoječe fizične infrastrukture, ki je pod nadzorom organov javnega sektorja, ter določitvijo ukrepov, s pomočjo katerih bi bilo mogoče zmanjšati vpliv elektronskih komunikacijskih omrežij na okolje;

                              (b)

                              če je primerno, zagotoviti pravočasen in naložbam prijazen dostop do radiofrekvenčnega spektra 5G z naložbam prijaznimi spodbudami za uporabo radiofrekvenčnega spektra ter pravočasnimi postopki za dodelitev radiofrekvenčnega spektra za pionirske frekvenčne pasove 5G;

                              (c)

                              vzpostavitev zanesljivejšega postopka usklajevanja pri dodeljevanju radiofrekvenčnega spektra, ki bi omogočil tudi lažje čezmejno opravljanje inovativnih storitev 5G.

                  2.

                  V tem priporočilu se uporabljajo opredelitve pojmov iz direktive o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav in Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah.

            2.   POSTOPEK PRIPRAVE NABORA ORODIJ

                  3.

                  Države članice bi morale sodelovati in v tesnem sodelovanju s Komisijo pripraviti nabor orodij na področjih iz oddelkov 3, 4 in 5 tega priporočila. Po potrebi bi morali sodelovati:

                              (a)

                              Organ evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije, nacionalni regulativni organi, mreža kompetenčnih uradov za širokopasovne povezave ter pristojni organi, zadolženi za funkcije enotne informacijske točke, glede področij, določenih v oddelku 3;

                              (b)

                              skupina za politiko radijskega spektra in pristojni nacionalni regulativni organi glede področij iz oddelkov 4 in 5.

                  4.

                  Države članice bi morale do 20. decembra 2020 določiti ter si med seboj in Komisiji posredovati dobre prakse v skladu z oddelkoma 3 in 4.

                  5.

                  Države članice bi se morale o naboru orodij sporazumeti do 30. marca 2021 v tesnem sodelovanju s Komisijo.

                  6.

                  Izvajati bi ga morale začeti čim prej v tesnem sodelovanju z drugimi državami članicami, Komisijo in drugimi zainteresiranimi stranmi.

                  7.

                  Za zagotovitev preglednosti in lažjo izmenjavo dobrih praks med državami članicami bi bilo treba nabor orodij in z njim povezane informacije, ki so bile posredovane, objaviti na spletnem mestu Evropa in preko enotnih informacijskih točk.

            3.   OKREPLJENO SODELOVANJE NA RAVNI UNIJE PRI ZNIŽEVANJU STROŠKOV IN VEČJI HITROSTI POSTAVLJANJA ZELO VISOKOZMOGLJIVIH OMREŽIJ

         Racionalizacija postopkov podelitve dovoljenja

                  8.

                  Države članice bi morale pripraviti dobre prakse za nadaljnjo racionalizacijo postopkov podelitve dovoljenja, ki presegajo direktivo o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav, kot je opredeljeno v členu 1 Direktive, in za lažje izpolnjevanje roka in drugih pogojev iz člena 7(3) Direktive, ter se sporazumeti o njih. Države članice bi morale preučiti zlasti, kako bi lahko:

                              (a)

                              lažje upoštevale najdaljši rok 4 mesecev za podelitev ali zavrnitev dovoljenja. Za večjo pravno varnost in manjše upravno breme bi morale države članice, če v obdobju štirih mesecev ni bila sprejeta izrecna odločitev, razmisliti o privolitvi v izdajo dovoljenja z molkom;

                              (b)

                              poenostavile in racionalizirale postopke izdaje dovoljenja, tudi z uvedbo skrajšanih postopkov za podelitev dovoljenja in/ali, če je ustrezno, izjem glede dovoljenja, ter opredelitvijo vrste postavitev omrežja, pri kateri bi bilo to lahko koristno;

                              (c)

                              operaterjem dale pravico, da vloge za vsa potrebna dovoljenja za gradbena dela za postavitev elementov zelo visokozmogljivih omrežij vložijo po elektronski poti preko enotne informacijske točke;

                              (d)

                              vzpostavile enotno informacijsko točko kot enotno vstopno točko za vložitev vlog za taka gradbena dela. V ta namen bi bilo mogoče zahtevati, da bi imela enotna informacijska točka dejavno vlogo pri usklajevanju in spremljanju postopkov izdaje dovoljenja na vseh upravnih ravneh. Zahtevati bi bilo mogoče tudi, da omogoča lažjo izmenjavo informacij o napredku teh postopkov med vložniki in pristojnimi organi, vključno s posredovanjem odločbe, ki jo pristojni organ izda vložniku.

                  9.

                  Države članice bi morale razmisliti tudi o dobrih praksah za omogočanje lažjega podeljevanja pravic do poti iz člena 43 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah, kadar so te pravice potrebne za postavitev elementov zelo visokozmogljivih omrežij. Take dobre prakse bi morale zagotoviti, da pristojni organi v primerih, v katerih so za postavitev takih omrežnih elementov potrebna tako dovoljenja za gradbena dela kot pravice do poti, podelijo ali zavrnejo potrebna dovoljenja vzporedno v največ štirih mesecih od vložitve.

                  10.

                  Države članice bi si morale izmenjati mnenja in se dogovoriti o dobrih praksah, s katerimi bodo zagotovile, da bodo pristojbine za podelitev dovoljenj za gradbena dela, ki so potrebna za postavitev zelo visokozmogljivih omrežij, objektivno utemeljene, pregledne, nediskriminatorne in sorazmerne s predvidenim namenom ter da bodo zajemale samo upravne stroške, ki so nastali pri izdaji takih dovoljenj.

         Večja preglednost preko enotne informacijske točke

                  11.

                  Države članice bi morale pripraviti ustrezne dobre prakse za boljšo preglednost glede fizične infrastrukture, tako da bi imeli operaterji lažji dostop do vseh pomembnih informacij o infrastrukturi, ki je na voljo na določenem območju. V ta namen bi morale države članice razmisliti o okrepitvi vloge enotne informacijske točke in razširitvi njenih funkcij, tako da bi mednje spadale npr. tudi georeferencirane informacije (zemljevidi in digitalni modeli) ter povezovanje informacij iz različnih virov (zlasti informacij, ki jih dajejo pristojni nacionalni organi na kateri koli ravni, organi javnega sektorja in omrežni operaterji).

                  12.

                  Države članice pozivamo, da pripravijo dobre prakse, s katerimi bodo zagotovile, da bodo informacije iz člena 4(1) Direktive, če jih imajo organi javnega sektorja, na razpolago v elektronski obliki preko enotne informacijske točke. Poleg tega bi morale države članice razmisliti o tem, da bi preko enotne informacijske točke dale na razpolago informacije o fizični infrastrukturi, ki bi presegale minimum, določen v Direktivi, npr. o georeferenciranem kraju, kjer se nahaja infrastruktura, njenem digitalnem modelu, vrsti in trenutni uporabi ali njenih skupnih in prostih zmogljivosti.

                  13.

                  Da bi še izboljšale kakovost in vrsto informacij, ki so na voljo preko enotne informacijske točke, bi morale države članice razmisliti o tem, da bi od omrežnih operaterjev zahtevale, da dajo preko enotne informacijske točke v elektronski obliki na razpolago informacije o svoji obstoječi fizični infrastrukturi, ki so jo na posebno zahtevo dali na voljo drugim operaterjem.

         Razširitev pravice do dostopa do obstoječe fizične infrastrukture

                  14.

                  Da bi imeli operaterji na razpolago večje število in več vrst objektov za postavitev elementov zelo visokozmogljivih omrežij, bi morale države članice pripraviti dobre prakse, s katerimi bi operaterjem omogočile dostop do fizične infrastrukture (vključno z zgradbami in cestno opremo), ki je pod nadzorom organov javnega sektorja in ki bi lahko gostila elemente zelo visokozmogljivih omrežij, pod podobnimi pogoji, kot so tisti iz člena 3 direktive o zmanjšanju stroškov širokopasovnih povezav.

         Mehanizem za reševanje sporov

                  15.

                  Države članice bi morale pripraviti dobre prakse za učinkovitejše in uspešnejše mehanizme reševanja sporov v zvezi z dostopom do fizične infrastrukture in delovanja organov za reševanje sporov, da bi se s tem povezana vprašanja rešila čim prej in da bi stranke v sporu dobile napotke glede primernih pogojev in stroškov, tudi s pravočasno objavo njihovih odločitev.

         Zmanjšanje okoljskega odtisa omrežij

                  16.

                  Države članice pozivamo, da pripravijo dobre prakse za spodbujanje postavljanja elektronskih komunikacijskih omrežij z manjšim okoljskim odtisom, zlasti glede uporabe energije in z njo povezanih emisij toplogrednih plinov, med njimi:

                              (a)

                              merila za presojo okoljske trajnostnosti prihodnjih omrežij;

                              (b)

                              spodbude operaterjem za postavljanje okoljsko trajnostnih omrežij.

         Presoja vpliva na okolje

                  17.

                  Kadar zakonodaja Unije, zlasti Direktiva 2001/42/ES (direktiva o strateški presoji vplivov na okolje), Direktiva 2011/92/EU (direktiva o presoji vplivov na okolje) in Direktiva 92/43/EGS (direktiva o habitatih), nalaga presojo vplivov, še posebej, kadar uradni organi pripravljajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov, bi si morale države članice izmenjati dobre prakse glede opravljanja okoljske presoje in upoštevanja njenih rezultatov, in sicer v fazi, v kateri je mogoče ugotoviti in presoditi vplive na okolje, npr. kadar operaterji predložijo celovite načrte za projekte, v katerih gre za konkretno namestitev ali postavitev omrežij.

            4.   UKREPI NA NACIONALNI RAVNI ZA ZAGOTOVITEV PRAVOČASNEGA IN NALOŽBAM PRIJAZNEGA DOSTOPA DO RADIOFREKVENČNEGA SPEKTRA 5G

         Časovni načrt postopkov za odobritev spektra

                  18.

                  Brez poseganja v presojo višje sile na podlagi prava Unije bi morale države članice zagotoviti, da bo kakršna koli odložitev postopkov podeljevanja pravic do uporabe radiofrekvenčnega spektra zaradi krize v zvezi s COVID-19 čim krajša in da bo trajala samo toliko časa, kolikor bo potrebno za preprečitev ali zajezitev širjenja COVID-19. Države članice bi morale v skladu s tem posodobiti kakršen koli zadevni načrt radiofrekvenčnega spektra.

                  19.

                  Države članice bi morale v skladu s členom 35 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah zahtevati od foruma za medsebojni strokovni pregled, da vnaprej preuči osnutke ukrepov za podelitev pravic do uporabe radiofrekvenčnega spektra v frekvenčnih pasovih 700 MHz, med 3,4 in 3,8 GHz ter med 24,25 in 27,5 GHz, da bi si lahko izmenjale dobre prakse.

         Naložbene spodbude

                  20.

                  Da bi bilo mogoče dobiti pregled nad spodbudami za uporabnike radiofrekvenčnega spektra za večje naložbe v uvedbo omrežij 5G, bi morale države članice obvestiti Komisijo, zlasti preko skupine za politiko radijskega spektra, o konkretnih ukrepih, ki jih štejejo za dobre prakse, vključno s tistimi v zvezi z odobritvijo radiofrekvenčnega spektra v frekvenčnih pasovih 700 MHz, med 3,4 in 3,8 GHz ter med 24,25 in 27,5 GHz, ki so že izvedeni ali pa se njihova izvedba načrtuje na nacionalni ravni.
                  Zlasti bi morale države članice poročati o ustreznih ukrepih, katerih cilj je:

                              (a)

                              spodbujanje primernih pridržanih cen, ki odražajo najnižjo raven pristojbin za pravice do uporabe radiofrekvenčnega spektra;

                              (b)

                              preprečevanje pomanjkanja radiofrekvenčnega spektra, s katerim bi zagotovili dodelitev celotnega spektra, ki je harmoniziran na ravni Unije;

                              (c)

                              nediskriminatorno zagotavljanje možnosti, da se pristojbine za pravice do uporabe radiofrekvenčnega spektra plačujejo v obrokih skozi obdobje trajanja teh pravic;

                              (d)

                              uporaba individualne ureditve odobritev za radiofrekvenčni pas med 24,25 in 27,5 GHz kot spodbuda za njegovo pravočasno uporabo, zlasti tudi z ureditvijo na podlagi skrajšanih upravnih postopkov pri vlogah za geografsko omejene pravice do uporabe;

                              (e)

                              povezovanje finančnih spodbud z obveznostmi ali formalnimi zavezami za pospešitev ali razširitev visokokakovostne brezžične pokritosti;

                              (f)

                              zagotavljanje možnosti (ob upoštevanju konkurenčnega prava) za souporabo pasivne in aktivne infrastrukture ter skupno uvedbo infrastrukture, ki je odvisna od uporabe radiofrekvenčnega spektra.

            5.   OKREPLJENO SODELOVANJE NA RAVNI UNIJE PRI DODELJEVANJU SPEKTRA ZA ČEZMEJNO UPORABO

                  21.

                  Za spodbujanje usklajene prakse pri podeljevanju pravic do uporabe radiofrekvenčnega spektra operaterjem za postavitev brezžične infrastrukture naslednje generacije (tudi 5G) za čezmejno industrijsko uporabo bi morale države članice glede tega pripraviti dobre prakse v okviru nabora orodij in se o njih sporazumeti, med drugim tudi o:

                              (a)

                              ugotovitvi primerov uporabe s čezmejno razsežnostjo, zlasti za cestni in železniški prevoz ter industrijsko proizvodnjo v skladu s prednostnimi nalogami Unije (12) pri uvajanju omrežij 5G;

                              (b)

                              ugotovitvi, katero je pri vsakem ugotovljenem primeru skupno posebno frekvenčno območje v zvezi z ustrezno skupno ureditvijo odobritve, ter kateri pogoji, ki so potrebni za zagotovitev čezmejne neprekinjenosti storitve, vključno s kakovostjo storitve in varnostjo omrežja, veljajo za take odobritve.

                  22.

                  Države članice pozivamo k uporabi dobrih praks iz nabora orodij, navedeni v točki 21, glede ustreznih uporabnikov na svojem ozemlju, zlasti zato, da bi skupaj določile skupne vidike skupnega odobritvenega postopka in ga skupaj izvedle v skladu s členom 37 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah do 30. marca 2022.

            6.   POROČANJE

                  23.

                  Vsaka država članica bi morala Komisiji do 30. aprila 2021 poslati časovni načrt za izvajanje nabora orodij.

                  24.

                  Vsaka država članica bi morala do 30. aprila 2022 poročati o izvajanju nabora orodij.

         V Bruslju, 18. septembra 2020

               Za Komisijo

            Thierry BRETON

               Član Komisije

         (1)  Sklepi Sveta o oblikovanju digitalne prihodnosti Evrope, 9. junij 2020, 8711/20.
      https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8711-2020-INIT/sl/pdf

         (2)  COM(2020) 67 final.

         (3)  Direktiva 2014/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o ukrepih za znižanje stroškov za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij visokih hitrosti (UL L 155, 23.5.2014, str. 1).

         (4)  Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o izvajanju Direktive 2014/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o ukrepih za znižanje stroškov za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij visokih hitrosti (COM(2018) 492 z dne 27. junija 2018).

         (5)  Direktiva (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah (UL L 321, 17.12.2018, str. 36).

         (6)  Direktiva 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL L 197, 21.7.2001, str. 30).

         (7)  Direktiva 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 26, 28.1.2012, str. 1).

         (8)  Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, 22.7.1992, str. 7).

         (9)  Sklep (EU) 2017/899 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2017 o uporabi frekvenčnega pasu 470–790 MHz v Uniji (UL L 138, 25.5.2017, str. 131).

         (10)  Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij „Akcijski načrt za 5G v Evropi“ (COM(2016) 588 final).

         (11)  Priporočilo Komisije (EU) 2019/534 z dne 26. marca 2019 – Kibernetska varnost omrežij 5G (UL L 88, 29.3.2019, str. 42).

         (12)  Glej zlasti sporočili Komisije COM(2016) 587 in COM(2020) 67.


title: Priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 15. decembra 2020 o spremembi Priporočila ESRB/2020/7 o omejitvi razdelitev med pandemijo bolezni COVID-19 (ESRB/2020/15) 2021/C 27/01

text:
                  25.1.2021

                  SL

                  Uradni list Evropske unije

                  C 27/1

         PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
         z dne 15. decembra 2020
         o spremembi Priporočila ESRB/2020/7 o omejitvi razdelitev med pandemijo bolezni COVID-19
         (ESRB/2020/15)
         (2021/C 27/01)
         SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
         ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
         ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti člena 3(2)(b), (d) in (f) in členov 16 do 18 Uredbe,
         ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 15(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,
         ob upoštevanju naslednjega:

                     (1)

                     Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB) je na začetku pandemije bolezni COVID-19 potrdil, da morajo imeti finančne institucije visoko raven kapitala, da lahko ublažijo sistemsko tveganje in prispevajo h gospodarskemu okrevanju. Zato je ESRB izdal Priporočilo ESRB/2020/7 o omejitvi razdelitev med pandemijo bolezni COVID-19 (3), katerega namen je bil zagotoviti, da bodo vse finančne institucije, ki lahko pomenijo tveganje za finančno stabilnost, ohranile visoko raven kapitala, in sicer s priporočilom ustreznim organom, naj od finančnih institucij zahtevajo, da se med pandemijo bolezni COVID-19 in najmanj do 1. januarja 2021 vzdržijo razdelitev.

                     (2)

                     Kriza v zvezi z boleznijo COVID-19 v Evropi in svetu še traja, negotovost glede prihodnjega vpliva na gospodarstvo in finančne institucije pa ostaja, s tveganjem, da se bodo zdravstvene in gospodarske razmere še poslabšale. Trgi in organi nimajo informacij o dolgoročnem vplivu krize na finančni sektor in kreditne trge. Poleg tega finančne institucije ostajajo zelo odvisne od podpore javne politike. Zagotavljanje nadaljnjega ustreznega delovanja finančnega sistema je ključno. Namen izrednega podaljšanja omejitve izplačil zaradi negotovosti glede prihodnjih makroekonomskih gibanj je omogočiti finančnim institucijam, da ohranijo zadostno raven kapitala za blažitev sistemskega tveganja in prispevanje h gospodarskemu okrevanju. ESRB hkrati priznava storjeni napredek organov in finančnih institucij pri odzivanju na posledice pandemije. ESRB se prav tako zaveda, kako pomembne so razdelitve pri tem, da lahko finančne institucije zbirajo kapital od zunaj, saj je nagrajevanje vlagateljev za njihove naložbe ključno za dolgoročno vzdržnost finančnih institucij in trgov. Kljub temu pa ESRB poziva k izjemni previdnosti pri razdelitvah, da ne bodo ogrozile stabilnosti finančnega sistema in okrevanja, ter meni, da bi morala biti raven razdelitev bistveno nižja, kot je bila v zadnjih letih pred krizo zaradi bolezni COVID-19.

                     (3)

                     Priporočilo ESRB/2020/7 zajema tudi centralne nasprotne stranke (CNS), in sicer zaradi njihove sistemsko pomembne vloge pri kliringu transakcij na finančnem trgu. Želeni rezultat je bil preprečiti delničarjem in zaposlenim na višjih položajih, da bi z razdelitvami porabljali presežni kapital CNS v času, ko je operativno tveganje – ki ga CNS pokrivajo z lastnimi sredstvi in ne prispevki klirinških članov – največje, tudi ob upoštevanju omejitev glede prisotnosti zaposlenih v prostorih CNS. Stresni test v zvezi s CNS v Uniji, ki ga je Evropski organ za vrednostne papirje in trge izvedel po izbruhu pandemije bolezni COVID-19, pa je potrdil splošno operativno odpornost CNS v Uniji na običajne šoke in več neplačil v stresnih testih s področja kreditnega tveganja, likvidnostnega tveganja in tveganja koncentracije (4). Poleg tega do danes ni dokazov o sistemskih ali procesnih motnjah. Zaradi učinkovitosti ukrepanja CNS pri blažitvi operativnega tveganja ni več treba, da so CNS vključene v področje uporabe Priporočila ESRB/2020/7.

                     (4)

                     Ukrepi iz Priporočila ESRB/2020/7 so začasni, ESRB pa bo še naprej spremljal njihov vpliv na finančne institucije in njihovo zmožnost prispevanja h gospodarskemu okrevanju. ESRB bi moral pri odločanju o tem, ali in kdaj je treba to priporočilo spremeniti, med drugim upoštevati makroekonomska gibanja in nove podatke o stabilnosti finančnega sistema.

                     (5)

                     V točki 5 oddelka 2 Priporočila ESRB/2020/7 je določeno, da lahko Splošni odbor odloči, če in kdaj je treba Priporočilo ESRB/2020/7 spremeniti. Take spremembe bi lahko zajemale zlasti podaljšanje obdobja, v katerem se uporablja priporočilo A.

                     (6)

                     Zato je treba Priporočilo ESRB/2020/7 ustrezno spremeniti –

               SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:

            SPREMEMBE

         Priporočilo ESRB/2020/7 se spremeni:

                     (1)

                     v oddelku 1 se priporočilo A nadomesti z naslednjim:
                     „Priporočilo A – omejitev razdelitev

                     Priporoča se, da ustrezni organi od finančnih institucij pod svojim nadzorom (*1) zahtevajo, naj se do 30. septembra 2021 vzdržijo naslednjih dejanj:

                                 (a)

                                 razdelitve dividend ali nepreklicnih zavez za razdelitev dividend,

                                 (b)

                                 odkupa navadnih delnic,

                                 (c)

                                 ustvarjanja obveznosti izplačila variabilnih prejemkov prevzemnikom pomembnega tveganja,
                                 zaradi česar se zmanjšuje količina ali kakovost kapitala, razen če finančne institucije pri navedenih dejanjih ravnajo izjemno previdno, posledično zmanjšanje pa ne presega konservativnega praga, ki ga določi njihov pristojni organ. Pristojnim organom se priporoča, naj se pogovorijo s finančnimi institucijami, preden te izvedejo katero koli dejanje iz točke (a) ali (b).

                           To priporočilo se uporablja na ravni skupine v EU (ali na posamični ravni, če finančna institucija ni del skupine v EU) in, če je primerno, na subkonsolidirani ravni ali na posamični ravni.

                        (*1)  To ne zajema podružnic finančnih institucij.“;"

                     (2)

                     oddelek 2(1)(1) se spremeni:

                                 (a)

                                 točka (b) se nadomesti z naslednjim:

                                             „(b)

                                             ‚pristojni organ‘ pomeni pristojni ali nadzorni organ, kakor je opredeljen v točki (40) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 ali členu 13(10) Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta (*2), kot je primerno;

                                    (*2)  Direktiva 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) (UL L 335, 17.12.2009, str. 1).“;"

                                 (b)

                                 točka (c) se nadomesti z naslednjim:

                                             „(c)

                                             ‚finančna institucija‘ pomeni katero koli od naslednjih podjetij, ki imajo sedež ali registrirani sedež v Uniji:

                                                         (i)

                                                         institucijo, kakor je opredeljena v točki (3) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                                                         (ii)

                                                         zavarovalnico, kakor je opredeljena v členu 13(1) Direktive 2009/138/ES;

                                                         (iii)

                                                         pozavarovalnico, kakor je opredeljena v členu 13(4) Direktive 2009/138/ES;“;

                                 (c)

                                 točka (d) se nadomesti z naslednjim:

                                             „(d)

                                             ‚prevzemnik pomembnega tveganja‘ pomeni predstavnika kategorije zaposlenih, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganosti finančne institucije, vključno s predstavnikom kategorije zaposlenih iz člena 92(2) Direktive 2013/36/EU ali točke (c) člena 275(1) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/35 (*3), kot je primerno;

                                    (*3)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/35 z dne 10. oktobra 2014 o dopolnitvi Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) (UL L 12, 17.1.2015, str. 1).“;"

                     (3)

                     v oddelku 2(3) se vstavi naslednji odstavek:

                                 „1a.

                                 Pristojni organi bi morali pri umerjanju konservativnega praga upoštevati:

                                             (a)

                                             cilje tega priporočila, zlasti potrebo po tem, da finančne institucije ohranjajo zadostno raven kapitala – tudi z upoštevanjem predvidenega gibanja njihovega kapitala –, da se ublaži sistemsko tveganje in prispeva h gospodarskemu okrevanju, ob upoštevanju tveganj v zvezi s poslabšanjem solventnosti družb in gospodinjstev zaradi pandemije;

                                             (b)

                                             potrebo po zagotovitvi, da bo splošna raven razdelitev v finančnih institucijah pod njihovim nadzorom bistveno nižja, kot je bila v zadnjih letih pred krizo zaradi bolezni COVID-19;

                                             (c)

                                             posebnosti vsakega sektorja pod svojo pristojnostjo.“;

                     (4)

                     oddelek 2(4) se nadomesti z naslednjim:
                     „4.   Časovni okvir za nadaljnje ukrepanje

                     V skladu s členom 17(1) Uredbe (EU) št. 1092/2010 morajo naslovniki Evropski parlament, Svet, Komisijo in ESRB obvestiti, katere ukrepe so sprejeli na podlagi tega priporočila, ali utemeljiti vsako neukrepanje. Vsak naslovnik mora o izvedbi priporočila A predložiti poročilo do 15. oktobra 2021.“;

                     (5)

                     oddelek 2(5) se nadomesti z naslednjim:
                     „5.   Spremembe tega priporočila

                     Splošni odbor pred 30. septembrom 2021 odloči, ali in kdaj je treba to priporočilo spremeniti, pri čemer med drugim upošteva makroekonomska gibanja in nove podatke o stabilnosti finančnega sistema.“;

                     (6)

                     v oddelku 2(6) z naslovom „Spremljanje in ocenjevanje“ se doda naslednji odstavek:

                                 „3.

                                 Sekretariat ESRB nudi pomoč naslovnikom z zagotavljanjem koordiniranega poročanja in ustreznih predlog ter, kjer je potrebno, podrobnejšim določanjem postopka in časovnega okvira za nadaljnje ukrepanje.“;

                     (7)

                     Priloga z naslovom „Obveščanje o ukrepih, sprejetih na podlagi tega priporočila“ se črta.

            V Frankfurtu na Majni, 15. decembra 2020

                  Vodja sekretariata ESRB

                  V imenu splošnega odbora ESRB

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

            (2)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

            (3)  Priporočilo ESRB/2020/7 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 27. maja 2020 o omejitvi razdelitev med pandemijo bolezni COVID-19 (UL C 212, 26.6.2020, str. 1).

            (4)  Glejte izjavo za javnost Evropskega organa za vrednostne papirje in trge: ESMA’s Third EU-Wide CCP Stress Test Finds System Resilient to Shocks, ki je dostopna na naslovu: https://www.esma.europa.eu/press-news/esma-news/esma%E2%80%99s-third-eu-wide-ccp-stress-test-finds-system-resilient-shocks.


title: Priporočilo Sveta z dne 3. aprila 2020 za odpravo čezmernega javnofinančnega primanjkljaja v Romuniji 2020/C 116/01

text:
               8.4.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 116/1

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 3. aprila 2020
      za odpravo čezmernega javnofinančnega primanjkljaja v Romuniji
      (2020/C 116/01)
      SVET EVROPSKE UNIJE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 126(7) Pogodbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  V skladu s členom 126 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) se države članice izogibajo čezmernemu javnofinančnemu primanjkljaju.

                  (2)

                  Pakt za stabilnost in rast temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za stabilnost cen in močno trajnostno rast, ki prispeva k ustvarjanju delovnih mest.

                  (3)

                  Svet je 3. aprila 2020 v skladu s členom 126(6) PDEU odločil, da v Romuniji obstaja čezmerni primanjkljaj.

                  (4)

                  Člen 126(7) PDEU in člen 3(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 (1) določata, da mora Svet na zadevno državo članico nasloviti priporočila z namenom, da se stanje čezmernega primanjkljaja v danem roku odpravi. V teh priporočilih mora biti določen rok največ šest mesecev, v katerem mora zadevna država članica sprejeti učinkovite ukrepe za odpravo čezmernega primanjkljaja. Poleg tega Svet v priporočilu za odpravo čezmernega primanjkljaja zahteva, da država članica doseže letne proračunske cilje, ki na podlagi napovedi, na kateri temelji priporočilo, ustrezajo minimalnemu letnemu izboljšanju njenega strukturnega salda, tj. ciklično prilagojenega salda brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, za vsaj 0,5 % bruto domačega proizvoda (BDP), ki je referenčna vrednost.

                  (5)

                  V skladu z zimsko napovedjo Komisije iz leta 2020, razširjeno z javnofinančnimi spremenljivkami do leta 2022, je napovedana realna rast BDP v letu 2019 znašala 3,9 %. Ob predpostavki nespremenjene politike Komisija napoveduje, da se bo realna rast BDP umirila, vendar bo ostala stabilna pri 3,8 % v letu 2020 ter 3,5 % v letih 2021 in 2022. Po eni strani bi znatne fiskalne spodbude v okviru sedanjih politik še naprej spodbujale zasebno potrošnjo, po drugi strani pa bi nadaljnje povečevanje javnofinančnega primanjkljaja zmanjšalo zaupanje potrošnikov in vlagateljev v vzdržnost rasti gospodarstva. Posledično bi se naložbe zmanjšale, saj bi zasebni vlagatelji upoštevali povečanje makroekonomskih neravnotežij. Prispevek neto izvoza naj bi v obdobju, ki ga zajema napoved, ostal negativen, saj na izvoz še vedno vpliva šibko zunanje povpraševanje, medtem ko uvoz podpira zasebna potrošnja. To bi še poslabšalo že tako visok primanjkljaj na tekočem računu.

                  (6)

                  Vlada je 10. decembra 2019 sprejela in Parlamentu poslala fiskalno-proračunsko strategijo za obdobje 2020–22 (v nadaljnjem besedilu: fiskalna strategija), s popravljenim ciljnim primanjkljajem sektorja država v višini 3,8 % BDP v letu 2019, kar je nad referenčno vrednostjo 3 % BDP. Ta popravek, ki je višji od prvotno načrtovanih 2,8 % BDP v letu 2019, je temeljil na podatkih o izvrševanju proračuna za tekoče leto. Fiskalna strategija je bila sprejeta 18. decembra 2019.

                  (7)

                  Zimska napoved Komisije iz leta 2020, razširjena z javnofinančnimi spremenljivkami do leta 2022, predvideva, da bo primanjkljaj sektorja država ostal nad referenčno vrednostjo 3 % BDP v celotnem obdobju, ki ga zajema napoved. Komisija ob predpostavki nespremenjene politike napoveduje primanjkljaj sektorja država v višini 4 % BDP v letu 2019, 4,9 % v letu 2020, 6,9 % v letu 2021 in 7,7 % v letu 2022. Strukturni primanjkljaj naj bi se poslabšal za 1 % BDP v letu 2020, za nadaljnjih 1,9 % BDP v letu 2021 in za dodatnih 0,8 % v letu 2022. Povečanje primanjkljaja, ki ga je napovedala Komisija, je večinoma posledica znatnega povečanja pokojnin, uvedenega poleti 2019. Višja poraba za pokojnine bi k povečanju primanjkljaja prispevala 0,9 odstotne točke BDP v letu 2020, 1,7 odstotne točke BDP v letu 2021 in 1,1 odstotne točke BDP v letu 2022. Po ocenah bo podvojitev otroškega dodatka, ki naj bi začela veljati avgusta 2020, povzročila letne proračunske stroške v višini 0,6 % BDP. Vlada v fiskalni strategiji predvideva primanjkljaj sektorja država v višini 3,6 % BDP v letu 2020, 3,4 % v letu 2021 in 2,8 % v letu 2022. Na podlagi vladnih ocen bi to pomenilo strukturno prilagoditev v višini 0,3 % v letu 2020, 0,2 % v letu 2021 in 0,6 % v letu 2022. Popravek v fiskalni strategiji je večinoma posledica odhodkov. Kot delež BDP se bodo predvidoma zmanjšali zlasti odhodki za sredstva za zaposlene, za blago in storitve in za kapitalsko porabo, ki ni sofinancirana iz EU. Nižja napoved primanjkljaja v fiskalni strategiji v primerjavi z napovedjo Komisije izhaja iz bolj optimističnih osnovnih makroekonomskih projekcij v fiskalni strategiji in dejstva, da fiskalna strategija ne upošteva fiskalnega učinka nekaterih sprejetih ukrepov, medtem ko načrtovano zmanjšanje tekočih odhodkov ni v celoti podprto s sprejetimi ali verodostojno napovedanimi ukrepi in ga zato v napovedi Komisije ni bilo mogoče v celoti upoštevati.

                  (8)

                  Dolg sektorja država je v Romuniji leta 2018 znašal 34,7 % BDP. V skladu z napovedjo Komisije naj bi se dolg sektorja država v letu 2022 povečal na 46,6 % BDP in torej ostal pod referenčno vrednostjo iz Pogodbe.

                  (9)

                  V skladu s členom 3(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 se mora čezmerni primanjkljaj odpraviti v letu po tem, ko je bil ugotovljen njegov obstoj (v tem primeru do leta 2021), razen v posebnih okoliščinah. Prilagoditveno pot bi bilo treba določiti v skladu z Uredbo (ES) št. 1467/97 ob upoštevanju gospodarskega in fiskalnega položaja države članice.

                  (10)

                  V sedanjih razmerah take posebne okoliščine v Romuniji obstajajo. Zmanjšanje čezmernega primanjkljaja do leta 2021 bi zahtevalo preveliko fiskalno prilagoditev in bi povzročilo znatne izgube proizvodnje. Daljša prilagoditvena pot, ki bi sicer še vedno zahtevala znatne letne prilagoditve, bi bolj postopno vplivala na rast in upoštevala dejstvo, da se je proračunsko leto 2020 že začelo. Strukturne reforme, ki se izvajajo vzporedno s fiskalno konsolidacijo, bodo prispevale k zagotavljanju trajne odprave čezmernega primanjkljaja. Glede na navedeno in ob upoštevanju gospodarskih in fiskalnih razmer v Romuniji je upravičeno določiti rok za odpravo čezmernega primanjkljaja do leta 2022.

                  (11)

                  Za verodostojno in vzdržno prilagoditveno pot v tem roku bi morala Romunija doseči ciljni nominalni primanjkljaj sektorja država v višini 3,6 % BDP v letu 2020, 3,4 % BDP v letu 2021 in 2,8 % BDP v letu 2022, kar je na podlagi napovedi Komisije skladno z nominalno stopnjo rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov (2) v višini 8,2 % v letu 2020, 5,5 % v letu 2021 in 5,5 % v letu 2022. Takšna stopnja rasti neto odhodkov bo glavni kazalnik za oceno fiskalnega napora, če bo potrebna natančna analiza. Ustrezna letna prilagoditev strukturnega salda znaša 0,5 % BDP v letu 2020, 0,8 % BDP v letu 2021 in 0,8 % BDP v letu 2022. Na podlagi sedanje napovedi ti cilji še vedno omogočajo letno povečanje realnih neto odhodkov. Za doseganje teh ciljev bo verjetno treba ponovno preučiti veliko zakonsko določeno povečanje pokojnin in druge nedavne ukrepe, ki so povzročili znatno poslabšanje primanjkljaja v osnovnem scenariju.

                  (12)

                  Ukrepi za proračunsko konsolidacijo bi morali na splošno zagotoviti trajno izboljšanje, hkrati pa bi morali biti usmerjeni k povečevanju kakovosti javnih financ in krepitvi možnosti za gospodarsko rast.

                  (13)

                  Romunija je od leta 2016 sistematično in večkrat odstopala od fiskalnih pravil, določenih v nacionalnem fiskalnem okviru, zaradi česar so v veliki meri neučinkovita. Bistveno je, da Romunija v prihodnosti zagotovi polno uporabo nacionalnega fiskalnega okvira.

                  (14)

                  Srednje- in dolgoročno se zdijo tveganja za zdrave javne finance visoka, kar je posledica visokih fiskalnih primanjkljajev in stroškov staranja prebivalstva. Povečanje pokojnin, ki je bilo sprejeto poleti 2019 in bo predvidoma začelo veljati v obdobju 2019–2021, predstavlja velik del teh tveganj. To potrjuje, da je nujno treba v celoti obnoviti dolgoročno vzdržnost javnih financ –

            PRIPOROČA:

                  1.

                  Romunija bi morala najpozneje do leta 2022 odpraviti sedanji čezmerni primanjkljaj.

                  2.

                  Romunija bi morala doseči ciljni nominalni primanjkljaj sektorja država v višini 3,6 % BDP v letu 2020, 3,4 % BDP v letu 2021 in 2,8 % BDP v letu 2022, kar je v skladu z nominalno stopnjo rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v višini 8,2 % v letu 2020, 5,5 % v letu 2021 in 5,5 % v letu 2022, in ustreza strukturni prilagoditvi v višini 0,5 % BDP v letu 2020, 0,8 % BDP v letu 2021 in 0,8 % BDP v letu 2022.

                  3.

                  Romunija bi morala opredeliti in strogo izvajati ukrepe, ki so potrebni za odpravo čezmernega primanjkljaja do leta 2022. Ukrepi za konsolidacijo proračuna bi morali zagotoviti trajno izboljšanje brez oviranja rasti. Romunija bi morala vse izredne prihodke uporabiti za zmanjšanje primanjkljaja.

                  4.

                  Svet je določil, da mora Romunija do 15. septembra 2020 sprejeti učinkovite ukrepe in v skladu s členom 3(4a) Uredbe (ES) št. 1467/97 podrobno poročati o konsolidacijski strategiji za izpolnitev ciljev. Nato bi morali romunski organi poročati o napredku pri izvajanju teh priporočil vsaj vsakih šest mesecev, dokler ni čezmerni primanjkljaj odpravljen.

            Poleg tega bi morali romunski organi zagotoviti polno uporabo nacionalnega fiskalnega okvira. Za zagotovitev uspešnosti strategije za konsolidacijo javnih financ je pomembno tudi podpreti konsolidacijo javnih financ s celovitimi strukturnimi reformami v skladu s priporočili Sveta, naslovljenimi na Romunijo v okviru evropskega semestra, zlasti s tistimi, ki se nanašajo na postopek v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji.
      To priporočilo je naslovljeno na Romunijo.

         V Bruslju, 3. aprila 2020

               Za Svet

               Predsednik

            G. GRLIĆ RADMAN

         (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1467/97 z dne 7. julija 1997 o pospešitvi in razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem (UL L 209, 2.8.1997, str. 6).

         (2)  Neto primarne javnofinančne odhodke sestavljajo vsi javnofinančni odhodki brez odhodkov za obresti, odhodkov za programe Unije, v celoti izravnanih s prihodki iz skladov Unije, in nediskrecijskih sprememb pri odhodkih za denarna nadomestila za brezposelnost. Nacionalno financirane bruto investicije v osnovna sredstva so porazdeljene na obdobje štirih let. Diskrecijski ukrepi na strani prihodkov ali zakonsko določena povečanja prihodkov so vračunani. Enkratni ukrepi na strani prihodkov in na strani odhodkov so pobotani.


               8.4.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 118/158

      P8_TA(2018)0294
      Pogajanja o celovitem sporazumu med EU in Azerbajdžanom
      Priporočilo Evropskega parlamenta z dne 4. julija 2018 Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko glede pogajanj o celovitem sporazumu med EU in Azerbajdžanom (2017/2056(INI))
      (2020/C 118/25)

         Evropski parlament,

                  —

                  ob upoštevanju členov 2, 3 in 8 ter naslova V, zlasti členov 21, 22 in 36, Pogodbe o Evropski uniji, pa tudi petega dela Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU),

                  —

                  ob upoštevanju pogajanj med Evropsko unijo in Azerbajdžanom o novem celovitem sporazumu, ki naj bi nadomestil Sporazum o partnerstvu in sodelovanju med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Azerbajdžanom na drugi strani iz leta 1999, ki so se začela 7. februarja 2017 (1),

                  —

                  ob upoštevanju pogajalskih smernic za ta sporazum, ki jih je sprejel Svet 7. novembra 2016,

                  —

                  ob upoštevanju memoranduma o soglasju med EU in Azerbajdžanom o strateškem partnerstvu na področju energije z dne 7. novembra 2006,

                  —

                  ob upoštevanju glavnih rezultatov 15. srečanja Sveta za sodelovanje med EU in Azerbajdžanom, ki je bilo 9. februarja 2018,

                  —

                  ob upoštevanju poročila Komisije z dne 19. decembra 2017 o odnosih med EU in Azerbajdžanom v okviru spremenjene evropske sosedske politike (SWD(2017)0485),

                  —

                  ob upoštevanju sporočila, ki ga je predsedstvo parlamentarne skupščine Euronest poslalo voditeljem držav ali vlad 30. oktobra 2017,

                  —

                  ob upoštevanju svojega priporočila z dne 15. novembra 2017 Svetu, Komisiji in Evropski službi za zunanje delovanje (ESZD) o vzhodnem partnerstvu med pripravami na vrhunsko srečanje novembra 2017 (2),

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 13. decembra 2017 o letnem poročilu o izvajanju skupne varnostne in obrambne politike (3),

                  —

                  ob upoštevanju skupnih izjav z vrhov vzhodnega partnerstva, vključno z izjavo z dne 24. novembra 2017,

                  —

                  ob upoštevanju publikacije Komisije in ESZD iz junija 2016 o globalni strategiji za zunanjo in varnostno politiko Evropske unije in zlasti ključni načel iz tega besedila,

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 15. junija 2017 o primeru azerbajdžanskega novinarja Afgana Mukhtarlija (4) in drugih resolucij o Azerbajdžanu, zlasti tistih, ki zadevajo stanje človekovih pravic in pravno državo,

                  —

                  ob upoštevanju izjave predstavnice za zunanje zadeve in varnostno politiko/za evropsko sosedsko politiko in širitvena pogajanja o obsodbi novinarja Afgana Mukhtarlija v Azerbajdžanu z dne 14. januarja 2018,

                  —

                  ob upoštevanju resolucije z dne 11. oktobra 2017 parlamentarne skupščine Sveta Evrope o delovanju demokratičnih institucij v Azerbajdžanu,

                  —

                  ob upoštevanju uvedbe postopka za ugotavljanje kršitev s strani Odbora ministrov Sveta Evrope dne 5. decembra 2017, ker azerbajdžanski organi vztrajno zavračajo izvršitev sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Ilgar Mamadov proti Azerbajdžanu,

                  —

                  ob upoštevanju poročila za presojo potreb, ki ga je pripravila misija Urada za demokratične institucije in človekove pravic (ODIHR) Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE), z dne 2. marca 2018 o predčasnih predsedniških volitvah v Azerbajdžanu,

                  —

                  ob upoštevanju členov 108(4) in 52 Poslovnika,

                  —

                  ob upoštevanju poročila Odbora za zunanje zadeve in stališča Odbora za mednarodno trgovino v obliki predlogov sprememb (A8-0185/2018),

                  A.

                  ker vzhodno partnerstvo temelji na skupni zavezi Armenije, Azerbajdžana, Belorusije, Gruzije, Moldavije, Ukrajine in Evropske unije glede vzpostavitve tesnejših povezav ter spoštovanja mednarodnega prava in temeljnih vrednot, vključno z demokracijo, pravno državo, dobrim upravljanjem ter spoštovanjem človekovih pravic in temeljnih svoboščin; ker bi moral novi sporazum med EU in Azerbajdžanom v ospredje postaviti interese Unije v regiji ter spodbujati njene vrednote;

                  B.

                  ker Parlament podpira vzpostavljanje tesnejših povezav z vsemi članicami vzhodnega partnerstva, če spoštujejo te temeljne vrednote; ker bi morala biti v okviru politike vzhodnega partnerstva uporaba privlačnega dolgoročnega modela „vzhodnega partnerstva+“, ki ga je predlagal Parlament v svoji resoluciji z dne 15. novembra 2017 o vzhodnem partnerstvu in ki bi lahko sčasoma vodil v pridružitev k carinski, energetski in digitalni uniji ter schengenskemu območju, omogočena tudi državam, ki niso sklenile pridružitvenega sporazuma z EU, kot je Azerbajdžan, in sicer, ko bodo pripravljene na takšne okrepljene zaveze in bodo dosegle znaten napredek pri izvajanju skupno dogovorjenih reform;

                  C.

                  ker odnose med EU in Azerbajdžanom od trenutno ureja sporazum o partnerstvu in sodelovanju iz leta 1999; ker je EU največja trgovinska partnerica Azerbajdžana, tako pri uvozu kot izvozu, in predstavlja 48,6 % skupne trgovine Azerbajdžana ter je tudi največji vir tujih neposrednih naložb; ker je Azerbajdžan strateški energetski partner EU, ki omogoča diverzifikacijo virov energije EU; ker je gospodarstvo Azerbajdžana zelo odvisno od sektorja nafte in plina, ki predstavlja približno 90 % izvoza države, in je zato je ranljivo v odnosu do zunanjih pretresov in nihanj svetovnih cen nafte; ker Azerbajdžan še ni član STO, zaradi česar se za to državo uporabljajo znatne tarifne in netarifne ovire, ki omejujejo njene trgovinske in poslovne odnose z EU;

                  D.

                  ker sta EU in Azerbajdžan v skupni izjavi z vrha vzhodnega partnerstva z dne 24. novembra 2017 poudarila, da bo EU še naprej na različne načine z vsako od partnerskih držav, vključno z Armenijo, Azerbajdžanom in Belorusijo, skupno razpravljala o privlačnih in realnih možnostih za krepitev skupne trgovine in spodbujanje naložb, v čemer se bodo odražali skupni interesi, reformirane naložbene politike v zvezi z zaščito naložb ter mednarodna trgovinska pravila in s trgovino povezani mednarodni standardi, tudi na področju intelektualne lastnine, ter z namenom prispevanja k modernizaciji in diverzifikaciji gospodarstev;

                  E.

                  ker se pričakuje, da bo novi sporazum pozitivno vplival na Azerbajdžan, kar zadeva spodbujanje demokratičnih standardov, rast in gospodarski razvoj; ker so take možnosti še zlasti pomembne za mlade v Azerbajdžanu, in sicer z vidika oblikovanja nove generacije izobraženih Azerbajdžancev, ki bodo spoštovali naše temeljne vrednote in si prizadevali za modernizacijo države; ker je popolnoma delujoča civilna družba bistven pogoj za zagotavljanje gospodarske diverzifikacije;

                  1.

                  priporoči Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko:

                        Splošna načela, temeljne vrednote in zavezanost reševanju sporov

                              (a)

                              naj zagotovijo, da bo vzpostavljanje tesnejših povezav med EU in Azerbajdžanom pogojeno s tem, da država uveljavlja in spoštuje temeljne vrednote in načela demokracije, pravne države, dobrega upravljanja, spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vključno s svobodo izražanja in združevanja, pravicami manjšin in enakostjo spolov, kar je v interesu obeh strani in zlasti njunih državljanov;

                              (b)

                              naj spomnijo azerbajdžanske oblasti na stališče Parlamenta, izraženo v njegovi resoluciji z dne 15. novembra 2017 o vzhodnem partnerstvu, v kateri je državo pozval, naj spoštuje svoje mednarodne zaveze, in nedvoumno izrazil, da ne bo ratificiran noben celovit sporazum z Azerbajdžanom, če ta ne bo spoštoval temeljnih vrednot in pravic EU, zlasti kar zadeva neizvajanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice ter nadlegovanje, ustrahovanje in preganjanje zagovornikov človekovih pravic, nevladnih organizacij, pripadnikov opozicije, novinarjev in ekoloških aktivistov; naj zagotovijo, da bodo vsi politični zaporniki in zaporniki vesti v Azerbajdžanu izpuščeni pred vsakršnim novim sporazumom med EU in Azerbajdžanom, kot so že napovedale oblasti v tej državi; naj zagotovijo, da bo v novi sporazum vključen namenski mehanizem zadržanja z jasnimi določbami o spoštovanju pravne države, človekovih pravic in temeljnih svoboščin;

                              (c)

                              naj azerbajdžanske organe spomnijo na stališče Parlamenta, izraženo v istem priporočilu, da je treba ratifikacijo novih sporazumov med EU in vsako od strani v sporu v Gorskem Karabahu pogojiti s pomembnimi zavezami in znatnim napredkom za mirno rešitev spora, na primer z ohranjanjem premirja in podpiranjem izvajanja osnovnih načel OVSE iz leta 2009 ter prizadevanj sopredsednikov skupine iz Minska, ki deluje v okviru OVSE; naj ponovno poudarijo, da je treba v vsak pogajalski proces vključiti tako armensko kot azerbajdžansko civilno družbo;

                              (d)

                              naj zagotovijo, da bo prihodnji sporazum z Azerbajdžanom ambiciozen, celovit in usmerjen v prihodnost ter skladen prizadevanji te države in EU, in sicer na podlagi skupnih vrednot in interesov, in da bo usklajen s cilji agende za trajnostni razvoj do leta 2030 in prinesel oprijemljive in konkretne koristi obema stranema, ne le za velika podjetja, ampak tudi – z upoštevanjem posebnih značilnosti MSP – za državljane EU in Azerbajdžana;

                              (e)

                              naj zagotovijo hiter in enakomeren napredek pogajanj s ciljem, da bi bil novi sporazum podpisan pred naslednjim vrhom vzhodnega partnerstva leta 2019, če bodo navedeni pogoji izpolnjeni;

                              (f)

                              naj aktivno in jasno sporočajo, kakšni so cilji in pogoji novega sporazuma ter pogajalski proces, ki je v teku, da bi se v Azerbajdžanu in EU izboljšala preglednost in ozaveščenost javnosti o pričakovanih priložnostih in prednostih, ki jih bo prinesla sklenitev sporazuma, ter se na ta način zoperstavijo kampanjam dezinformiranja;

                        Politični dialog in regionalno sodelovanje

                              (g)

                              naj zagotovijo reden in poglobljen politični dialog, da bi spodbudili odločne reforme, usmerjene v krepitev institucij in delitve oblasti med njimi, da bi zagotovili večjo demokratičnosti in neodvisnost institucij, uveljavili človekove pravice in svobodo medijev ter razvili regulativno okolje, v katerem lahko civilna družba deluje brez nepotrebnega vmešavanja, tudi v procesu reform;

                              (h)

                              naj vzpostavijo posebne ukrepe, namenjene izvajanju priporočil OVSE/ODIHR in Beneške komisije Sveta Evrope, da bi zagotovili napredek v smeri vključujočih, konkurenčnih in preglednih volitev in referendumov ter državljanom Azerbajdžana omogočili svobodno in pošteno izražanje mnenj in želja;

                              (i)

                              naj v celoti podprejo predhodne ugotovitve misije za opazovanje volitev OVSE in Sveta Evrope, kar zadeva predčasne predsedniške volitve 11. aprila 2018, v katerih navaja, da je „primanjkovalo prave konkurence“ zaradi „omejevalnega političnega okolja“, „pravnega okvira, ki omejuje temeljne pravice in svoboščine“, „pomanjkanja pluralizma, tudi v medijih“, „razširjenega neupoštevanja obveznih postopkov, nepreglednosti in številnih hudih nepravilnosti, kot so polnjenja volilnih skrinjic z glasovnicami“;

                              (j)

                              naj si prizadevajo za določbe za krepitev sodelovanja pri spodbujanju miru in mednarodne pravičnosti ter zlasti vztrajajo, da Azerbajdžan izpolni svoje mednarodne obveznosti, tudi kot član Sveta Evrope, in da izvršuje sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice; pozovejo Azerbajdžan, naj podpiše in ratificira Rimski statut Mednarodnega kazenskega sodišča; naj si tudi prizadevajo za ukrepe za tesno sodelovanje pri preprečevanju širjenja orožja za množično uničevanje ter boju proti nedovoljeni trgovini z osebnim in lahkim orožjem;

                              (k)

                              naj zagotovijo tesnejše sodelovanje pri zunanjih, obrambnih in varnostnih zadevah, da bi zagotovili čim večje zbliževanje, zlasti kar zadeva odzivanje na globalne grožnje in izzive, vključno s terorizmom, preprečevanjem sporov, kriznim upravljanjem in regionalnim sodelovanjem, hkrati pa upoštevajo raznovrstno zunanjo politiko Azerbajdžana; naj podpirajo podpis okvirnega sporazuma o sodelovanju med EU in Azerbajdžanom, da se zagotovi pravna in politična podlaga za sodelovanje pri misijah in operacijah skupne varnostne in obrambne politike (SVOP);

                              (l)

                              naj zagotovijo, da bosta imela prednost dialog med Azerbajdžanom in Armenijo ter okrepljeno sodelovanje EU pri mirnem reševanju spora v Gorskem Karabahu, skladno z osnovnimi načeli OVSE iz leta 2009 in zlasti s podporo sopredsednikov skupine iz Minska, ki deluje v okviru OVSE, pri čemer naj spodbujajo vse pobude, ki bodo prispevale k vzpostavitvi miru, kot so upoštevanje premirja na vseh straneh, dialog na vseh ravneh, vključno s pogovori na visoki ravni, preprečevanje sovražnega govora, ukrepi za pristno krepitev zaupanja, znatno povečanje števila mednarodnih opazovalcev OVSE ter poglobljene izmenjave med armensko in azerbajdžansko civilno družbo, tudi med verskimi in kulturnimi osebnostmi, da se armenska in azerbajdžanska družba pripravita na miroljubno sožitje; naj izrazijo močno zaskrbljenost zaradi kopičenja vojaških sil in nesorazmernih odhodkov za obrambo v regiji;

                              (m)

                              naj uvedejo posebne določbe, ki bodo podprle pomembna prizadevanja organov, da bi pomagali velikemu številu beguncev in notranje razseljenim osebam, v podporo pa bodo tudi civilistom, ki živijo na območjih sporov znotraj mednarodno priznanih meja Azerbajdžana; naj vztrajajo, da se spoštujejo pravice vseh oseb, ki stalno ali začasno živijo znotraj meja Azerbajdžana; naj zlasti prispevajo k uveljavljanju njihove pravice, da se vrnejo na svoje domove in k svojemu premoženju ter da jim vse strani v konfliktu dodelijo odškodnine v skladu s sodbami Evropskega sodišča za človekove pravice;

                        Pravna država, spoštovanje človekovih pravic in temeljne svoboščine

                              (n)

                              naj zagotovijo podporo za reformo pravosodja, s katero se bosta zagotovili nepristranskost in neodvisnost pravosodja od izvršilne veje ter okrepila pravna država; naj zlasti zagotovijo neodvisnost pravnih strokovnjakov, tako da onemogočijo neupravičeno vmešavanje v delo odvetnikov, naj omogočijo neodvisnim odvetnikom, da zastopajo stranke v skladu z notarskim pooblastilom za zastopanje, in naj odpravijo arbitrarne pristojnosti azerbajdžanske odvetniške zbornice, da izključi odvetnike in zavrne sprejem novih članov;

                              (o)

                              naj tudi zagotovijo podporo za razvoj trdnega okvira za varstvo človekovih pravic, temeljnih svoboščin in enakosti spolov; naj poudarjajo pomen zastopanosti žensk na vseh ravneh vlade, vključno z njihovim enakopravnim, celovitim in dejavnim sodelovanjem pri preprečevanju in reševanju sporov, ter naj Azerbajdžan pozovejo k podpisu Istanbulske konvencije o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima;

                              (p)

                              naj uvedejo posebne določbe, ki bodo Azerbajdžanu v podporo v boju proti gospodarskemu kriminalu, vključno s korupcijo, pranjem denarja in davčnimi utajami; naj spodbujajo večjo preglednost dejanskega lastništva družb in skladov ter finančnih dejavnosti velikih podjetij v smislu ustvarjenega dobička in plačanega davka; naj podprejo preiskave shem pranja denarja, zlasti v „zadevi pralnica“, in naj vzpostavijo posebne mehanizme nadzora in kontrole, kot denimo omejen dostop do evropskega bančnega sistema za vpletene v pranje denarja in goljufije;

                              (q)

                              naj omogočijo okrepljeno sodelovanje z Azerbajdžanom in podporo tej državi v boju proti terorizmu, organiziranemu kriminalu in kibernetski kriminaliteti ter pri preprečevanju radikalizacije in čezmejnega kriminala; naj sodelujejo, zlasti v boju proti novačenju s strani terorističnih organizacij;

                              (r)

                              naj vključijo določbe o izvajanju kazenskega zakonika v Azerbajdžanu, povezane z varstvom človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter namenjene preprečevanju političnega preganjanja in ugrabitev, samovoljnih prepovedi potovanj, nadlegovanja političnih disidentov, tudi z obrekovanjem, in neodvisnih novinarjev, zagovornikov človekovih pravic, predstavnikov nevladnih organizacij in najbolj ranljivih ljudi v družbi, kot so pripadniki nekaterih manjšinskih skupin, vključno s skupnostjo LGBTQ; naj zagotovijo, da bodo v sporazumu posebej navedene te skupine; naj ponovno izjavijo, da so te prakse nesprejemljive za vsako morebitno partnersko državo EU; naj vzpostavijo okrepljeni forum za učinkovit in v rezultate usmerjen dialog o človekovih pravicah med EU in Azerbajdžanom v posvetovanju z glavnimi mednarodnimi in resnično neodvisnimi azerbajdžanskimi nevladnimi organizacijami, napredek tega foruma pa ocenjujejo vsako leto na podlagi konkretnih primerjalnih meril;

                              (s)

                              naj vztrajajo pri sprejetju ustreznih sprememb prava, da se omogoči izvajanje zakonitih dejavnosti civilne družbe, odpravijo neupravičene omejitve zahtev, ki jih morajo izpolnjevati za registracijo, delovanje in dostop do tujega financiranja in prijavljanja nepovratnih sredstev, ter odprava neupravičenih kriminalnih preiskav, nepotrebnega poročanja različnim vladnim agencijam, racij pisarn, zamrzovanja bančnih računov, prepovedi potovanj in preganjanja voditeljev;

                              (t)

                              naj pred zaključkom pogajanj zagotovijo, da bo Azerbajdžan izpustil politične zapornike in zapornike vesti, tudi najbolj izpostavljene, med drugim Ilgarja Mamadova, Afgana Mukhtarlija, Mehmana Husejnova, Ilkina Rustamzade, Sejmurja Hazijevega, Rašada Ramazanova, Elčina Ismajilija, Gijasa Ibrahimova, Bejrama Mamadova, Asifa Jusiflija in Fuada Gahramanlija, odpravil prepoved potovanja po izpustitvi teh posameznikov, tudi za novinarko Hadidžo Ismajlovo in pravnika Intigama Alijeva, in v celoti izvršil sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, zlasti kar zadeva Ilgarja Mamadova; naj s pomočjo pravosodja in pravne države zagotovijo, da bodo ti posamezniki izpuščeni in se bo njihov položaj izboljšal, vključno z njihovo ponovno zaposlitvijo, ter da se bo izboljšal položaj njihovih družin, in naj zaščitijo azerbajdžanske disidente v EU; naj obsodijo dejstvo, da v nasprotju z napovedmi azerbajdžanskih oblasti ni bil izpuščen niti eden zgoraj navedenih političnih zapornikov, nasprotno, pridržanih je bilo še več posameznikov, ki so miroljubno izvajali svoje ustavne pravice, vključno z opozicijskimi poslanci in odvetnikom za človekove pravice Eminom Aslanom; naj zahtevajo takojšnjo izpustitev odvetnika za človekove pravice Emina Aslana iz upravnega pripora in njegovo popolno oprostitev od dvomljivih obtožb „neposlušnosti v odnosu do policije“; naj poskrbijo, da bo Azerbajdžan prenehal uporabljati upravni pripor kot sredstvo za utišanje kritikov vlade;

                              (u)

                              naj zagotovijo, da Azerbajdžan spoštuje pravico do mirnega zbiranja, da je ne omejuje na načine, ki bi bili v nasprotju z njegovimi obveznostmi po mednarodnem pravu, vključno z Evropsko konvencijo o človekovih pravicah, ter da nemudoma in učinkovito preišče vse primere pretirane uporabe sile, samovoljne aretacije in protipravna pridržanja miroljubnih protestnikov, med drugim v zvezi s sankcioniranima opozicijskima shodoma iz septembra 2017 in marca 2018, ter poskrbi, da storilci odgovarjajo za svoja dejanja;

                              (v)

                              naj si pred zaključkom pogajanj prizadevajo, da bi se azerbajdžanske oblasti zavezale, da bodo izvajale Konvencijo OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju ter resnično preiskale vse primere slabega ravnanja s političnimi zaporniki in zaporniki vesti, zlasti v primerih pokojnega Mehmana Galandrova, ki je umrl v azerbajdžanskem priporu, ter članov skupnosti LGBTQ, ki so bili nadlegovani in množično aretirani septembra 2017;

                              (w)

                              naj poudarijo zaskrbljenost EU nad trenutnim stanjem svobode medijev v Azerbajdžanu, ki je v letu 2018 na svetovnem indeksu svobode tiska organizacije Novinarji brez meja uvrščen med 180 državami uvrščen na 163. mesto; naj poudarijo pomen svobodnih in neodvisnih medijev, tako nespletnih kot spletnih, ter zagotovijo okrepljeno politično in finančno podporo EU za svobodne in pluralne medije v Azerbajdžanu, ki bodo uredniško neodvisni od prevladujočih političnih in oligarhičnih skupin ter skladni s standardi EU; naj pozovejo oblasti, da odpravijo blokado dostopa do spletnih strani časopisa Azadlik in treh medijskih hiš, ki morajo delovati iz tujine: Radio Free Europe/Radio Liberty (RFE/RL), ki oddaja v azerbajdžanskem jeziku, Meydan TV in Azerbaycan Saati;

                        Trgovinsko in gospodarsko sodelovanje

                              (x)

                              naj vključijo pravične in ambiciozne določbe glede trgovine in naložb v obsegu, združljivem s statusom Azerbajdžana kot države nečlanice STO, ki bodo popolnoma skladne s standardi EU in teh standardov ne bodo ogrožale, zlasti kar zadeva sanitarne, fitosanitarne, okoljske, delavske in socialne standarde ter standarde v zvezi z uravnoteženo zastopanostjo spolov in nediskriminacijo, ter bodo zagotavljale priznavanje in varstvo pravic intelektualne lastnine, vključno z geografskimi označbami, zlasti za vina in žgane pijače; naj podpirajo Azerbajdžan v postopku pristopa k STO;

                              (y)

                              naj uvedejo trdne ukrepe, ki bodo zagotovili hiter napredek pri izboljšanju poslovnega in naložbenega ozračja v Azerbajdžanu, zlasti kar zadeva obdavčitev ter upravljanje javnih financ in javna naročila, ob sklicevanju na pravila iz sporazuma STO o javnih naročilih, da bi povečali preglednost, boljše upravljanje in odgovornost, enak dostop ter pravično konkurenco;

                        Energija in druga področja sodelovanja

                              (z)

                              naj omogočijo večje sodelovanje v energetskem sektorju skladno s strateškim energetskim partnerstvom EU in Azerbajdžana ter zgodovino ter države kot zanesljive dobaviteljice energije, ob tem pa naj vseeno upoštevajo, da je bilo članstvo Azerbajdžana v pobudi za preglednost v ekstraktivni industriji (EITI) najprej zamrznjeno, nato pa se je morala država marca 2017 iz pobude umakniti, ker ni izpolnjevala zahtev skupine glede civilne družbe; naj pozovejo Azerbajdžan, da se ponovno uskladi s temi zahtevami, da bi nadaljeval s svojimi dejavnostmi v okviru pobude EITI;

                              (aa)

                              naj tudi podprejo diverzifikacijo mešanice virov energije Azerbajdžana, pri tem pa spodbujajo uporabo neogljičnih virov energije in pripravo na čas po ogljiku z zmanjšanjem odvisnosti od fosilnih goriv in spodbujanjem uporabe obnovljivih virov energije, tudi zaradi energetske varnosti; naj podprejo dokončanje južnega plinskega koridorja, in sicer po tem, ko bodo obravnavali pomembne pomisleke, povezane s podnebnimi spremembami ter vplivom na lokalne skupnosti, v odločitvi Evropske investicijske banke o financiranju Transanatolijskega plinovoda (TANAP);

                              (ab)

                              naj kot del novega sporazuma uvedejo ambiciozne določbe o varstvu okolja in zmanjšanju podnebnih sprememb v skladu s cilji Unije iz njenega programa na tem področju in zavezami, ki sta jih obe strani sprejeli s Pariškim sporazumom, tudi prek vključevanja teh politik v druge sektorske politike;

                              (ac)

                              naj zagotovijo nove perspektive za okrepljeno sodelovanje na področjih, ki niso povezana z energijo, zlasti na področjih izobraževanja, zdravstva, prometa, povezljivosti in turizma, da bi diverzificirali azerbajdžansko gospodarstvo, spodbudili ustvarjanje delovnih mest, posodobili industrijske in storitvene sektorje ter spodbudili trajnostni razvoj v podjetjih in raziskavah; naj omogočijo več medčloveških izmenjav, tako na evropski ravni kot v okviru regionalnih izmenjav z armenskimi nevladnimi organizacijami;

                              (ad)

                              naj okrepijo sodelovanje na področju mladinskih in študentskih izmenjav s krepitvijo že obstoječih in uspešnih programov, kot je mreža Mladi evropski sosedi, in z razvojem novih programov štipendiranja in tečajev usposabljanja, pa tudi s spodbujanjem sodelovanja v programih na področju višjega izobraževanja, zlasti v programu Erasmus+, ki bo podpiral razvoj spretnosti, tudi jezikovnih, ter azerbajdžanskim državljanom omogočil, da spoznajo EU in njene vrednote;

                              (ae)

                              naj spodbujajo tudi gospodarsko rast s pomočjo prometa in povezljivosti; naj razširijo vseevropsko prometno omrežje (TEN-T) na Azerbajdžan;

                              (af)

                              naj, v skladu s skupno izjavo z vrha vzhodnega partnerstva iz leta 2017, ob primernem času in če bodo razmere to dopuščale, razmislijo o začetku dialoga o liberalizaciji vizumskega režima z Armenijo oziroma Azerbajdžanom, pod pogojem, da bodo zagotovljene razmere za dobro upravljano in varno mobilnost, vključno z učinkovitim izvajanjem sporazumov o poenostavitvi vizumskih postopkov in ponovnem sprejemu med stranema;

                        Institucionalne določbe

                              (ag)

                              naj zagotovijo, da bo imel sporazum trdno parlamentarno razsežnost, tako da okrepijo veljavne določbe in mehanizme sodelovanja, da bi omogočili večji prispevek k njegovemu izvajanju in nadzor nad njim, zlasti z vzpostavitvijo nadgrajene medparlamentarne strukture, ki omogoča reden in konstruktiven dialog med Evropskim parlamentom in azerbajdžanskim parlamentom o vseh vidikih medsebojnih odnosov, vključno z izvajanjem sporazumov;

                              (ah)

                              naj pogajanja vodijo čim bolj pregledno; naj Parlament v vseh fazah pogajanj obveščajo v skladu s členom 218(10) PDEU, ki določa, da „[se Evropski parlament] v vseh fazah postopka nemudoma in izčrpno obvesti“; naj Parlamentu tudi zagotovijo pogajalska besedila in zapisnike vsakega kroga pogajanj; naj spomnijo Svet, da je Sodišče Evropske unije zaradi kršitve člena 218(10) PDEU v preteklosti že razveljavilo sklepe Sveta o podpisu in sklenitvi več sporazumov; naj se zavedajo, da lahko Parlament v prihodnosti tudi zadrži soglasje za nove sporazume, dokler Svet ne izpolni svojih pravnih obveznosti;

                              (ai)

                              naj zagotovijo, da se novi sporazum ne bo uporablja začasno preden Parlament ne poda odobritve tega sporazuma; naj poudarijo, da lahko Parlament v prihodnje ne odobri novih sporazumov ali drugih prihodnjih sporazumov, če to opozorilo ne bo upoštevano;

                  2.

                  naroči svojemu predsedniku, naj to priporočilo posreduje Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ter predsedniku, vladi in parlamentu Republike Azerbajdžan.

         (1)  UL L 246, 17.9.1999, str. 3.

         (2)  Sprejeta besedila, P8_TA(2017)0440.

         (3)  Sprejeta besedila, P8_TA(2017)0493.

         (4)  Sprejeta besedila, P8_TA(2017)0267.