title: Priporočilo Komisije (EU) 2020/1743 z dne 18. novembra 2020 o uporabi hitrih antigenskih testov za diagnosticiranje okužbe s SARS-CoV-2

text:
               23.11.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 392/63

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2020/1743
      z dne 18. novembra 2020
      o uporabi hitrih antigenskih testov za diagnosticiranje okužbe s SARS-CoV-2
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  V skladu s členom 168(7) Pogodbe o delovanju Evropske unije (1) opredelitev zdravstvene politike ter organizacija in izvedba zdravstvenih ukrepov ostajata v nacionalni pristojnosti. Države članice EU so torej odgovorne za odločanje o oblikovanju in izvajanju strategij testiranja na COVID-19, vključno z uporabo hitrih antigenskih testov, ob upoštevanju epidemioloških in socialnih razmer v državah ter ciljne populacije testiranja.

                  (2)

                  Število okužb s SARS-CoV-2 se še naprej povečuje in povzroča pritisk na zdravstvene delavce, ki sodelujejo pri vzorčenju, in laboratorije, ki izvajajo teste na COVID-19, zaradi česar se čas med zahtevo za testiranje in rezultatom testa podaljšuje. Poleg tega je zaradi boljšega dostopa do lokacij in storitev testiranja na COVID-19 v primerjavi s prvim delom leta 2020, ko je Evropa doživela prvi pandemični val, število zahtev za testiranje zelo veliko in se razpoložljive zmogljivosti za testiranje pogosto presežejo.

                  (3)

                  Znanstveni in tehnični razvoj se nadaljuje in prinaša nova spoznanja o značilnostih virusa in možnostih za uporabo različnih metodologij in pristopov za diagnosticiranje COVID-19. Trenutno je „zlati standard“ za diagnostiko COVID-19 test RT-PCR, ki ga tako Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) kot Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) (2) štejeta za najzanesljivejšo metodologijo testiranja primerov in stikov.

                  (4)

                  Nova generacija hitrejših in cenejših testov je vse bolj dostopna na evropskem trgu: tako imenovani hitri antigenski testi, ki odkrivajo prisotnost virusnih beljakovin (antigenov) se lahko uporabijo za odkrivanje aktivne okužbe. V podatkovno zbirko Evropske komisije o in vitro diagnostičnih pripomočkih in metodah testiranja za COVID-19 je vključenih 72 hitrih antigenskih testov z oznako CE (3).

                  (5)

                  Trenutno veljavni regulativni okvir za dajanje hitrih antigenskih testov na trg je Direktiva 98/79/ES Evropskega parlamenta in Sveta (4). V skladu z Direktivo mora proizvajalec hitrih antigenskih testov na SARS-CoV-2 pripraviti tehnično dokumentacijo, ki izrecno dokazuje, da je test varen in deluje, kot je predvidel proizvajalec, tako da se dokaže skladnost z zahtevami iz Priloge I k Direktivi. Po tem lahko proizvajalec izda izjavo EU o skladnosti in na svoj pripomoček namesti oznako CE. Direktiva bo od 26. maja 2022 nadomeščena z Uredbo (EU) 2017/746 Evropskega parlamenta in Sveta (5) o in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkih. V skladu z Uredbo bodo za hitre antigenske teste veljale strožje zahteve glede učinkovitosti pripomočka, priglašeni organ pa bo opravil temeljito oceno.

                  (6)

                  V skladu s smernicami Komisije glede in vitro diagnostičnih testov na COVID-19 (6) poteka delo v okviru Koordinacijske skupine za medicinske pripomočke (MDCG) pristojnih organov držav članic za lažjo skladno uporabo pravnega okvira za dajanje testov na trg, vključno s smernicami za proizvajalce v skladu z Direktivo 98/79/ES. Poleg tega namerava Komisija s prispevkom Koordinacijske skupine za medicinske pripomočke oblikovati in sprejeti skupne specifikacije v skladu z Uredbo (EU) 2017/746 za teste na COVID-19, vključno s hitrimi antigenskimi testi (7).

                  (7)

                  Komisija je 15. aprila 2020 sprejela Smernice glede in vitro diagnostičnih testov na COVID-19 in njihove učinkovitosti (8), ki vsebujejo pregled testiranja na COVID-19 in premisleke o učinkovitosti testov. V smernicah je poudarjeno, da mora v skladu z Direktivo 98/79/ES proizvajalec navesti predvideni namen pripomočka ter da mora biti pripomoček načrtovan in izdelan tako, da je primeren za ta predvideni namen, vključno s predvidenim uporabnikom in kliničnimi vidiki, kot je ciljna populacija. Proizvajalec mora navesti tudi ravni analitične učinkovitosti pripomočka, ki morajo ustrezati predvidenemu namenu. Pri informacijah, ki so priložene pripomočku, je treba upoštevati usposobljenost in znanje potencialnih uporabnikov.

                  (8)

                  SZO je 11. septembra 2020 objavila začasne smernice o uporabi hitrih antigenskih testov za odkrivanje COVID-19 (9), v katerih državam svetuje glede morebitne vloge teh testov in potrebe po pazljivi izbiri testov. Kot je poudarila SZO, so lahko hitri antigenski testi sicer koristna rešitev za diagnosticiranje okužbe s SARS-CoV-2 v več različnih okoljih in scenarijih, vendar njihova klinična učinkovitost še ni optimalna, zato je potrebna pazljivost.

                  (9)

                  SZO med obstoječimi modeli priporoča uporabo hitrih antigenskih testov, ki izpolnjujejo minimalni zahtevi glede učinkovitosti, in sicer ≥ 80-odstotno občutljivost in ≥ 97-odstotno specifičnost, in uporabo teh testov predvsem, če začasno ni na razpolago dovolj testov z RT-PCR ali če ti zaradi daljšega čakanja na rezultate niso klinično uporabni. Z uporabo hitrih antigenskih testov je mogoče hitro ugotoviti, pri katerih posameznikih obstaja največja nevarnost širjenja okužbe, zlasti v okoliščinah hitrega prenosa v skupnosti.

                  (10)

                  ECDC je zagotovil smernice o ustreznih strategijah testiranja na SARS-CoV-2 za doseganje specifičnih ciljev na področju javnega zdravja v različnih epidemioloških razmerah (10). Te smernice zagotavljajo okvir, v katerem testiranje na SARS-CoV-2 odločilno prispeva k ustvarjanju zanesljivih podatkov o spremljanju, doseganju nadzora nad prenosom v skupnosti, preprečevanju prenosa v okoljih z visokim tveganjem in omejevanju ponovnega vnosa virusa v skupnosti, ki so dosegle trajen nadzor prenosa.

                  (11)

                  Večina hitrih antigenskih testov, ki so trenutno na voljo, kaže manjšo občutljivost v primerjavi s testi RT-PCR. Smernice ECDC (11) o uporabi hitrih antigenskih testov opredeljujejo primernost različnih strategij testiranja v različnih epidemioloških kontekstih in okoljih ter pričakovano klinično učinkovitost na podlagi trenutno razpoložljivih dokazov. Študije s klinično oceno hitrih antigenskih testov so doslej pokazale 29-odstotno do 93,9-odstotno občutljivost in 80,2-odstotno do 100-odstotno specifičnost testa v primerjavi z „zlatim standardom“, tj. testom RT-PCR. Občutljivost hitrih antigenskih testov se poveča, če se uporabljajo pri populacijah, pri katerih so se simptomi pojavili pred največ 5 dnevi, in na vzorcih z velikim virusnim bremenom.

                  (12)

                  Hitri antigenski testi pa imajo lahko veliko prednost pred testi RT-PCR v smislu enostavnosti potrebne opreme, manjšega povpraševanja po visoko usposobljenih izvajalcih dejavnosti ter cene in pravočasnosti rezultatov, saj se zdravstvenim službam zagotovijo preprosta uporaba in hitri rezultati, kar bo pripomoglo tudi k zmanjšanju pritiska na sisteme zdravstvenega varstva. Kadar se na primer uporabljajo v okviru pristopov ciljnega testiranja celotne populacije, se tveganje neodkritja vseh primerov ali lažno negativnih rezultatov izravna s pravočasnostjo rezultatov in možnostjo ponovitve testiranja prvotno negativnih posameznikov. Napovedna vrednost pozitivnega ali negativnega rezultata testa je odvisna od učinkovitosti testa in razširjenosti okužbe pri testirani populaciji. Zato bi bilo treba pri razlagi rezultatov hitrih antigenskih testov te elemente ustrezno upoštevati.

                  (13)

                  V zvezi z možnostjo uporabe antigenskih testov pri asimptomatičnih osebah je treba opozoriti, da je do zdaj na voljo zelo malo podatkov o učinkovitosti hitrih antigenskih testov v tem kontekstu. Poleg tega za hitre antigenske teste, ki so trenutno na voljo, v navodilih proizvajalcev asimptomatične osebe niso navedene kot ciljna populacija.

                  (14)

                  Možnost uporabe hitrih antigenskih testov za potnike se lahko nadalje preuči ob upoštevanju najnovejšega znanstvenega in tehnološkega razvoja glede na epidemiološke razmere. Na primer, kot je bilo napovedano v Priporočilu Komisije o strategijah testiranja na COVID-19 z dne 28. oktobra 2020, ECDC in Agencija Evropske unije za varnost v letalstvu (EASA) skupaj razvijata protokol za varnejši letalski promet, vključno s skupnim pristopom k testiranju na letališčih.

                  (15)

                  Ključni organ pri usklajevanju kriz na področju javnega zdravja, ki so prizadele Unijo, je Odbor za zdravstveno varnost (HSC). Njegova naloga je okrepiti usklajevanje in izmenjavo dobrih praks ter informacij o nacionalnem načrtovanju pripravljenosti in odzivanja. Razprave o hitrih antigenskih testih potekajo od začetka septembra 2020. Več držav članic je začelo hitre antigenske teste uporabljati v praksi in je njihovo uporabo vključilo v nacionalno strategijo testiranja na COVID-19. Poleg tega večina držav članic trenutno izvaja validacijske ali pilotne študije za oceno klinične učinkovitosti hitrih antigenskih testov v specifičnih okoljih in za diagnosticiranje okužbe s SARS-CoV-2 v nekaterih ciljnih populacijah.

                  (16)

                  Priporočilo Komisije o testiranju na COVID-19, vključno z uporabo hitrih antigenskih testov (12), z dne 28. oktobra 2020 določa smernice za države glede ključnih elementov, ki jih je treba upoštevati pri nacionalnih, regionalnih ali lokalnih strategijah testiranja. Vsebuje priporočila s poudarkom na obsegu strategij testiranja na COVID-19, prednostnih skupinah in posebnih razmerah, ki jih je treba upoštevati, ter obravnava ključne točke v zvezi z zmogljivostmi in viri za testiranje.

                  (17)

                  Priporoča tudi, da se države članice dogovorijo o merilih za izbiro hitrih antigenskih testov, zlasti tistih, ki so povezani z njihovo klinično učinkovitostjo, kot sta občutljivost in specifičnost, ter o scenarijih in okoljih, v katerih je primerna uporaba hitrih antigenskih testov, npr. v okoliščinah obsežnega prenosa znotraj skupnosti.

                  (18)

                  Priporočilo vsebuje tudi zavezo Komisije za sodelovanje z državami članicami pri oblikovanju okvira za ocenjevanje, odobritev in vzajemno priznavanje hitrih testov ter za vzajemno priznavanje rezultatov testov, k čemur prispeva to priporočilo.

                  (19)

                  Gospodarski subjekti morajo izpolnjevati zahteve iz veljavne zakonodaje EU. Z izpolnjevanjem teh zahtev in namestitvijo oznake CE na proizvod proizvajalec izjavlja, da proizvod izpolnjuje vse pravne zahteve za oznako CE in da se lahko prodaja po celotnem EGP. Države članice imajo možnost omejiti razpoložljivost nekaterih pripomočkov, če menijo, da je to v interesu varovanja zdravja in varnosti ali v interesu javnega zdravja (13). Izbira testov na nacionalni ravni je odvisna od razpoložljivosti testov in vzpostavljenih nacionalnih strategij testiranja, vključno, na primer, z nameni, za katere naj bi se testi uporabljali, kombinacijami in sprejetimi ravnmi učinkovitosti, ob upoštevanju epidemioloških in kliničnih razmer v zadevni državi članici, regiji, določeni zdravstveni ustanovi ali skupini pacientov. Sodelovanje na ravni EU pri ocenjevanju dokazov, zbranih pri uporabi teh testov v klinični praksi, med drugim prek skupnega ukrepa „evropska mreža za vrednotenje zdravstvenih tehnologij“ (EUnetHTA), lahko zagotovi pomembne koristi pri oblikovanju nacionalnih strategij.

                  (20)

                  Učinkovito testiranje ima ključno vlogo pri nemotenem delovanju notranjega trga, saj omogoča ciljno usmerjeno osamitev ali karantenske ukrepe. Vzajemno priznavanje hitrih antigenskih testov bi omogočilo zmanjšanje omejitev prostega gibanja v skladu s Priporočilom Sveta (EU) 2020/1475 (14) o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19.

                  (21)

                  Zdravstvene službe držav članic bi morale vzajemno priznavati rezultate hitrih antigenskih testov v skladu s smernicami iz tega priporočila. Da bi podprli vzajemno priznavanje, bi bilo treba nadaljevati skupne razprave o nacionalnih strategijah testiranja med državami članicami, zlasti v Odboru za zdravstveno varnost, ob upoštevanju prispevkov ECDC in drugih ustreznih prizadevanj za sodelovanje, kot je skupni ukrep EUnetHTA.

                  (22)

                  Sodelovanje v EU na področju vrednotenja zdravstvenih tehnologij se je z zagotavljanjem smernic v zvezi s SARS-CoV-2, vključno z uporabo antigenskih testov, izkazalo za koristno za nacionalne organe za vrednotenje zdravstvenih tehnologij. Komisija je predlagala nadaljnjo krepitev sodelovanja na ravni EU na področju vrednotenja zdravstvenih tehnologij (15). Izvajanje okvira EU za vrednotenje zdravstvenih tehnologij bi bilo pomemben instrument za skupno delo, združevanje virov, izmenjavo strokovnega znanja in zagotavljanje dokazov, potrebnih za sprejemanje odločitev, med drugim o uporabi antigenskih testov.

                  (23)

                  Poleg tega je Komisija za zagotovitev dodatne podpore državam članicam pri uvajanju hitrih antigenskih testov določila znesek v višini 100 milijonov EUR iz instrumenta za nujno pomoč v Uniji (ESI) za države članice za nakup in distribucijo hitrih antigenskih testov v državah članicah. Poleg tega je Komisija z državami članicami objavila skupno javno naročilo, da bi olajšala pravičen in enakopraven dostop do hitrih antigenskih testov.

                  (24)

                  To priporočilo temelji na najnovejših smernicah ECDC in SZO. Lahko se posodobi glede na nove znanstvene dokaze, najnovejši tehnološki razvoj in spreminjajoče se epidemiološke razmere –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      1.   NAMEN PRIPOROČILA

                  (1)

                  To priporočilo določa smernice za države članice glede uporabe hitrih antigenskih testov za odkrivanje okužbe s SARS-CoV-2 na podlagi priporočila z dne 28. oktobra o strategijah testiranja na COVID-19.

                  (2)

                  Državam članicam priporoča, da poleg testov RT-PCR izvajajo hitre antigenske teste v jasno opredeljenih okoljih, kjer je uporaba antigenskih testov primerna, z namenom zajezitve širjenja koronavirusa, odkrivanja okužb s SARS-CoV-2 ter omejitve osamitve in karantenskih ukrepov.

                  (3)

                  To priporočilo prispeva tudi k zagotavljanju prostega gibanja oseb in nemotenega delovanja notranjega trga v času omejenih zmogljivosti testiranja.

                  (4)

                  Osredotoča se zlasti na merila, ki jih je treba uporabiti pri izbiri hitrih antigenskih testov, okolja, v katerih je uporaba hitrih antigenskih testov primerna, izvajalce testov, validacijo ter vzajemno priznavanje hitrih antigenskih testov in njihovih rezultatov.

            2.   MERILA ZA IZBIRO HITRIH ANTIGENSKIH TESTOV

                  (5)

                  Države članice bi si morale prizadevati za uporabo hitrih antigenskih testov s sprejemljivo učinkovitostjo, tj. ≥ 80-odstotno občutljivostjo in ≥ 97-odstotno specifičnostjo, da bi se izognili čim večjemu številu lažno negativnih in lažno pozitivnih rezultatov testov.

                  (6)

                  Hitro antigensko testiranje bi moralo izvajati usposobljeno zdravstveno osebje ali usposobljeni izvajalci, kadar je to ustrezno, in sicer v skladu z navodili proizvajalca. Kritična točka, ki je pogosto zapostavljena, je odvzem vzorca. Na voljo bi morali biti tudi protokoli za učinkovito pridobivanje vzorcev in ravnanje z njimi.

                  (7)

                  Hitre antigenske teste bi bilo treba uporabiti v petih dneh po pojavu simptomov ali v sedmih dneh po izpostavljenosti potrjenemu primeru COVID-19.

                  (8)

                  Države članice bi morale pred odobritvijo uporabe hitrih antigenskih testov zagotoviti, da imajo taki testi oznako CE (16) in da so pred uporabo v klinični praksi validirani, kakor je opisano v tem priporočilu, glede na standardne teste RT-PCR ter v ciljni populaciji in okolju, za katerega je predvidena njihova uporaba.

            3.   PRIPOROČENA OKOLJA ZA UPORABO ANTIGENSKIH TESTOV

                  (9)

                  Kadar je razpoložljivost testov RT-PCR začasno omejena, se lahko razmisli o uporabi hitrih antigenskih testov za posameznike s simptomi, združljivimi s COVID-19, na območjih, kjer je delež pozitivnih rezultatov testov velik ali zelo velik, npr. ≥ 10 %.

                  (10)

                  Uporaba hitrih antigenskih testov se lahko priporoči za testiranje posameznikov, ne glede na simptome, v okoljih, kjer se pričakuje, da bo delež pozitivnih rezultatov testov ≥ 10-odstoten, npr. v okviru iskanja stikov in preiskav izbruha.

                  (11)

                  Za ublažitev vpliva COVID-19) v zdravstvenih in socialnih ustanovah bi bilo treba razmisliti o uporabi hitrih antigenskih testov pri sprejemu v zdravstvene ustanove in pri triaži simptomatičnih pacientov ali oskrbovancev (do 5 dni od pojava simptomov), vključno z napotitvijo pacientov v prostore za osamitev.

                  (12)

                  O uporabi hitrih antigenskih testov bi bilo treba razmisliti tudi pri pristopu ciljnega testiranja celotne populacije, npr. v lokalni skupnosti in v drugih primerih velike razširjenosti, ter v okviru omejitvenih ukrepov, da bi odkrili posameznike z velikim potencialom prenosa v skupnosti in zmanjšali pritisk v zdravstvenih ustanovah. V takih primerih se tveganje neodkritja vseh primerov ali lažno negativnih rezultatov izravna s pravočasnostjo rezultatov in možnostjo ponovitve testiranja prvotno negativnih posameznikov. Potrditveni test bo omogočil nadaljnje informacije za diagnozo, kot je navedeno v tem priporočilu.

                  (13)

                  V primerih velike razširjenosti in/ali omejene zmogljivosti testiranja s testi RT-PCR za odkrivanje posameznikov z velikim potencialom prenosa bi bilo treba razmisliti o uporabi hitrih antigenskih testov za ponavljajoče se testiranje (npr. vsaka 2 do 3 dni) osebja na področju zdravstvenega varstva, oskrbe na domu in socialnega varstva, drugih ustanov za dolgotrajno oskrbo in zaprtih okolij (npr. zaporov, centrov za upravno pridržanje in drugih sprejemnih infrastruktur za prosilce za azil in migrante) ter drugih ustreznih delavcev na terenu v ustreznih sektorjih (npr. obratih za predelavo mesa, klavnicah) in drugih podobnih okoljih.

                  (14)

                  V primerih majhne razširjenosti bi morala biti uporaba hitrih antigenskih testov osredotočena na okolja in primere, v katerih hitra identifikacija okuženih posameznikov pomaga pri obvladovanju izbruhov, in na redno spremljanje (visoko)rizičnih skupin, kot je zdravstveno osebje, ali druge ustanove za dolgotrajno oskrbo. V takih primerih je treba oceniti tveganje, povezano z neodkritimi pozitivnimi primeri, in tveganje, povezano z izvajanjem ukrepov osamitve in karantenskih ukrepov zaradi lažno pozitivnih primerov. Za tako tveganje bi se lahko uporabljal potrditveni test.

                  (15)

                  Če se pri populaciji z veliko razširjenostjo okužb uporabi hitri antigenski test, bi bilo treba negativne rezultate potrditi s testom RT-PCR ali s ponovljenim hitrim antigenskim testom. Če se pri populaciji z majhno razširjenostjo okužb uporabi hitri antigenski test, bi bilo treba pozitivne rezultate potrditi s testom RT-PCR ali s ponovljenim hitrim antigenskim testom. V obeh primerih sta uporaba in izbira potrditvenega testa odvisni od sprejemljivosti tveganja, povezanega z neodkritimi pozitivnimi primeri ali odkritimi lažno pozitivnimi primeri.

            4.   ZMOGLJIVOSTI IN VIRI ZA TESTIRANJE

                  (16)

                  Poleg zgornjih premislekov je izbira določenega diagnostičnega testa odvisna od obstoječih zmogljivosti testiranja. Če obstaja pomanjkanje testov RT-PCR ali če se njihovi rezultati pridobijo kasneje kot v 24 urah, je izbira hitrih antigenskih testov lahko utemeljena glede na njihovo predvideno uporabo in sprejemljivost tveganja, povezanega z omejitvami njegove učinkovitosti.

                  (17)

                  Za vzorčenje, testiranje, analiziranje testov in sporočanje rezultatov testov kliničnemu osebju in organom javnega zdravstva na lokalni, regionalni, nacionalni in mednarodni ravni je potrebno usposobljeno zdravstveno in laboratorijsko osebje. Dosledno je treba upoštevati navodila proizvajalca za odvzem vzorcev, varno ravnanje z njimi, njihovo uporabo in odstranjevanje, vključno z vrsto vzorca in predvideno uporabo. Za vzorčenje, ravnanje z vzorci in njihovo obdelavo morajo biti vzpostavljeni ustrezni ukrepi za biološko varnost. Države članice morajo zagotoviti zadostne zmogljivosti in vire za vzorčenje, preskušanje in poročanje. Za zagotovitev teh zmogljivosti bo morda treba usposobiti dodatne izvajalce testiranja, ki niso zdravstveno osebje.

                  (18)

                  Medicinski laboratoriji, zlasti laboratoriji, ki so del mreže EU, ki so jo akreditirali nacionalni organi držav članic na podlagi harmoniziranega standarda EN ISO 15189 „Medicinski laboratoriji – Posebne zahteve za kakovost in kompetentnost“ in po možnosti dodatnih standardov in zahtev, izpolnjujejo zahteve glede visoke kakovosti in bi lahko imeli aktivno vlogo pri hitrem antigenskem testiranju. Akreditacija zagotavlja tudi, da se ti laboratoriji redno nadzorujejo in izpolnjujejo potrebne zahteve glede kakovosti in usposobljenosti.

                  (19)

                  Pri uporabi hitrih antigenskih testov je treba zagotoviti zmogljivost za potrditveno testiranje s testi RT-PCR, kot je ustrezno.

            5.   VALIDACIJA IN VZAJEMNO PRIZNAVANJE

                  (20)

                  Države članice bi morale uporabljati tehnične smernice, ki jih je razvil ECDC (17), glede uporabe hitrih antigenskih testov za COVID-19, zlasti kar zadeva klinično validacijo teh testov, da bi se pri izvajanju neodvisnih validacij hitrih antigenskih testov zagotovili zanesljivost in primerljivost rezultatov.

                  (21)

                  Premisleki o validacijah hitrih antigenskih testov, kot so opisane v tehničnih smernicah ECDC, bodo vključevali elemente validacije testov v podobnih okoljih, kot jih zajema njihova predvidena uporaba, upoštevanje navodil proizvajalca, primerjavo s trenutnim „zlatim standardom“, ki ga predstavljajo testi RT-PCR, elemente retrospektivnih pristopov in kategorizacijo vzorcev.

                  (22)

                  Države članice bi morale ECDC in Komisiji poslati rezultate svoje validacije in ustrezne strategije testiranja glede na predvideno uporabo, takoj ko so na voljo, da bi jih čim bolj uskladile z drugimi državami članicami, ter tudi vse druge informacije o rezultatih validacijskih študij, izvedenih za hitre antigenske teste, neodvisno od študij, ki so jih izvedli razvijalci testov in proizvajalci. Pri strategijah testiranja bi bilo treba stalno upoštevati nove informacije, pridobljene pri teh validacijskih študijah, in jih po potrebi ustrezno prilagoditi.

                  (23)

                  Komisija bo obstoječo podatkovno zbirko o diagnostičnih testih na COVID-19 (podatkovno zbirko o in vitro diagnostičnih pripomočkih in metodah testiranja za COVID-19) razširila z informacijami o hitrih antigenskih testih in rezultati validacijskih študij ter jo posodabljala z najnovejšimi informacijami.

                  (24)

                  ECDC bo v sodelovanju s službami Komisije in državami članicami prednostno obravnaval in usklajeval validacijo obstoječih in prihodnjih vrst hitrih testov (npr. z različnimi tehnikami merjenja ali vzorci, kot je slina), da se olajša učinkovita uvedba novih testov, ki izpolnjujejo zahtevana merila učinkovitosti, v praksi ter zmanjša pritisk na sisteme testiranja in zdravstvenega varstva.

                  (25)

                  Komisija bo olajšala skupno delo in izmenjavo informacij o nacionalnih ocenah zdravstvenih tehnologij za hitre antigenske teste med državami članicami.

                  (26)

                  Vzajemno priznavanje rezultatov testov, kot je določeno v točki 18 Priporočila (EU) 2020/1475, je bistveno za olajšanje čezmejnega gibanja, čezmejnega iskanja stikov in zdravljenja. Rezultate, pridobljene s testi, ki jih je na nacionalni ravni validirala ena od držav članic in ki izpolnjujejo merila občutljivosti in specifičnosti iz tega priporočila, bi morale priznati tudi druge države članice.

         V Bruslju, 18. novembra 2020

               Za Komisijo

            Stela KIRIAKIDES

               Članica Komisije

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SL/TXT/PDF/?uri=CELEX:12012E/TXT&from=SL

         (2)  https://www.ecdc.europa.eu/sites/default/files/documents/TestingStrategy_Objective-Sept-2020.pdf

         (3)  Podatki z dne 12. novembra 2020, https://covid-19-diagnostics.jrc.ec.europa.eu/devices?marking=Yes&principle=ImmunoAssay-Antigen&format=Rapid+diagnostic+test&manufacturer=&text_name=#form_content.

         (4)  Direktiva 98/79/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 1998 o in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkih (UL L 331, 7.12.1998, str. 1).

         (5)  Uredba (EU) 2017/746 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2017 o in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkih ter razveljavitvi Direktive 98/79/ES in Sklepa Komisije 2010/227/EU (UL L 117, 5.5.2017, str. 176). Uredba določa prehodno obdobje, ki se začne z datumom začetka njene veljavnosti (maj 2017) in v katerem se skladnost in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkov lahko oceni na podlagi Uredbe ali Direktive 98/79/ES.

         (6)  Sporočilo Komisije – Smernice glede in vitro diagnostičnih testov na COVID-19 in njihove učinkovitosti (2020/C 122 I/01) (UL C 122I , 15.4.2020, str. 1).

         (7)  Te skupne specifikacije se lahko prostovoljno uporabljajo pred datumom začetka uporabe Uredbe (EU) 2017/746, tj. pred 26. majem 2022.

         (8)  Sporočilo Komisije – Smernice glede in vitro diagnostičnih testov na COVID-19 in njihove učinkovitosti (2020/C 122 I/01) (UL C 122I , 15.4.2020, str. 1).

         (9)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/334253/WHO-2019-nCoV-Antigen_Detection-2020,1-eng.pdf?sequence=1&isAllowed=y

         (10)  ECDC. Strategije in cilji testiranja na COVID-19. Objavljeno 17. septembra 2020. Na voljo na spletnem naslovu: https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/covid-19-testing-strategies-and-objectives.

         (11)  Smernice ECDC o skupnem validacijskem protokolu za hitre antigenske teste, ki bodo objavljene 18. novembra 2020.

         (12)  C(2020) 7502.

         (13)  Člena 8 in 13 Direktive 98/79/ES.

         (14)  Priporočilo Sveta (EU) 2020/1475 z dne 13. oktobra 2020 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (UL L 337, 14.10.2020, str. 3).

         (15)  Predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vrednotenju zdravstvenih tehnologij in spremembi Direktive 2011/24/EU (COM(2018) 51 final).

         (16)  Vsi hitri antigenski testi, ki jih uporabljajo države članice, bi morali imeti oznako CE, z izjemo pripomočkov iz člena 1(5) Direktive 98/79/ES.

         (17)  Tehnične smernice ECDC – Možnosti za uporabo hitrih antigenskih testov za COVID-19, objavljene 18. novembra 2020.


title: Priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 24. septembra 2020 o identifikaciji pravnih subjektov (ESRB/2020/12) 2020/C 403/01

text:
               26.11.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 403/1

      PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
      z dne 24. septembra 2020
      o identifikaciji pravnih subjektov
      (ESRB/2020/12)
      (2020/C 403/01)
      SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
      ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti člena 3(2)(a), (b), (d) in (f) in členov 16 do 18 Uredbe,
      ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 15(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Svetovno gospodarstvo temelji na zapleteni, tesno prepleteni in zelo kompleksni mreži finančnih transakcij na podlagi velikanskega števila čezmejnih pogodb s posledicami po vsem svetu. Ta mreža ne zajema samo finančnih institucij, ampak tudi subjekte, ki so v razmerjih med seboj in s finančnimi trgi. Prekinitev katerega koli ključnega vozlišča v tej mreži lahko povzroči zrahljanje velikih delov celote s pomembnimi posledicami na svetovni ravni. Jasna identifikacija posameznih subjektov in povezav med njimi je ključna pri ustvarjanju zanesljivega zemljevida svetovne gospodarske in finančne krajine, ki je potreben za zmanjšanje širjenja škodljivih vplivov.

                  (2)

                  Finančni škodljivi vplivi se širijo zato, ker so finančni in nefinančni subjekti povezani s finančnimi transakcijami ter finančnimi sredstvi in obveznostmi. Kanali za prenos škodljivih vplivov nastanejo z neposredno izpostavljenostjo prek povezav med finančnimi in nefinančnimi sektorji ter s posredno izpostavljenostjo pri subjektih iz iste skupine. Škodljivi vplivi med finančnimi in nefinančnimi subjekti se lahko razširijo v obe smeri in so izrazitejši med krizami. Tako se lahko finančna kriza razširi iz finančnega v nefinančni sektor, kakor se je zgodilo ob propadu investicijske banke Lehman Brothers leta 2008; gospodarska kriza se lahko razširi iz nefinančnega v finančni sektor, če na primer izvira iz čezmerne zadolženosti nefinančnih subjektov ali kakršne koli resne krize ponudbe ali povpraševanja. Gospodarske in finančne posledice krize zaradi pandemije koronavirusa (COVID-19) ponazarjajo tesno medsebojno povezanost nefinančnega in finančnega sektorja. Omogočanje pravilne identifikacije nefinančnih subjektov je zato enako pomembno kot pravilna identifikacija finančnih subjektov, da se zagotovi finančna stabilnost.

                  (3)

                  Velike finančne skupine, na primer skupine globalnih sistemsko pomembnih institucij (GSPI), imajo izjemno zapletene pravne strukture, v katerih se koncentrirajo številne obveznosti, tudi več takih, ki so velike. GSPI imajo pogosto precejšnje število podrejenih družb in/ali mednarodnih podružnic ter odnose s številnimi velikimi nasprotnimi strankami. Propad ene ali več takih GSPI bi negativno vplival na finančne sisteme v številnih državah in širše na svetovno gospodarstvo. Uvedene so bile politike za zmanjšanje verjetnosti propada GSPI in posledic takega propada. Ta zadnji cilj bi bilo mogoče doseči z izboljšanjem ukrepov za sanacijo ter reševanje na svetovni ravni. Bolj kot je struktura skupine zapletena, večji so potrebni stroški in čas za sanacijo in reševanje. Zato je identifikacija takih skupin ter njihovih pravnih subjektov in celotne strukture ključna za zagotavljanje finančne stabilnosti.

                  (4)

                  Skupina G20 je leta 2012 potrdila priporočila Odbora za finančno stabilnost (FSB) o okviru za razvoj globalnega sistema identifikatorja pravnih subjektov (LEI) za stranke v finančnih transakcijah in spodbudila k sprejetju identifikatorja LEI po vsem svetu za podporo organom in udeležencem na trgu pri identifikaciji in upravljanju finančnega tveganja (3). Identifikator LEI je od uvedbe sprejelo več kot milijon subjektov v več kot 200 državah. Uporaba enoličnega, izključnega in univerzalnega identifikatorja pravnih subjektov je povečala zmožnost organov, da ocenijo sistemsko in nastajajoče tveganje ter sprejmejo popravne ukrepe. Natančneje, jasna identifikacija pogodbenih strank v mreži finančnih pogodb po vsem svetu, ki se obdelujejo elektronsko z zelo veliko hitrostjo, organom za namene finančne stabilnosti omogoča uporabo obstoječih tehnologij za analizo medsebojne povezanosti, identifikacijo morebitnih verig škodljivih vplivov in spremljanje zlorab trga. Identifikator LEI je postal bistven tudi pri povezovanju obstoječih nizov podrobnih informacij o subjektih iz več virov.

                  (5)

                  Voditelji skupine G20 so leta 2017 pozdravili priporočila za spodbujanje uporabe skupnih identifikatorjev subjektov, zlasti identifikatorja LEI (4). Odbor FSB pa je leta 2019 pri tematskem pregledu izvajanja identifikatorja LEI naštel več izzivov, s katerimi se še vedno sooča sistem identifikatorja LEI (5). Med njimi so nizka stopnja sprejetosti identifikatorja LEI pri subjektih zunaj trgov vrednostnih papirjev in prostih trgov z izvedenimi finančnimi instrumenti, enkratni izbruhi izdaj po sprejetju uredb Unije, kakršni sta Uredba (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (6) (splošno znana kot „EMIR“) in Uredba (EU) št. 600/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (7) (splošno znana kot „MiFIR“), brez dolgoročno vzdržne rasti, nezadostna raven prostovoljnega sprejetja identifikatorja LEI ter omejeno sprejetje identifikatorja LEI s strani nefinančnih subjektov. Poleg tega sicer večina nadrejenih subjektov v skupinah globalnih sistemsko pomembnih institucij ima identifikatorje LEI, vendar pa načeloma niso zajete vse mednarodne podrejene družbe in podružnice niti vse nasprotne stranke.

                  (6)

                  Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB) je odgovoren za makrobonitetni nadzor finančnega sistema v Uniji. ESRB bi moral pri izvajanju svojih nalog prispevati k zagotavljanju finančne stabilnosti in zmanjševanju negativnih vplivov na notranji trg in realno gospodarstvo. Zato sta ključni razpoložljivost in široka sprejetost svetovnega enoličnega identifikatorja, da se nedvoumno identificirajo subjekti, vključeni v finančne transakcije. Zgoraj navedena nizka stopnja sprejetosti identifikatorja LEI je dejavnik, ki lahko ovira zanesljivost analize finančne stabilnosti, zaradi česar je težko natančno ocenjevati in primerjati tveganja na nacionalnih trgih. Zato bi se bilo treba odzvati na obstoječe vrzeli pri sprejetju identifikatorja LEI.

                  (7)

                  Namen tega priporočila je v skladu z nalogami in pristojnostmi ESRB prispevati k preprečevanju in ublažitvi sistemskih tveganj za finančno stabilnost v Uniji z vzpostavitvijo sistematične uporabe identifikatorja LEI s strani subjektov, vključenih v finančne transakcije. Za uresničitev tega cilja se s tem priporočilom spodbuja uvedba pravnega okvira Unije za enolično identifikacijo pravnih subjektov, vključenih v finančne transakcije, z identifikatorji LEI in za to, da bi se identifikator LEI bolj sistematično uporabljal za nadzorniško poročanje in javno razkrivanje. ESRB ob upoštevanju časovnega okvira za sprejetje takega okvira Unije priporoča, da ustrezni organi nadaljujejo in sistematizirajo svoja prizadevanja za spodbujanje sprejemanja in uporabe identifikatorja LEI, pri tem pa uporabijo različna regulativna ali nadzorniška pooblastila, ki jih imajo po nacionalnem pravu ali pravu Unije.

                  (8)

                  Prvi cilj priporočila je zagotovitev, da vsi pravni subjekti s sedežem v Uniji, vključeni v finančne transakcije, pridobijo in ohranjajo identifikator LEI. Razlog za sprejetje identifikatorja LEI v Uniji so bile predvsem regulativne zahteve iz zakonodaje, na primer Uredbe (EU) št. 648/2012, Uredbe (EU) št. 600/2014, Uredbe (EU) 2015/2365 Evropskega parlamenta in Sveta (8) ter Uredbe (EU) št. 909/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (9). Navedene zahteve se uporabljajo za subjekte, vključene v transakcije z izvedenimi finančnimi instrumenti na prostem trgu, transakcije z izvedenimi finančnimi instrumenti in drugimi finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na mestih trgovanja, in transakcije financiranja z vrednostnimi papirji ter za izdajatelje vrednostnih papirjev. Uporabo identifikatorja LEI zahtevajo ali priporočajo tudi drugi zakonodajni in nezakonodajni akti, na primer Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (10), ki se uporablja za kreditne in finančne institucije, Priporočilo Evropskega bančnega organa (EBA) o rabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (11) ter Smernice Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) o uporabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (12). Ni pa enotnega pristopa na vseh trgih in uporaba identifikatorja LEI trenutno ne velja za nefinančne sektorje, zaradi česar je uporaba identifikatorja LEI razdrobljena, pomembni sektorji pa so izključeni. S pravnim okvirom Unije, ki bi urejal identifikator LEI v Uniji , bi se doseglo skladno izvajanje v vseh sektorjih gospodarstva in s tem maksimiranje koristi zaradi uporabe identifikatorja LEI. V vmesnem času in dokler ta okvir ni sprejet, bi bilo treba nadzorovane subjekte v Uniji spodbuditi k pridobitvi identifikatorja LEI, njihovi nadzorni organi pa bi morali od njih v zakonsko dovoljenem obsegu zahtevati, da imajo identifikator LEI.

                  (9)

                  Zaradi preprečevanja dodatne stroškovne obremenitve je treba uporabiti načelo sorazmernosti. Z zakonodajo Unije bi bilo na primer mogoče manjše subjekte, ki niso del večjih skupin, izvzeti iz zahteve po pridobitvi identifikatorja LEI ali predpisati, da identifikator LEI pridobijo brezplačno. Obravnavanje stroškovnih vidikov identifikatorja LEI z uporabo sorazmernega pristopa je zelo pomembno, ker se načini identifikacije pravnih subjektov med jurisdikcijami razlikujejo. V Uniji obstajajo nacionalni in drugi identifikatorji, ki se uporabljajo za posebne namene. Evropski enotni identifikator (EUID) se na primer v Sistemu povezovanja poslovnih registrov uporablja za zagotavljanje interoperabilnosti poslovnih registrov držav članic. Ne glede na to je identifikator LEI kot svetovni identifikator, ki je namenjen splošnemu dosegu in primeren za najrazličnejšo uporabo, primernejši za spremljanje finančne stabilnosti zaradi velike medsebojne povezanosti med subjekti iz Unije in tretjih držav. ESRB meni, da bi lahko imeli poslovni registri v Uniji določeno vlogo pri dodeljevanju identifikatorjev LEI ob nacionalnih identifikatorjih in identifikatorjih EUID.

                  (10)

                  Odkar je identifikator LEI na voljo, so nacionalni nadzorni organi in evropski nadzorni organi močno promovirali identifikator LEI in njegovo uporabo v zvezi zahtevami za poročanje. Kljub temu pa na tem področju ostajajo vrzeli. Zato je drugi cilj tega priporočila zagotoviti sistematično in celovito uporabo identifikatorja LEI za identifikacijo subjektov pri poročanju finančnih informacij. Prvič, če bi se od subjekta, za katerega velja obveznost poročanja, zahtevalo, da ima sam identifikator LEI, bi to organom omogočilo enolično identifikacijo subjektov v različnih okvirih poročanja. Drugič, identifikator LEI bi bilo treba bolj sistematično in celovito uporabljati za identifikacijo drugih subjektov, za katere mora poročevalska enota prav tako poročati. Taki subjekti med drugim zajemajo izdajatelje finančnih instrumentov, nasprotne stranke finančnih transakcij in povezane subjekte.

                  (11)

                  Subjekt, za katerega je treba poročati finančne informacije, morda nima identifikatorja LEI. Tako je na primer takrat, kadar je subjekt s sedežem v Uniji izvzet po načelu sorazmernosti ali kadar subjekt s sedežem v tretji državi ni pridobil identifikatorja LEI. V zvezi z omejevanjem dostopa subjektov brez identifikatorja LEI do finančnih trgov v Uniji je bila že sprejeta različna zakonodaja. Pravilo iz Uredbe (EU) št. 600/2014, znano kot pravilo „ni trgovanja brez LEI“, je bilo ključnega pomena za sprejetje identifikatorja LEI v Uniji, tako da se identifikator LEI zahteva kot predpogoj za dostop do trgov Unije (13). Če odsotnost identifikatorja LEI ni upravičena, ESRB naslovnike tega priporočila spodbuja k podobnemu pristopu, kot je pravilo „ni trgovanja brez LEI“, kadar je to primerno.

                  (12)

                  Odkar je identifikator LEI na voljo, so nacionalni statistični organi, nacionalni nadzorni organi in evropski nadzorni organi promovirali identifikator LEI in njegovo uporabo tudi v zvezi javnimi razkritji. Identifikator LEI se prostovoljno uporablja ali se mora uporabljati v nekaterih javnih registrih, pri objavi rezultatov stresnih testov in drugih obveznih ali prostovoljnih razkritjih podatkov. Ne glede na to pa se identifikator LEI še ne uporablja sistematično, ker to v vseh primerih niti po pravu Unije niti nacionalnem pravu še ni obvezno. Ustrezni organi bi se morali zaradi prispevanja k tretjemu cilju tega priporočila – torej spodbujanju ozaveščenosti in uporabe identifikatorja LEI pri splošni javnosti in olajševanju dostopa splošne javnosti do informacij o podjetjih z uporabo identifikatorja LEI – še bolje in bolj sistematično sklicevati na identifikator LEI pri razkrivanju informacij o subjektih.

                  (13)

                  To priporočilo je bilo pripravljeno ob upoštevanju trenutnih mednarodnih in evropskih pobud na tem področju, vključno z na primer predlogi odbora FSB v zgoraj navedenem tematskem pregledu izvajanja identifikatorja LEI iz leta 2019.

                  (14)

                  To priporočilo ne posega v pooblastila centralnih bank v Uniji v zvezi z denarno politiko.

                  (15)

                  Priporočila ESRB se objavijo potem, ko so o njih obveščeni naslovniki ter je splošni odbor obvestil Svet Evropske unije o nameri, da jih objavi, in mu dal možnost, da se odzove –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      ODDELEK 1

         PRIPOROČILA

         Priporočilo A – vzpostavitev okvira Unije o uporabi identifikatorja pravnih subjektov

                  1.

                  Komisiji se priporoča, naj predlaga, da se v zakonodajo Unije vključi skupni pravni okvir Unije, ki bo urejal identifikacijo pravnih subjektov s sedežem v Uniji, vključenih v finančne transakcije, z identifikatorjem pravnih subjektov (LEI), pri čemer naj posebej upošteva načelo sorazmernosti, ob upoštevanju tega, da je treba preprečevati ali ublažiti sistemsko tveganje za finančno stabilnost v Uniji in s tem doseči cilje notranjega trga.

                  2.

                  Komisiji se priporoča, naj predlaga, da zakonodaja Unije, ki predpisuje obveznost pravnih subjektov za poročanje finančnih informacij, ob ustreznem upoštevanju načela sorazmernosti, kakor je navedeno v priporočilu A(1), vsebuje obveznost, da se z identifikatorjem LEI identificira:

                              (a)

                              pravni subjekt z obveznostjo poročanja in

                              (b)

                              vsak drugi pravni subjekt, o katerem je treba poročati informacije in ki ima identifikator LEI.

                  3.

                  Komisiji se priporoča, naj predlaga, da se v zakonodajo Unije vključi obveznost organov, da z identifikatorjem LEI identificirajo pravne subjekte, v zvezi s katerimi javno razkrivajo informacije in ki imajo identifikator LEI, ob ustreznem upoštevanju načela sorazmernosti, kakor je navedeno v priporočilu A(1).

         Priporočilo B – uporaba identifikatorja pravnih subjektov do morebitne uvedbe zakonodaje Unije

      Dokler Komisija ne ukrepa za izpolnitev priporočila A in se ne uvede morebitna ustrezna zakonodaja Unije, se priporoča, da v zakonsko dopustnem obsegu in v skladu z načelom sorazmernosti:

                  1.

                  ustrezni organi od vseh pravnih subjektov pod svojim nadzorom, ki so vključeni v finančne transakcije, zahtevajo ali, če je ustrezno, še naprej zahtevajo, da imajo identifikator LEI;

                  2.

                  organi pri pripravi, nalaganju ali spreminjanju obveznosti finančnega poročanja med take obveznosti vključijo ali, če je ustrezno, še naprej vključujejo obveznost, da se z identifikatorjem LEI identificira:

                              (a)

                              pravni subjekt z obveznostjo poročanja in

                              (b)

                              vsak drugi pravni subjekt, o katerem je treba poročati informacije in ki ima identifikator LEI;

                  3.

                  organi z identifikatorjem LEI identificirajo ali, če je ustrezno, še naprej identificirajo pravne subjekte, o katerih javno razkrivajo informacije in ki imajo identifikator LEI.

            ODDELEK 2

         IZVAJANJE

      1.   Opredelitev pojmov

      V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

                  (a)

                  „ustrezni organi“ pomeni:

                              (i)

                              nacionalne pristojne ali nadzorne organe, kakor so opredeljeni v aktih Unije iz člena 1(2) Uredbe (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (14), Uredbe (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (15) ter Uredbe (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (16);

                              (ii)

                              ECB po členu 9(1) Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 (17);

                              (iii)

                              imenovane organe v skladu s poglavjem 4 naslova VII Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (18) ali členom 458(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                              (iv)

                              makrobonitetne organe s cilji, ureditvami, nalogami, pooblastili, instrumenti, zahtevami glede odgovornosti in drugimi značilnostmi, določenimi v Priporočilu ESRB/2011/3 (19);

                              (v)

                              organe za reševanje, ki jih države članice imenujejo v skladu z Direktivo 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta (20);

                  (b)

                  „organi“ pomeni:

                              (i)

                              ustrezne organe;

                              (ii)

                              EBA;

                              (iii)

                              EIOPA;

                              (iv)

                              Evropski organ za vrednostne papirje in trge;

                              (v)

                              Enotni sklad za reševanje;

                  (c)

                  „identifikator pravnih subjektov“ (LEI) pomeni 20-mestno referenčno kodo za enolično identifikacijo pravno ločenih subjektov, vključenih v finančne transakcije, in povezane referenčne podatke, ki temelji na standardu ISO 17442, ki ga je razvila Mednarodna organizacija za standardizacijo;

                  (d)

                  „pravni subjekt“ pomeni subjekt, ki je upravičen do identifikatorja LEI v skladu s standardom ISO17442 in smernicami o upravičenosti do identifikatorja LEI, ki jih je objavil Odbor za regulativni nadzor sistema globalnega identifikatorja pravnih oseb;

                  (e)

                  „finančna transakcija“ v skladu z odstavkom 1.66(c) Priloge A k Uredbi (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (21) pomeni neto pridobitev finančnih sredstev ali neto prevzem obveznosti za vsako vrsto finančnega instrumenta.

            2.   Merilo za izvajanje

      Pri izvajanju tega priporočila je treba upoštevati načelo sorazmernosti, ob upoštevanju cilja in vsebine posameznega priporočila.
      3.   Časovni okvir za nadaljnje ukrepanje

      Naslovniki v skladu s členom 17(1) Uredbe (EU) št. 1092/2010 poročajo o ukrepih, ki so jih sprejeli na podlagi tega priporočila, ali ustrezno utemeljijo vsako neukrepanje v skladu z naslednjim časovnim okvirom:

                  1.

                  Priporočilo A
                  Komisija do 30. junija 2023 predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in ESRB poročilo o izvajanju priporočila A.

                  2.

                  Priporočilo B
                  Naslovniki priporočila B do 31. decembra 2021 Evropskemu parlamentu, Svetu, Komisiji in ESRB predložijo poročilo o izvajanju priporočila B.

            4.   Spremljanje in ocenjevanje

                  1.

                  Sekretariat ESRB:

                              (a)

                              nudi pomoč naslovnikom z zagotavljanjem koordiniranega poročanja in ustreznih predlog ter, kjer je potrebno, podrobnejšim določanjem postopka in časovnega okvira za nadaljnje ukrepanje, da se zmanjša breme poročanja za naslovnike;

                              (b)

                              preverja nadaljnje ukrepanje naslovnikov in jim nudi pomoč, če zanjo zaprosijo, ter splošnemu odboru prek pripravljalnega odbora predloži poročila o nadaljnjem ukrepanju.

                  2.

                  Splošni odbor oceni ukrepe in utemeljitve, ki jih sporočijo naslovniki, ter lahko, kadar je primerno, presodi, da to priporočilo ni bilo upoštevano in naslovnik ni ustrezno utemeljil, zakaj ni ukrepal.

         V Frankfurtu na Majni, 24. septembra 2020

               Vodja sekretariata ESRB

               v imenu splošnega odbora ESRB

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

         (2)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

         (3)  Glej deklaracijo voditeljev skupine G20 (G20 Leaders’ Declaration), ki je dostopna na spletni strani skupine G20 na naslovu https://g20.org/en/g20/Documents/2012-Mexico-Leaders-Declaration0619-loscabos.pdf.

         (4)  Glej prilogo k izjavi voditeljev skupine G20 – Annex to G20 Leaders’ Declaration:
         G20 Hamburg Action Plan, ki je dostopna na spletni strani skupine G20 na naslovu https://www.g20germany.de/Content/DE/_Anlagen/G7_G20/2017-g20-hamburg-action-plan-en___blob=publicationFile&v=4.pdf.

         (5)  Glej dokument Thematic Review on Implementation of the Legal Entity Identifier, ki je dostopen na spletni strani odbora FSB na naslovu https://www.fsb.org/wp-content/uploads/P280519-2.pdf.

         (6)  Uredba (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (UL L 201, 27.7.2012, str. 1).

         (7)  Uredba (EU) št. 600/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov in spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 173, 12.6.2014, str. 84).

         (8)  Uredba (EU) 2015/2365 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe ter spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 337, 23.12.2015, str. 1).

         (9)  Uredba (EU) št. 909/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o izboljšanju ureditve poravnav vrednostnih papirjev v Evropski uniji in o centralnih depotnih družbah ter o spremembi direktiv 98/26/ES in 2014/65/EU ter Uredbe (EU) št. 236/2012 (UL L 257, 28.8.2014, str. 1).

         (10)  Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 1).

         (11)  Priporočilo o rabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (EBA/REC/2014/01), dostopno na spletni strani organa EBA na naslovu https://eba.europa.eu/regulation-and-policy/supervisory-reporting/consultation-paper-draft-recommendation-on-the-use-of-legal-entity-identifier-lei-.

         (12)  Smernice o rabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (EIOPA-BoS-14-026), dostopne na spletni strani organa EIOPA na naslovu https://www.eiopa.europa.eu/sites/default/files/publications/eiopa_guidelines/lei_gls_en_ori.pdf.

         (13)  Glej člen 13(2) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2017/590 z dne 28. julija 2016 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 600/2014 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z regulativnimi tehničnimi standardi za poročanje o poslih pristojnim organom (UL L 87, 31.3.2017, str. 449), ki določa, da „investicijsko podjetje ne opravi storitve, kar sproži nastanek obveznosti predložitve poročila o poslu za posel, sklenjen v imenu stranke, upravičene do kode identifikatorja pravnih oseb, dokler od stranke ne pridobi kode identifikatorja pravnih oseb.“

         (14)  Uredba (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski bančni organ) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/78/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 12).

         (15)  Uredba (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine), in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/79/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 48).

         (16)  Uredba (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za vrednostne papirje in trge) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/77/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 84).

         (17)  Uredba Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL L 287, 29.10.2013, str. 63).

         (18)  Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176, 27.6.2013, str. 338).

         (19)  Priporočilo ESRB/2011/3 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 22. decembra 2011 o makrobonitetnem mandatu nacionalnih organov (UL C 41, 14.2.2012, str. 1).

         (20)  Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 173, 12.6.2014, str. 190).

         (21)  Uredba (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji (UL L 174, 26.6.2013, str. 1).


               27.11.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 411/199

      P8_TA(2019)0004
      Celovit sporazum med EU in Kirgizistanom
      Priporočilo Evropskega parlamenta z dne 15. januarja 2019 Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko o celovitem sporazumu med EU in Kirgiško republiko (2018/2118(INI))
      (2020/C 411/28)

         Evropski parlament,

                  —

                  ob upoštevanju Sklepa Sveta (EU) 2017/… z dne 9. oktobra 2017 o pooblastilu Evropski komisiji in visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko za začetek pogajanj in pogajanja v imenu Evropske unije o določbah celovitega sporazuma med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Kirgiško republiko na drugi strani, ki sodijo v pristojnost Unije (11436/1/17 REV 1),

                  —

                  ob upoštevanju sklepa predstavnikov vlad držav članic, ki so se sestali 9. oktobra 2017 v okviru Sveta, o pooblastilu Evropski komisiji za začetek pogajanj in pogajanja v imenu držav članic o določbah celovitega sporazuma med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Kirgiško republiko na drugi strani, ki sodijo v pristojnost držav članic (11438/1/17 REV 1),

                  —

                  ob upoštevanju, da je predlagana pravna podlaga za novi celoviti sporazum člen 37 Pogodbe o Evropski uniji ter členi 91, 100(2), 207 in 209 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU),

                  —

                  ob upoštevanju veljavnega sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med EU in Kirgiško republiko, ki je začel veljati leta 1999,

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 15. decembra 2011 o stanju izvajanja strategije EU za osrednjo Azijo (1) ter z dne 13. aprila 2016 o izvajanju in pregledu strategije EU za Srednjo Azijo (2),

                  —

                  ob upoštevanju svojih prejšnjih resolucij o Kirgizistanu, tudi tistih z dne 15. januarja 2015 (3), 8. julija 2010 (4) in 6. maja 2010 (5),

                  —

                  ob upoštevanju izjave podpredsednice/visoke predstavnice z dne 16. oktobra 2017 o predsedniških volitvah v Kirgiški republiki,

                  —

                  ob upoštevanju ugotovitev Evropskega parlamenta, Mednarodne misije za opazovanje volitev (IEOM) ter Urada za demokratične institucije in človekove pravic pri Organizaciji za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE/ODIHR) o predsedniških volitvah,

                  —

                  ob upoštevanju izjave, ki jo je 3. maja 2018 sprejel 13. odbor za parlamentarno sodelovanje med EU in Kirgizistanom,

                  —

                  ob upoštevanju sklepa Evropske unije z dne 2. februarja 2016, da Kirgiški republiki podeli status GSP+,

                  —

                  ob upoštevanju svojega stališča z dne 22. oktobra 2013 o stališču Sveta v prvi obravnavi z namenom sprejetja Sklepa Evropskega parlamenta in Sveta o zagotavljanju makrofinančne pomoči Kirgiški republiki (6),

                  —

                  ob upoštevanju člena 113 Poslovnika,

                  —

                  ob upoštevanju poročila Odbora za zunanje zadeve (A8-0450/2018),

                  A.

                  ker sta EU in Kirgizistan decembra 2017 začela pogajanja o celovitem sporazumu, ki bi nadomestil sedanji sporazum o partnerstvu in sodelovanju med EU in Kirgizistanom ter okrepil in poglobil sodelovanje na področjih skupnega interesa, in sicer na temelju skupnih vrednot demokracije, pravne države in dobrega upravljanja v novem pravnem okviru;

                  B.

                  ker bo za začetek veljavnosti celovitega sporazuma potrebna odobritev Parlamenta;

                  1.

                  priporoči Svetu, Komisiji ter podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko:

            Splošna načela

                  (a)

                  naj izpogajajo in sklenejo ambiciozen, celovit in uravnotežen sporazum med EU in Kirgizistanom, ki bo nadomestil sporazum o partnerstvu in sodelovanju iz leta 1999 ter pomenil podlago za močne in trajne odnose, pa tudi za stabilen, varen in trajnosten razvoj obeh strani;

                  (b)

                  naj v celovitem sporazumu opredelijo strateške kratko- in dolgoročne perspektive ter določijo številne dobro opredeljene in strukturirane cilje za sodelovanje s Kirgizistanom; naj si dodatno prizadevajo in poglobijo odnose, da bi EU v tej državi in celotni regiji postala bolj prepoznavna in učinkovita;

                  (c)

                  naj spodbujajo tržno gospodarstvo z zagotavljanjem oprijemljivih socialnih in gospodarskih koristi za državljane obeh strani; naj uveljavijo pravila o konkurenci in pravno varnost, tudi s krepitvijo neodvisnih in transparentnih institucij;

                  (d)

                  naj zagotovijo trdno zavezo obeh strani k spoštovanju in napredku demokratičnih načel, človekovih pravic in pravne države ob polnem upoštevanju meril, zahtevanih za status GSP+, podeljen Kirgiški republiki, vključno z ratifikacijo zadevnih mednarodnih konvencij in učinkovitim izvajanjem sklepov in priporočil ustreznih organov za spremljanje, ustanovljenih v okviru teh konvencij; naj olajšajo in izvajajo reden in k rezultatom usmerjen dialog o vprašanjih v zvezi s človekovimi pravicami, ki so v interesu obeh strani, dialog pa bi moral vključevati oblasti in civilno družbo, da bi se okrepili institucionalni okvir in javne politike; naj izpostavijo konstruktivno članstvo Kirgizistana v Svetu OZN za človekove pravice v obdobju 2016–2018 in naj spodbujajo njegovo nadaljnje mednarodno udejstvovanje;

                  (e)

                  naj prispevajo h krepitvi multilateralizma in mednarodnega sodelovanja ter razvijejo skupne pristope za sodelovanje s kirgiškimi partnerji z namenom spodbujanja mednarodne varnosti in učinkovitega skupnega reševanja svetovnih izzivov, kot so terorizem, podnebne spremembe, migracije in organizirani kriminal, pa tudi k izvajanju agende za trajnostni razvoj do leta 2030 ter nove nacionalne razvojne strategije za obdobje 2018–2040; naj, splošneje, prispevajo k stabilizaciji in rasti Srednje Azije;

            Politični dialog in mednarodno sodelovanje

                  (f)

                  naj krepijo politični dialog in sektorsko sodelovanje; naj si na podlagi obstoječih oblik dialoga prizadevajo za vsebinski redni dialog o vseh pomembnih zadevah;

                  (g)

                  naj okrepijo sodelovanje na področjih kriznega upravljanja, preprečevanja konfliktov, boja proti terorizmu in organiziranemu kriminalu, kibernetske kriminalitete, preprečevanja nasilne radikalizacije in čezmejnega kriminala, pa tudi pri integriranem upravljanju meja, ob polnem spoštovanju varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter v skladu s spremembami kazenskega zakonika; naj zagotovijo tudi, da bo nacionalni zakon št. 150 iz leta 2005 o boju proti ekstremističnemu delovanju popolnoma v skladu z mednarodnimi standardi;

                  (h)

                  naj okrepijo določbe, ki so povezane s trgovinskimi in gospodarskimi odnosi, izboljšanjem naložbenega okolja ter prispevanjem k diverzifikaciji kirgiškega gospodarstva, kar bo v obojestransko korist in okrepilo pravno varnost in regulativno preglednost; naj podprejo dobro upravljanje, delujoče sodstvo in zmanjševanje birokracije ter uporabijo vse razpoložljive ukrepe za spodbujanje trajnostnega gospodarskega razvoja v interesu utrditve in razvoja večstranskega, na pravilih temelječega trgovinskega sistema; naj prispevajo k podpiranju ustanovitve in razvoja malih in srednjih podjetij; naj dodatno okrepijo gospodarske in trgovinske odnose med EU in Kirgizistanom v zvezi s statusom GSP+ ter pozovejo Kirgizistan, naj izvaja mednarodne zaveze, ki iz tega statusa izhajajo, da bi spodbujali gospodarski razvoj države;

                  (i)

                  naj izboljšajo sodelovanje v boju proti korupciji, pranju denarja in davčnim utajam; naj vključijo posebne razdelke z jasnimi in odločnimi zavezami in ukrepi za boj proti vsem oblikam korupcije ter izvajanje mednarodnih standardov in večstranskih konvencij proti korupciji; naj vključijo določbe o standardih dobrega davčnega upravljanja in preglednosti, ki bodo potrdile zavezanost strani k izvajanju mednarodnih standardov v boju proti izogibanju davkom in davčnim utajam;

                  (j)

                  naj prispevajo h krepitvi članstva Kirgizistana v Svetovni trgovinski organizaciji z ustreznimi reformami na področjih tujih naložb, carinskih organov in dostopa do mednarodnih trgov;

                  (k)

                  naj izboljšajo usklajevanje med stališči EU in Kirgizistana v mednarodnih forumih;

                  (l)

                  naj okrepijo medparlamentarni dialog med Kirgizistanom in Evropskim parlamentom;

                  (m)

                  naj v sporazumu zagotovijo odločno osredotočenost na podnebne spremembe, gospodarjenje z vodnimi viri ter preprečevanje tveganja nesreč in pripravljenost nanje, in sicer zaradi visokega tveganja naravnih nesreč, vključno s potresi; naj zagotavljajo podporo Kirgizistanu pri prizadevanjih za varstvo okolja in njegovih odločnih prizadevanjih za trajnostni razvoj;

            Institucionalne določbe

                  (n)

                  naj zagotovijo, da bodo Evropskemu parlamentu posredovane pogajalske smernice, pri čemer se zanje uporabljajo pravila o zaupnosti, da bi Parlament lahko ustrezno nadzoroval pogajalski proces in dosledno izpolnil medinstitucionalne obveznosti, ki izhajajo iz člena 218(10) PDEU, po katerem mora biti Parlament nemudoma in v celoti obveščen v vseh fazah postopka;

                  (o)

                  naj posredujejo vse dokumente, ki so povezani s pogajanji, na primer zapisnike, pa tudi osnutke besedil, o katerih se potekala pogajanja, ter naj redno poročajo Parlamentu;

                  (p)

                  naj na vseh ravneh zagotovijo spoštovanje dolgoletne prakse, da se novi sporazum ne uporablja začasno, dokler Parlament ne da soglasja;

                  (q)

                  naj okrepijo in razširijo obstoječe sodelovanje na podlagi veljavnega sporazuma o partnerstvu in sodelovanju, s katerim so bili že vzpostavljeni naslednji organi za sodelovanje in dialog:

                              —

                              svet za sodelovanje na ministrski ravni;

                              —

                              odbor za sodelovanje na ravni visokih uradnikov in pododbora za trgovino in naložbe ter za razvojno sodelovanje;

                              —

                              odbor za parlamentarno sodelovanje;

                  (r)

                  naj okrepijo medparlamentarni nadzor v okviru pooblastil odbora za parlamentarno sodelovanje, ki se natančneje določijo v novem sporazumu, zlasti na področjih demokracije, pravne države in boja proti korupciji;

                  (s)

                  naj zagotovijo udeležbo civilne družbe tako med pogajanji kot v fazi izvajanja sporazuma;

                  (t)

                  naj zagotovijo vključitev pogojev za morebitno prekinitev sodelovanja v primeru, da bi katera od strani kršila bistvene elemente sporazuma, med katerimi naj bo tudi posvetovanje s Parlamentom v takih primerih;

                  (u)

                  naj na ravni EU in držav članic dodelijo zadostna sredstva za izvajanje celovitega sporazuma, da bi zagotovili izpolnitev vseh ambicioznih ciljev, določenih med pogajanji;

            Skupni pomisleki in interesi, povezani s področji sodelovanja, ki jih obravnava sporazum

                  (v)

                  naj upoštevajo vlogo Kirgizistana kot ene redkih novih demokratičnih držav v regiji, ki potrebuje dolgoročno politično, diplomatsko, finančno in tehnično podporo EU;

                  (w)

                  naj nadaljujejo s prizadevanji za utrditev delujoče parlamentarne demokracije z dejanskim večstrankarskim sistemom ter ustavnim nadzorom in ravnotežjem, pa tudi zagotovijo parlamentarni nadzor nad izvršno oblastjo, v eni od pilotnih držav za podporo EU demokraciji; naj izrazijo zaskrbljenost Parlamenta glede ustavnih sprememb iz leta 2016, zlasti glede znatne okrepitve pristojnosti predsednika vlade, prevlade sodb nacionalnih sodišč nad mednarodnimi pogodbami na področju človekovih pravic ter izgubo samostojnosti ustavnega senata vrhovnega sodišča; naj spodbujajo udeležbo nevladnih organizacij pri razvoju in pregledu zakonodaje in politik te države, zlasti v zvezi z vsemi instrumenti in mehanizmi, ki neposredno vplivajo na delovanje organizacij civilne družbe;

                  (x)

                  naj ponovno potrdijo pomen sistematičnih prizadevanj za spodbujanje vrednot demokracije in človekovih pravic, vključno s svobodo izražanja, združevanja in zbiranja ter neodvisnostjo sodstva;

                  (y)

                  naj spodbujajo okolje, ki bo naklonjeno novinarjem in neodvisnim medijem; naj zagotovijo, da bo Kirgizistan dovolil izgnanim tujim delavcem na področju človekovih pravic in novinarjem vstopiti v državo in nadaljevati svoje delo brez vmešavanja;

                  (z)

                  naj priznajo napredek, dosežen v zvezi z mirno izvedbo in izboljšanjem preglednosti parlamentarnih in predsedniških volitev, ter pozovejo k nadaljnjemu izvajanju priporočil mednarodnih misij za opazovanje volitev;

                  (aa)

                  naj pozovejo Kirgizistan, da zaustavi vse negativne avtoritativne trende, kot so politična instrumentalizacija pravosodja, nepravične sodne kazni, nepošteni in nepregledni sodni postopki, poseganje v svobodo medijev, nekaznovanost pripadnikov organov kazenskega pregona ter domnevno slabo ravnanje in mučenje tistih, ki jim je bila odvzeta prostost, izročitve državam, v katerih posameznikom grozi mučenje ali slabo ravnanje, pa tudi diskriminacija manjšin ter omejevanje svobode zbiranja in izražanja, ter ga pozovejo, da temeljito preišče vse obtožbe nameščanja dokazov, izsiljevanja, mučenja in slabega ravnanja; naj izrazijo zaskrbljenost, da je bila političnim voditeljem in potencialnim predsedniškim kandidatom odvzeta prostost na podlagi obtožb domnevne korupcije;

                  (ab)

                  naj v zvezi s tem izrazijo nezadovoljstvo z ohranitvijo smrtne kazni, izrečene aktivistu na področju človekovih pravic Azimjonu Askarovu, ki je popisal medetnično nasilje leta 2010, in zahtevajo njegovo takojšnjo izpustitev, razveljavitev njegove obsodbe, njegovo rehabilitacijo in odškodnino;

                  (ac)

                  naj opozorijo, da korupcija spodkopava človekove pravice, enakost, trgovino in pošteno konkurenco ter odvrača tuje investicije, s tem pa ovira gospodarsko rast in zmanjšuje zaupanje državljanov v državne institucije;

                  (ad)

                  naj spodbujajo odločno zavezanost družbenemu napredku, dobremu upravljanju, demokraciji ter dobrim medetničnim in medverskim odnosom, usposabljanju in izobraževanju, tudi kot sredstev za krepitev temeljev stabilnosti in varnosti; naj še naprej podpirajo ukrepe za vzpostavljanje miru in varnostne ukrepe ter krepitev prizadevanj za popolno integracijo manjšin po medetničnih spopadih v Kirgizistanu leta 2010, da bi se preprečili konflikti v prihodnosti;

                  (ae)

                  naj pomagajo preseči socialno-ekonomske težave in ovire, kot so navedene v priporočilu MOD št. 202; naj v tem okviru posebno pozornost namenijo mladim, tako da spodbujajo akademske in kulturne izmenjave ter izmenjave mladih; naj posebno pozornost namenijo regionalnemu razvoju, s posebnim poudarkom na neenakostih med severom in jugom;

                  (af)

                  naj na temelju sedanje pozitivne dinamike podprejo, spodbudijo in olajšajo nadaljnje regionalno sodelovanje v Srednji Aziji, ki je ena najmanj povezanih regij na svetu, tudi za spodbujanje stabilnosti in razvoja vse Srednje Azije; naj priznajo vključenost države v programe EU, namenjene temu področju, pa tudi v izvajanje strategije EU-Srednja Azija na področjih energije, gospodarjenja z vodnimi viri in okoljskih izzivov, pa tudi v redne politične dialoge in dialoge o človekovih pravicah z EU;

                  (ag)

                  naj ponovno zagotovijo, da članstvo Kirgizistana v Evrazijski gospodarski uniji ne bo vplivalo na krepitev odnosov te države z EU, kot dokazuje nedavno ratificiran okrepljen sporazum o partnerstvu in sodelovanju med EU in Kazahstanom;

                  (ah)

                  naj upoštevajo razvoj odnosov Kirgizistana s Kitajsko in Rusijo; naj spodbujajo Kirgizistan, da diverzificira svoje gospodarstvo z namenom zmanjšanja svoje znatne politične odvisnosti od teh dveh zunanjih akterjev; naj upoštevajo razvoj teh odnosov v kontekstu izvajanja kitajske strategije En pas, ena pot; naj zagotovijo, da se bo boj proti propagandi, ki jo v tej državi širijo ruski mediji, znatno okrepil;

                  (ai)

                  naj prispevajo k prizadevanjem za ublažitev nedavnih diplomatskih in gospodarskih napetosti v regiji, tudi med Kazahstanom in Kirgizistanom;

                  (aj)

                  naj podprejo sedanje izboljševanje diplomatskih odnosov z Uzbekistanom in konstruktiven dialog o upravljanju omejenih vodnih virov v regiji;

                  (ak)

                  naj priznajo zaskrbljenost Kirgizistana glede varnosti, in sicer kar zadeva vse slabše varnostne razmere v Afganistanu in odzivanje na naraščajočo radikalizacijo v regiji Srednje Azije; naj zagotovijo pomoč v zvezi z vračanjem tujih islamističnih borcev in njihovih družin iz tujine; naj okrepijo regionalno sodelovanje z državami Srednje Azije v zvezi z bojem proti džihadističnim gibanjem in nadnacionalni kriminaliteti ter se pri tem oprejo na izvajanje pravnih, institucionalnih in praktičnih ukrepov mejnega nadzora, povezanih z bojem proti terorizmu, ter preventivnih ukrepov proti povečanju nasilne verske radikalizacije;

                  2.

                  naroči svojemu predsedniku, naj to priporočilo posreduje Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ter predsedniku, vladi in parlamentu Kirgiške republike.

         (1)  UL C 168 E, 14.6.2013, str. 91.

         (2)  UL C 58, 15.2.2018, str. 119.

         (3)  UL C 300, 18.2.2016, str. 10.

         (4)  UL C 351 E, 2.12.2011, str. 92.

         (5)  UL C 81 E, 15.3.2011, str. 80.

         (6)  UL C 208, 10.6.2016, str. 177.