title: Priporočilo Komisije (EU) 2018/951 z dne 22. junija 2018 o standardih za organe za enakost

text:
               4.7.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 167/28

         PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2018/951
   z dne 22. junija 2018
   o standardih za organe za enakost
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V skladu s členom 2 Pogodbe o Evropski uniji Unija temelji na vrednotah spoštovanja človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, enakosti, pravne države in spoštovanja človekovih pravic, vključno s pravicami pripadnikov manjšin. Te vrednote so skupne vsem državam članicam v družbi, ki jo označujejo pluralizem, nediskriminacija, strpnost, pravičnost, solidarnost ter enakost med ženskami in moškimi.

               (2)

               V členu 8 Pogodbe o delovanju Evropske unije je določeno, da si v vseh svojih dejavnostih Unija prizadeva odpraviti neenakosti ter spodbujati enakost med moškimi in ženskami.

               (3)

               V skladu s členom 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je prepovedana vsakršna diskriminacija na podlagi spola, rase, narodnosti, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. V členu 23 Listine je določena pravica do enakosti žensk in moških na vseh področjih, vključno z zaposlovanjem, delom in plačilom za delo. V členu 26 Listine pa Unija priznava in spoštuje pravico invalidov do ukrepov za zagotavljanje njihove samostojnosti, socialne in poklicne vključenosti ter sodelovanja v življenju skupnosti. Poleg tega je v členu 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah določeno, da so pred zakonom vsi enaki.

               (4)

               V skladu s členom 19 Pogodbe o delovanju Evropske unije lahko Svet brez poseganja v druge določbe Pogodb in v mejah pristojnosti Unije po posebnem zakonodajnem postopku in po odobritvi Evropskega parlamenta soglasno sprejme ustrezne ukrepe za boj proti diskriminaciji na podlagi spola, rase ali narodnosti, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. V skladu s členom 157(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski parlament in Svet sprejmeta ukrepe za zagotovitev uporabe načela enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk glede zaposlovanja in poklica, vključno z načelom enakega plačila za enako delo ali delo enake vrednosti.

               (5)

               Na podlagi teh določb je bilo sprejetih več direktiv o prepovedi diskriminacije na zadevnih področjih.

               (6)

               Direktiva Sveta 2000/43/ES (1) prepoveduje neposredno in posredno diskriminacijo na podlagi rase ali narodnosti, vključno z nadlegovanjem. Uporablja se za vse osebe v javnem in zasebnem sektorju, vključno z javnimi organi, v zvezi z (a) pogoji za dostop do zaposlitve, samozaposlitve in poklica, vključno z izbirnimi merili in pogoji zaposlovanja ne glede na vrsto dejavnosti in na vseh ravneh poklicne hierarhije, vključno z napredovanjem; (b) dostopom do vseh oblik in do vseh ravni poklicnega svetovanja, poklicnega usposabljanja, nadaljnjega poklicnega usposabljanja in preusposabljanja, vključno z delovno prakso; (c) zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, vključno z odpuščanjem in plačami; (d) članstvom in vključevanjem v organizacijo delavcev ali delodajalcev ali vsako organizacijo, katere člani opravljajo določen poklic, vključno z ugodnostmi, ki jih zagotavljajo take organizacije; (e) socialno zaščito, vključno s socialno varnostjo in zdravstvenim varstvom; (f) socialnimi ugodnostmi; (g) izobraževanjem ter (h) dostopom do dobrin in storitev, ki so na voljo javnosti, vključno s stanovanji, in preskrbo z njimi.

               (7)

               Direktiva Sveta 2000/78/ES (2) prepoveduje neposredno ali posredno diskriminacijo, vključno z nadlegovanjem, na podlagi vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju, delu in poklicnem usposabljanju. Uporablja se za vse osebe v javnem in zasebnem sektorju, vključno z javnimi organi, v zvezi s točkami od (a) do (d) iz prejšnje uvodne izjave.

               (8)

               Direktiva Sveta 2004/113/ES (3) prepoveduje neposredno ali posredno diskriminacijo zaradi spola, vključno z nadlegovanjem in spolnim nadlegovanjem, pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi.

               (9)

               Direktiva 2006/54/ES (4) Evropskega parlamenta in Sveta o enakosti spolov prepoveduje neposredno in posredno diskriminacijo zaradi spola, vključno z nadlegovanjem in spolnim nadlegovanjem, v zvezi z dostopom do zaposlitve, vključno z napredovanjem, in do poklicnega usposabljanja ter v zvezi z delovnimi pogoji, vključno s plačilom, in poklicnimi sistemi socialne varnosti.

               (10)

               Direktiva 2010/41/EU (5) Evropskega parlamenta in Sveta prepoveduje neposredno in posredno diskriminacijo moških in žensk, ki opravljajo samostojno dejavnost, vključno z nadlegovanjem in spolnim nadlegovanjem. V njeno področje uporabe spadajo vse vrste diskriminacije, izrecno pa so navedene socialna zaščita in dajatve za materinstvo.

               (11)

               Države članice so prenesle vse zgoraj navedene direktive (v nadaljnjem besedilu: direktive o enakosti). V direktivah o enakosti, razen v Direktivi 2000/78/ES, je določeno, da morajo države članice imenovati organ ali organe za spodbujanje ter tudi za analiziranje, spremljanje in podpiranje enakega obravnavanja vseh oseb brez diskriminacije zaradi razlogov, obravnavanih v zadevnih direktivah (v nadaljnjem besedilu: organi za enakost). V skladu s tem so vse države članice ustanovile organe za enakost.

               (12)

               To priporočilo se nanaša na organe za enakost, ki so bili ustanovljeni v skladu z zgoraj navedenimi direktivami o enakosti.

               (13)

               Če direktive o enakosti določajo ustanovitev takih organov za enakost, morajo države članice zagotoviti, da pristojnosti teh organov vključujejo zagotavljanje neodvisne pomoči žrtvam, izvajanje neodvisnih raziskav v zvezi z diskriminacijo, objavljanje neodvisnih poročil in oblikovanje priporočil o vseh vprašanjih v zvezi s tako diskriminacijo.

               (14)

               Poleg tega je Komisija 2. julija 2008 sprejela predlog direktive Sveta o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na vero ali prepričanje, invalidnost, starost ali spolno usmerjenost (6). V področje uporabe predloga so zajeti (a) socialna zaščita, vključno s socialno varnostjo in zdravstvenim varstvom; (b) socialne ugodnosti; (c) izobraževanje ter (d) dostop do blaga in storitev, ki so na voljo javnosti, vključno s stanovanji, in preskrba z njimi. V skladu s predlagano direktivo morajo države članice tudi na teh področjih imenovati organ ali organe za enako obravnavanje, ki so lahko isti kot organi, že ustanovljeni v skladu z direktivami o enakosti. Čeprav predlog doslej še ni bil sprejet, bi bilo treba države članice spodbujati, naj imenujejo organe za enakost na navedenih področjih, saj izkušnje kažejo, da to okrepi zaščito pred diskriminacijo.

               (15)

               V skladu z direktivama 2006/54/ES in 2010/41/EU morajo države članice tudi zagotoviti, da naloge organov za enakost vključujejo izmenjavo informacij, ki so na voljo, z ustreznimi evropskimi organi.

               (16)

               V številnih državah članicah pristojnosti organov za enakost zajemajo tudi kazniva dejanja iz sovraštva in sovražni govor. To je še zlasti povezano z zagotavljanjem učinkovitega izvajanja Okvirnega sklepa Sveta 2008/913/PNZ (7) o boju proti nekaterim oblikam in izrazom rasizma in ksenofobije s kazensko-pravnimi sredstvi, ki določa minimalne standarde za kriminalizacijo, pregon in sankcioniranje rasističnega sovražnega govora in kaznivih dejanj iz sovraštva.

               (17)

               Večina držav članic je poleg svoje obveznosti iz direktiv, da ustanovijo organe za enakost, razširila pristojnosti svojih organov za enakost, tako da na splošno zajemajo področje uporabe določb v zvezi z diskriminacijo na podlagi spola, rase ali narodnosti, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in poklicnem delu, dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi, izobraževanju, socialni zaščiti in socialnih ugodnostih, pri čemer so zajeta področje uporabe Direktive 2000/78/ES in druga področja.

               (18)

               Z besedilom direktiv o enakosti je državam članicam zagotovljeno široko polje proste presoje glede strukture in delovanja organov za enakost. Ti organi, ustanovljeni v državah članicah, se zato precej razlikujejo z vidika njihovih pristojnosti, kompetenc, strukture, virov in operativnega delovanja. Zato imajo državljani včasih neustrezen dostop do zaščite, ki ni enaka v vseh državah članicah (8).

               (19)

               Nekatere države članice so ustanovile več kot en organ za enakost, zaradi česar je treba vzpostaviti jasne mehanizme za njihovo usklajevanje in sodelovanje.

               (20)

               V nekaterih državah članicah so se pristojnosti obstoječih organov za enakost razširile na najrazličnejša področja, njihovi viri pa se niso ustrezno povečali. Proračun številnih organov za enakost se je celo znatno zmanjšal, zato pa se bodo morda zmanjšale njihove zmogljivosti v zvezi z izvajanjem njihovih nalog (9).

               (21)

               V študijah so bili izpostavljeni primeri v zvezi s pomanjkanjem neodvisnosti in učinkovitosti organov za enakost, na primer zaradi zunanjega pritiska ali neustrezne kadrovske strukture (10).

               (22)

               V praksi lahko na neodvisnost vpliva zlasti to, ali je bil organ za enakost ustanovljen v okviru ministrstva, ki prejema navodila neposredno od vlade.

               (23)

               Organi za enakost se ne bi smeli nesorazmerno osredotočati na nekatere naloge v škodo drugim (11).

               (24)

               Da bi organi za enakost pomagali diskriminiranim skupinam ali posameznikom uveljavljati njihove pravice, bi morali tudi bolj ozaveščati širšo javnost o obstoju teh pravic, veljavnih pravilih o prepovedi diskriminacije in načinih uveljavljanja pravnega varstva. Zato bi morali vsi imeti možnost preprostega dostopa do organov za enakost, in sicer fizičnega ali na spletu. Olajšati bi bilo treba tudi predložitev pritožb na podlagi zaupnosti ter enostavnih in brezplačnih postopkov.

               (25)

               Da bi zagotovili ustrezno in enako delovanje organov za enakost v vsej Uniji, se zdi primerno, da se državam članicam priporočijo standardi za organe za enakost.

               (26)

               Potreba po standardih za organe za enakost je bila poudarjena tudi v skupnem poročilu o uporabi direktiv 2000/43/ES in 2000/78/ES iz leta 2014 (12), poročilu o uporabi Direktive 2004/113/ES iz leta 2015 (13), ocenjevalnem poročilu o izvajanju priporočila o preglednosti plačil iz leta 2014 in v akcijskem načrtu EU za obdobje 2017–2019 z naslovom „Spoprijemanje z razliko v plačah med spoloma“ (14). Poleg tega je Evropski parlament pozval k standardom za organe za enakost v svoji resoluciji iz leta 2015 (15).

               (27)

               Standarde za organe za enakost in institucije za človekove pravice so že sprejeli Združeni narodi (16), Evropska mreža organov za enakost (17) in Svet Evrope (18).

               (28)

               To priporočilo je naslovljeno na države članice. Njegov namen je prispevati k odpravljanju razlik v standardih organov za enakost po vsej Evropi.

               (29)

               V priporočilu so določeni standardi v zvezi s pristojnostmi, neodvisnostjo, učinkovitostjo, dostopnostjo in usklajevanjem organov za enakost ter z dostopom do teh organov, da bi se zagotovilo učinkovito izvajanje njihovih funkcij.

               (30)

               To priporočilo temelji na zavezi Komisije, da spodbuja države članice in jim pomaga pri izboljšanju njihovih zmogljivosti za izvrševanje zakonodaje Unije in zagotavljanje pravnih sredstev, da bi lahko diskriminirani posamezniki in skupine, ki jih varuje pravo Unije, v celoti uveljavljali svoje pravice v skladu s sporočilom Komisije z naslovom „Pravo EU: z boljšo uporabo do boljših rezultatov“ (19). Neodvisni organi za enakost imajo ključno vlogo pri učinkovitem izvajanju ter celovitem in doslednem izvrševanju zakonodaje Unije. Organi za enakost so tudi dragocene institucije za trajnostni razvoj enakopravnih in vključujočih demokratičnih družb.

               (31)

               Na področjih, za katera je pristojna Unija, morajo biti standardi za organe za enakost tudi v skladu z zahtevami glede dostopnosti, ki so določene v Konvenciji Združenih narodov o pravicah invalidov. Ta konvencija je bila v imenu Evropske skupnosti potrjena s Sklepom 2010/48/ES (20) in je torej sestavni del pravnega reda EU, ki prevlada nad sekundarno zakonodajo EU.

               (32)

               V direktivah 2000/43/ES, 2000/78/ES, 2004/113/ES in 2006/54/ES je določeno, da morajo države članice sporočiti vse informacije, ki so na voljo v zvezi z uporabo teh direktiv, da bi lahko Komisija pripravila osnutek poročila z oceno ukrepov, ki so jih države članice sprejele v skladu z zadevnimi direktivami. Te informacije morajo sporočati v vnaprej določenih časovnih presledkih (21), da bi Komisija lahko sprejela in objavila poročilo. Če bi države članice sporočile tudi informacije o svojem upoštevanju tega priporočila, bi se lahko ocenil njegov učinek.

               (33)

               To priporočilo na ravni Unije ne posega v načela nacionalnega procesnega prava in pravne tradicije držav članic. Ne pomeni razširitve pooblastil Unije, kot so določena v Pogodbah in sekundarni zakonodaji Unije –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   POGLAVJE I

      NAMEN IN PREDMET UREJANJA

               (1)

               Namen tega priporočila je določiti ukrepe, ki jih države članice lahko uporabijo, da prispevajo k izboljšanju neodvisnosti in učinkovitosti organov za enakost, zlasti v zvezi z njihovo zmožnostjo zagotoviti, da lahko diskriminirani posamezniki in skupine v celoti uveljavljajo svoje pravice.

               (2)

               Vse države članice bi morale zagotoviti, da lahko organi za enakost izvajajo svoje funkcije neodvisno in učinkovito, kot je določeno v direktivah 2000/43/ES, 2004/113/ES, 2006/54/ES in 2010/41/EU.

         POGLAVJE II

      PRIPOROČENI UKREPI

   1.1   Pristojnosti organov za enakost

   1.1.1   Razlogi in področje uporabe, za katere so pristojni organi za enakost

               (1)

               Vse države članice bi morale poleg svojih obveznosti v skladu z direktivami 2000/43/ES, 2004/113/ES, 2006/54/ES in 2010/41/EU glede imenovanja organov za spodbujanje enakega obravnavanja (v nadaljnjem besedilu: organi za enakost) razmisliti tudi o možnosti imenovanja organa za enakost, pristojnega za diskriminacijo na podlagi vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti, ki spada na področje uporabe Direktive 2000/78/ES.

               (2)

               Države članice bi morale razmisliti o možnosti razširitve pristojnosti organov za enakost, tako da zajamejo vse prepovedane razloge za diskriminacijo na področjih zaposlovanja in poklicnega dela, dostopa do blaga in storitev ter oskrbe z njimi, izobraževanja, socialne zaščite in socialnih ugodnosti, vključno s sovražnim govorom, povezanim s temi razlogi na teh področjih.

               (3)

               Tako pri organih za enakost s pristojnostjo za eno področje kot pri organih, ki so pristojni za več področij in/ali obravnavajo več razlogov, bi se moralo z notranjo strukturo zagotoviti, da se osredotočajo na vsako področje pristojnosti in vsak razlog. Pri tem bi bilo treba paziti na sorazmernost z učinkom zadevnega razloga za diskriminacijo, viri pa bi morali biti ustrezno razporejeni.

         1.1.2   Funkcije, za katere so pristojni organi za enakost

      Neodvisna pomoč

               (1)

               Države članice bi morale upoštevati naslednje vidike zagotavljanja neodvisne pomoči žrtvam: prejemanje in obravnavanje posameznih ali skupnih pritožb; zagotavljanje pravnih nasvetov žrtvam, tudi v zvezi z njihovimi pritožbami; vključevanje v dejavnosti mediacije in sprave; zastopanje pritožnikov na sodišču in po potrebi ukrepanje v vlogi amicus curiae ali strokovnjaka.

               (2)

               Države članice bi morale tudi upoštevati, da lahko neodvisna pomoč žrtvam vključuje to, da lahko organi za enakost sodelujejo v sporih in pri njih pomagajo, zato da bi se obravnavala strukturna in sistematična diskriminacija v primerih, ki jih izberejo organi sami zaradi velikega števila teh primerov, njihove resnosti ali potrebe po pravnem pojasnilu. Tak spor se lahko rešuje v imenu organa ali imenu žrtev ali organizacij, ki zastopajo žrtve, v skladu z nacionalnim procesnim pravom.

               (3)

               Države članice bi morale tudi upoštevati, da lahko pomoč žrtvam vključuje izdajanje priporočil ali, kadar to dovoljuje nacionalna zakonodaja, pravno zavezujoče odločitve v posameznih ali skupnih primerih diskriminacije ter spremljanje teh odločitev, da se zagotovi izvajanje.

               (4)

               Države članice bi morale organom za enakost omogočiti, da v skladu z nacionalno zakonodajo zbirajo ustrezne dokaze in informacije.

               (5)

               Organom za enakost s pravno sposobnostjo sprejemati zavezujoče odločitve bi morale države članice omogočiti tudi izrekanje ustreznih, učinkovitih in sorazmernih sankcij.

               (6)

               Za izvajanje pooblastil, dodeljenih organom za enakost, bi morali veljati ustrezni zaščitni ukrepi ter, kadar je to ustrezno, tudi učinkovito pravno sredstvo in ustrezni postopki. Pravica do vložitve pritožbe pri sodišču zoper zavezujoče odločitve organov za enakost, kadar so ti v skladu z nacionalno zakonodajo pristojni za sprejemanje takih odločitev, bi morala biti izrecno navedena v nacionalni zakonodaji.

      Neodvisne raziskave

               (7)

               Države članice bi morale organom za enakost omogočiti redno izvajanje neodvisnih raziskav. Z obsegom in obliko raziskav bi se moralo zagotoviti zbiranje zadostne količine zanesljivih kvantitativnih in kvalitativnih podatkov o diskriminaciji, da bi se omogočila analiza, potrebna za oblikovanje sklepov na podlagi dokazov v zvezi s tem, kateri so glavni izzivi in kako jih obravnavati.

      Neodvisna poročila

               (8)

               Države članice bi morale organom za enakost omogočiti, da redno objavljajo neodvisna poročila in jih pošiljajo zadevnim javnim institucijam ter, kadar je to ustrezno, tudi zadevnim nacionalnim ali regionalnim vladam in parlamentom. Ta poročila bi morala biti dovolj obsežna, da bi omogočila splošno oceno razmer v državah članicah v zvezi z diskriminacijo za vsak obravnavan razlog.

               (9)

               Da bi se zagotovila visokokakovostna neodvisna poročila, bi morale države članice organom za enakost omogočiti izvajanje neodvisnih raziskav. Te bi lahko zajemale zbiranje podatkov, predvsem o številu pritožb v zvezi s posameznim razlogom za diskriminacijo, trajanju upravnih postopkov od vložitve pritožbe do zaključka primera, rezultatih upravnih postopkov ter številu, trajanju in rezultatih sodnih zadev, v katere so vključeni organi za enakost.

      Priporočila organov za enakost

               (10)

               Države članice bi morale zagotoviti, da njihovi javni organi čim bolj upoštevajo priporočila organov za enakost o zakonodaji, politiki, postopku, programih in praksi. Zagotoviti bi bilo treba, da javni organi obvestijo organe za enakost o tem, kako so bila upoštevana priporočila, in te informacije objavijo.

      Spodbujanje enakosti

               (11)

               Države članice bi morale za spodbujanje enakosti in raznolikosti organom za enakost omogočiti, da prispevajo k preprečevanju diskriminacije, zlasti z zagotavljanjem usposabljanja, informacij, nasvetov, smernic in podpore za nosilce dolžnosti, ki morajo izpolnjevati obveznosti v skladu z direktivami o enakosti, institucije in posameznike, pa tudi k ozaveščanju širše javnosti o obstoju organov ter vsebini obstoječih pravil o prepovedi diskriminacije in o načinih uveljavljanja pravnega varstva.

               (12)

               V isti namen bi države članice organom za enakost morale omogočiti vključevanje v javne razprave, redni dialog z javnimi organi, komuniciranje z diskriminiranimi skupinami in deležniki ter spodbujanje dobrih praks in pozitivnih ukrepov.

         1.2   Neodvisnost in učinkovitost

   1.2.1   Neodvisnost

               (1)

               Da bi države članice zagotovile neodvisnost organov za enakost pri izvajanju njihovih nalog, bi morale razmisliti o elementih, kot so njihova organizacija, njihovo mesto v celotni upravni strukturi, dodelitev sredstev in njihovi postopki za ravnanje z viri, s posebnim poudarkom na postopkih za imenovanje in odpuščanje zaposlenih, tudi tistih na vodilnih položajih. Tak razmislek ne bi smel posegati v posebne nacionalne organizacijske strukture držav članic.

               (2)

               Države članice bi morale zagotoviti, da se zaposlenim v organih za enakost, vključno z osebami na vodilnih položajih in člani odborov, prepreči sodelovanje v kakršnih koli ukrepih, ki niso združljivi z njihovimi dolžnostmi, in da ti zaposleni med svojim mandatom ne sodelujejo v kakršnih koli nasprotujočih si dejavnostih, ne glede na to, ali so plačane ali ne.

         1.2.2   Viri

               (1)

               Države članice bi morale organom za enakost zagotoviti človeške, tehnične in finančne vire, prostore in infrastrukturo, ki jih potrebujejo za učinkovito opravljanje svojih nalog in izvajanje svojih pooblastil. Pri virih, dodeljenih organom za enakost, bi bilo treba upoštevati kompetence in naloge, ki so tem organom dodeljene. Viri se lahko štejejo za zadostne le, če organom za enakost omogočajo, da vse svoje funkcije na področju enakosti izvajajo učinkovito, v razumnem času in v rokih, določenih v nacionalni zakonodaji.

               (2)

               Države članice bi morale zagotoviti, da je število zaposlenih v organih za enakost zadostno in da so ti zaposleni ustrezno usposobljeni z vidika spretnosti, znanj in izkušenj, da lahko ustrezno in učinkovito opravljajo funkcije posameznega organa za enakost.

               (3)

               Države članice bi organom za enakost morale omogočiti tudi učinkovito spremljanje izvrševanja njihovih odločitev ter odločitev institucij, pristojnih organov in sodišč v zvezi s primeri diskriminacije. V ta namen bi jih bilo treba takoj obvestiti o takih odločitvah in ukrepih, ki so bili sprejeti za njihovo izvajanje.

         1.2.3   Vlaganje pritožb, dostop do njih in njihova dostopnost

               (1)

               Države članice bi morale zagotoviti, da se pritožbe pri organih za enakost lahko vložijo v ustni in pisni obliki ter prek spleta, v jeziku, ki ga izbere pritožnik in ki se uporablja v državi članici, v kateri je organ za enakost.

               (2)

               Države članice bi morale zagotoviti, da je postopek vložitve pritožb pri organih za enakost preprost in brezplačen.

               (3)

               Države članice bi morale določiti obveznost za organe za enakost, v skladu s katero bi ti organi morali zagotoviti zaupnost pričam, žvižgačem in v čim večji meri tudi prijaviteljem diskriminacije.

               (4)

               Države članice bi morale zagotoviti, da imajo vse osebe preprost dostop do prostorov organov za enakost, njihovih informacij in stika z njimi, vključno z informacijskimi tehnologijami, storitvami in izdelki, kot so dokumenti in avdiovizualno gradivo ali srečanja in dogodki, ki so organizirani za javnost ali odprti zanjo. Dostop bi moral biti zagotovljen zlasti invalidom, vključno z razumnimi prilagoditvami, kot so določene v Konvenciji Združenih narodov o pravicah invalidov, da se invalidom omogoči enak dostop do organov za enakost kot drugim osebam.

               (5)

               Če je to potrebno zaradi geografskih ali drugih razlogov, bi morale države članice razmisliti o tem, da organom za enakost omogočijo vzpostavitev lokalnih in/ali regionalnih uradov ali uvedbo lokalnih in/ali regionalnih pobud za ozaveščanje na terenu za redno začasno prisotnost.

               (6)

               Države članice bi morale organom za enakost zagotoviti zadosten proračun in vire, da lahko izvajajo učinkovito ozaveščanje, ki je namenjeno obveščanju širše javnosti o njihovem obstoju in možnosti predložitve pritožb glede diskriminacije.

         1.3   Usklajevanje in sodelovanje

               (1)

               Če v eni državi članici obstaja več organov za enakost, bi jim morale države članice omogočiti vzpostavitev rednega in učinkovitega usklajevanja za zagotovitev, da dosledno uporabljajo načela nediskriminacije. Organi za enakost se ne bi smeli nesorazmerno osredotočati na nekatere naloge v škodo drugim. Pri izvajanju dejavnosti ozaveščanja bi morali v čim večjem obsegu sodelovati drugi pristojni organi, da se zagotovi celovito obveščanje širše javnosti.

               (2)

               Države članice bi morale organom za enakost omogočiti dialog z zadevnimi nacionalnimi organi v isti državi članici in učinkovito sodelovanje z njimi. To pomeni tudi zagotavljanje pravočasnih in preglednih posvetovanj z organi za enakost o političnih in zakonodajnih predlogih ter razvoju dogodkov v zvezi z zadevami, za katere so pristojni.

               (3)

               Države članice bi morale organom za enakost zagotoviti možnost sodelovanja z drugimi organi za enakost in organizacijami na evropski in mednarodni ravni, tudi na podlagi skupnih raziskav.

               (4)

               Države članice bi morale organom za enakost omogočiti sodelovanje z ustreznimi organi. Ti vključujejo nacionalne okvire, imenovane v skladu s členom 33(2) Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov, nacionalne kontaktne točke za Rome, organizacije civilne družbe ter, za zagotovitev, da sredstva niso namenjena diskriminatornim projektom, upravne organe evropskih strukturnih in investicijskih skladov.

         POGLAVJE III

      SPOROČANJE DRŽAV ČLANIC

   Države članice so pozvane, naj informacije o tem, kako upoštevajo to priporočilo, vključijo v svoja sporočila o uporabi direktiv 2000/43/ES, 2000/78/ES, 2004/113/ES in 2006/54/ES.

      V Bruslju, 22. junija 2018

            Za Komisijo

         Věra JOUROVÁ

            Članica Komisije

      (1)  Direktiva Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost (UL L 180, 19.7.2000, str. 22).

      (2)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL L 303, 2.12.2000, str. 16).

      (3)  Direktiva Sveta 2004/113/ES z dne 13. decembra 2004 o izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi (UL L 373, 21.12.2004, str. 37).

      (4)  Direktiva 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (UL L 204, 26.7.2006, str. 23).

      (5)  Direktiva 2010/41/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. julija 2010 o uporabi načela enakega obravnavanja moških in žensk, ki opravljajo samostojno dejavnost, in o razveljavitvi Direktive Sveta 86/613/EGS (UL L 180, 15.7.2010, str. 1).

      (6)  COM(2008) 426 final.

      (7)  Okvirni sklep Sveta 2008/913/PNZ z dne 28. novembra 2008 o boju proti nekaterim oblikami in izrazom rasizma in ksenofobije s kazensko-pravnimi sredstvi (UL L 328, 6.12.2008, str. 55).

      (8)  Glej med drugim A Study on Equality Bodies set up under Directives 2000/43/EC, 2004/113/EC, and 2006/54/EC (Študija o organih za enakost, ustanovljenih v skladu z direktivami 2000/43/ES, 2004/113/ES in 2006/54/ES), Human European Consultancy v sodelovanju z inštitutom Ludwig Boltzmann Institute of Human Rights, oktober 2010, str. 177, in Equality Bodies. Current Challenges (Organi za enakost. Sedanji izzivi), Evropska mreža organov za enakost, oktober 2012.

      (9)  Op. cit., Human European Consultancy, strani 78, 125 in 142, ter op. cit., Evropska mreža organov za enakost, strani 8 in 17. Glej tudi Strategic Role of Equality Bodies (Strateška vloga organov za enakost), Evropska mreža organov za enakost, 2009, strani 43–44 in 52.

      (10)  Op. cit., Human European Consultancy, strani 70–145, in op. cit., Evropska mreža organov za enakost, strani 8 in 13–20.

      (11)  Catalysts for Change? Equality bodies according to Directive 2000/43/EC — existence, independence and effectiveness (Katalizatorji sprememb? Organi za enakost v skladu z Direktivo 2000/43/ES – obstoj, neodvisnost in učinkovitost), Evropska komisija, 2006, stran 57.

      (12)  Skupno poročilo o uporabi Direktive 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost (direktiva o rasni enakosti) in Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (direktiva o enakosti pri zaposlovanju), COM(2014) 2 final.

      (13)  Poročilo o uporabi Direktive 2004/113/ES o izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi, COM(2015) 190 final. Ta potreba je bila omenjena tudi v Vmesnem pregledu okvira EU za nacionalne strategije vključevanja Romov, COM(2017) 458 final; poročilu Agencije za temeljne pravice o temeljnih pravicah, objavljenem maja 2017, in Poročilu o izvajanju Priporočila Komisije o krepitvi načela enakega plačila za ženske in moške s preglednostjo, COM(2017) 671 final.

      (14)  Poročilo o izvajanju Priporočila Komisije o krepitvi načela enakega plačila za ženske in moške s preglednostjo, op. cit.; Akcijski načrt EU za obdobje 2017–2019 – Spoprijemanje z razliko v plačah med spoloma, COM(2017) 678 final.

      (15)  Resolucija Evropskega parlamenta z dne 8. oktobra 2015 o uporabi Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu, 2014/2160(INI).

      (16)  Urad visokega komisarja za človekove pravice (OHCHR), generalna skupščina ZN, Načela v zvezi s statusom nacionalnih institucij (Pariška načela), sprejeta v resoluciji št. 48/134 z dne 20. decembra 1993, ter splošna opažanja o razlagi in izvajanju teh načel, ki jih je pripravil mednarodni usklajevalni odbor nacionalnih institucij za spodbujanje in varstvo človekovih pravic, v besedilu z dne 21. februarja 2018.

      (17)  Developing Standards for Equality Bodies (Razvoj standardov za organe za enakost), delovni dokument Evropske mreže organov za enakost, Evropska mreža organov za enakost, 2016.

      (18)  Revidirano splošno politično priporočilo št. 2 o organih za enakost, ki se borijo proti rasizmu in nestrpnosti na nacionalni ravni, CRI(2018) 6, Evropska komisija proti rasizmu in nestrpnosti (ECRI), sprejeto 7. decembra 2017.

      (19)  C(2016) 8600.

      (20)  Sklep Sveta z dne 26. novembra 2009 o sklenitvi Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov s strani Evropske skupnosti (UL L 23, 27.1.2010, str. 35).

      (21)  V skladu z Direktivo 2006/54/ES vsaka štiri leta, v skladu z direktivami 2000/43/ES, 2000/78/ES in 2004/113/EGS pa vsakih pet let.


               18.7.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 252/298

         P8_TA(2017)0029
   Prednostne naloge EU za 61. zasedanje Komisije OZN za položaj žensk
   Priporočilo Evropskega parlamenta z dne 14. februarja 2017 Svetu o prednostnih nalogah EU za 61. zasedanje Komisije OZN za položaj žensk (2017/2001(INI))
   (2018/C 252/30)

      Evropski parlament,

               —

               ob upoštevanju predloga priporočila Svetu, ki sta ga podali Constance Le Grip (v imenu skupine PPE) in Maria Arena (v imenu skupine S&D), o prednostnih nalogah EU za 61. zasedanje Komisije OZN za položaj žensk (B8-1365/2016),

               —

               ob upoštevanju sklepov Sveta z dne 26. maja 2015 o enakosti spolov pri razvoju in o novem svetovnem partnerstvu za izkoreninjenje revščine in trajnostni razvoj po letu 2015 ter z dne 16. decembra 2014 o agendi za spremembe po letu 2015,

               —

               ob upoštevanju 61. zasedanja Komisije OZN za položaj žensk in njegove prednostne teme „krepitev ekonomskega položaja žensk v spreminjajočem se delovnem okolju“,

               —

               ob upoštevanju četrte svetovne konference o ženskah, ki je potekala septembra 1995 v Pekingu, izjave in izhodišč za ukrepanje, sprejetih v Pekingu, ter poznejših končnih dokumentov s posebnih zasedanj Organizacije združenih narodov Peking + 5, Peking + 10, Peking + 15 in Peking + 20 o nadaljnjih ukrepih in pobudah za izvajanje pekinške izjave in izhodišč za ukrepanje, ki so bili sprejeti 9. junija 2000, 11. marca 2005, 2. marca 2010 ter 9. marca 2015,

               —

               ob upoštevanju Konvencije OZN o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk iz leta 1979,

               —

               ob upoštevanju člena 113 Poslovnika,

               —

               ob upoštevanju poročila Odbora za pravice žensk in enakost spolov (A8-0018/2017),

               A.

               ker je enakost žensk in moških temeljno načelo EU, zapisano v Pogodbi o Evropski uniji, in eden od njenih ciljev in nalog ter ker EU v skladu s tem načelom ravna tudi pri svojem zunanjem delovanju, saj je treba uskladiti obe razsežnosti;

               B.

               ker človekove pravice žensk in enakost spolov niso le temeljne človekove pravice, temveč tudi osnovni pogoj za spodbujanje razvoja in zmanjševanje revščine ter osnova, potrebna za miren, uspešen in trajnosten svet;

               C.

               ker nadlegovanje žensk in nasilje nad njimi zajemata celo vrsto kršitev človekovih pravic; ker lahko katera od teh kršitev pusti globoke duševne rane in škoduje telesnemu ali spolnemu zdravju ali povzroča trpljenje, grožnje s temi dejanji in prisilo, ogroža splošno zdravje žensk in deklet, tudi njihovo reproduktivno in spolno zdravje, občasno pa povzroči celo smrt;

               D.

               ker je predsednik ZDA Donald Trump 23. januarja 2017 ponovno uvedel tako imenovano pravilo globalne prepovedi („global gag“ rule), ki mednarodnim organizacijam onemogoča dostop do financiranja iz sredstev ZDA za svetovno zdravje, če izvajajo ali priporočajo storitve splava ali nudijo svetovanje o splavu oziroma ga zagovarjajo, tudi če delujejo na osnovi lastnih sredstev, ki ne izvirajo iz ZDA, in je splav v njihovih državah zakonit; ker bo to negativno vplivalo na programe za boj proti HIV/AIDS, zdravje mater in otrok, ukrepe proti virusu zika ter na druga področja zdravstvenega varstva in bolezni; ker bo to pravilo izničilo večletne dosežke na področju zdravja in dobrega počutja skupin ljudi po svetu, zlasti na področju pravic žensk in deklet, in bi lahko ogrozilo dostop do zdravstva za več milijonov svetovnega prebivalstva;

               E.

               ker je peti cilj trajnostnega razvoja doseči enakost spolov ter okrepiti vlogo žensk in deklet po svetu; ker je peti cilj trajnostnega razvoja samostojen cilj, kar pomeni, da ga je treba vključiti v celotno agendo za leto 2030 in v uresničevanje vseh ciljev trajnostnega razvoja; ker krepitev vloge žensk pomeni, da se jim zagotovijo potrebna orodja, da postanejo ekonomsko neodvisne, so enako zastopane v družbi, imajo enako vlogo na vseh življenjskih področjih in pridobijo večji vpliv v javnem življenju ter imajo nadzor nad vsemi odločitvami, ki vplivajo na njihovo življenje;

               F.

               ker so ženske po vsem svetu pomembni gospodarski subjekti, z njihovo udeležbo v gospodarstvu pa se lahko spodbudi gospodarstvo, ustvarijo nova delovna mesta in zagotovi vključujoča blaginja; ker so države, ki cenijo ženske in krepijo njihovo vlogo za njihovo polno udeležbo na trgu dela in pri odločanju, stabilnejše, uspešnejše in varnejše; ker je upoštevanje načela enakosti spolov pri pripravi proračuna pametna ekonomika in zagotavlja, da javni izdatki služijo napredku na področju enakosti žensk in moških;

               G.

               ker sta ustvarjalnost in podjetniški potencial žensk premalo izkoriščen vir gospodarske rasti in ustvarjanja delovnih mest in bi ju bilo treba nadalje razvijati;

               H.

               ker so vlade EU priznale, da 20 let po Pekingu kljub trdnim dokazom, da je krepitev vloge žensk bistvenega pomena za zmanjšanje revščine, spodbujanje razvoja in reševanje najbolj perečih svetovnih izzivov, nobena država ni v celoti dosegla enakosti žensk in moških ter okrepila vloge žensk in deklet, da je napredek počasen in neenakomeren, da še vedno obstajajo velike vrzeli in različne oblike diskriminacije ter da so se pojavili novi izzivi pri izvajanju 12 ključnih področij v okviru izhodišč za ukrepanje;

               I.

               ker EU s političnimi in finančnimi sredstvi pomembno spodbuja krepitev vloge žensk in deklet v EU in po svetu; ker mora imeti EU ključno vlogo varuha jezika o človekovih pravicah žensk, dogovorjenega v okviru OZN in EU;

               J.

               ker v najrevnejših državah ženske še vedno pridelajo približno 80 % hrane in so trenutno glavne varuhinje biotske raznovrstnosti in semen poljščin;

               K.

               ker zemljišče ni le sredstvo za pridelavo, temveč je tudi prostor kulture in identitete; ker je zato dostop do zemljišč temeljni del življenja in neodtujljiva pravica kmetic in avtohtonih prebivalk;

               1.

               naslovi naslednje priporočilo na Svet:

                     Splošni pogoji za krepitev vloge žensk in deklet

                           (a)

                           naj potrdi svojo zavezanost pekinškim izhodiščem za ukrepanje in naboru ukrepov za človekove pravice žensk in enakost spolov, ki so navedeni v njih; naj potrdi svojo zavezanost dvotirnemu pristopu k človekovim pravicam žensk z vključevanjem načela enakosti spolov v vsa področja politike in izvajanjem posebnih ukrepov za človekove pravice žensk in enakost spolov;

                           (b)

                           naj spodbuja politike za naložbe v enak dostop žensk in deklet do kakovostnega izobraževanja in poklicnega usposabljanja, vključno s formalnim, priložnostnim in neformalnim izobraževanjem, ter politike za odpravo razlik med spoloma na teh področjih in v vseh sektorjih, zlasti v tistih, v katerih tradicionalno prevladujejo moški;

                           (c)

                           naj se bori proti vsem oblikam nasilja nad ženskami in dekleti v javni in zasebni sferi, saj gre za grobo kršitev njihove telesne in duševne celovitosti, ki jim preprečuje, da bi v celoti izkoristile svoj potencial; naj si prizadeva za to, da bodo Istanbulsko konvencijo v celoti ratificirale vse njene podpisnice;

                           (d)

                           naj upošteva, da morajo OZN, EU in države članice, če naj bi postale učinkovitejše svetovne akterke, povečati tudi notranja prizadevanja za odpravo nasilja nad ženskami in nasilja na podlagi spola; naj zato ponovno pozove Komisijo, da predlaga strategijo EU za boj proti nasilju nad ženskami, med drugim tudi z direktivo, v kateri bi določili minimalne standarde; naj poleg tega vse strani pozove, da podpišejo in ratificirajo konvencijo Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima;

                           (e)

                           naj oblikuje politike za spodbujanje in podpiranje dostojnega dela in polne zaposlenosti vseh žensk;

                           (f)

                           naj zagotovi univerzalen dostop do spolnega in reproduktivnega zdravstvenega varstva in reproduktivnih pravic, kot je bilo določeno v akcijskem programu Mednarodne konference o prebivalstvu in razvoju, pekinških izhodiščih za ukrepanje in končnih dokumentih njihovih preglednih konferenc; naj zagotovi starosti primerno spolno vzgojo za dekleta in fante ter mlade ženske in mlade moške, da bi zmanjšali število neželenih predčasnih nosečnosti ali primerov širjenja spolno prenosljivih bolezni;

                           (g)

                           naj strogo obsodi pravilo globalne prepovedi, ki mednarodnim organizacijam onemogoča dostop do financiranja iz sredstev ZDA za načrtovanje družine, če izvajajo ali priporočajo storitve splava ali nudijo svetovanje o splavu oziroma ga zagovarjajo; naj to pravilo označi kot neposreden napad na dosežke ter nazadovanje na področju pravic žensk in deklet; naj nujno pozove EU in njene države članice, naj sprejmejo ukrepe za ublažitev posledic tega pravila, in sicer z bistvenim povečanjem financiranja storitev in pravic na področju spolnega in reproduktivnega zdravja ter vzpostavitvijo mednarodnega sklada za financiranje dostopa do kontracepcije ter varnega in zakonitega splava, tako da uporabijo razvojna sredstva na ravni držav članic in EU, s čimer bi zapolnile finančno vrzel, po tem ko bo Trumpova administracija ukinila financiranje vseh tujih organizacij, ki zagotavljajo storitve ter svetovanje o pravicah na področju spolnega in reproduktivnega zdravja;

                           (h)

                           naj odpravi razlike v plačilu, vseživljenjskem zaslužku in pokojninah med spoloma;

                           (i)

                           naj konča vse oblike diskriminacije žensk v zakonih in politikah na vseh ravneh;

                           (j)

                           naj se bori proti vsem oblikam spolnih stereotipov na vseh družbenih področjih, ki ohranjajo neenakost, nasilje in diskriminacijo;

                           (k)

                           naj podpre ženske organizacije na vseh ravneh njihovega delovanja; naj jih kot partnerke vključi v oblikovanje politike ter jim zagotovi ustrezno financiranje;

                           (l)

                           naj upošteva načelo enakosti spolov pri pripravi proračuna in tako to načelo vključi v vse javnofinančne izdatke;

                     Krepitev ekonomskega položaja žensk in odprava ovir na trgu dela

                           (m)

                           naj pozove vse strani, da ratificirajo in začnejo izvajati Konvencijo o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk, pri čemer naj posebno pozornost namenijo členom 1, 4, 10, 11, 13, 14 in 15;

                           (n)

                           naj spodbudi vse strani, da sprejmejo politike in zakone, ki bodo zagotavljali enak dostop do dela in enako plačilo za enako delo in delo enake vrednosti;

                           (o)

                           naj nadaljuje in okrepi prizadevanja za politike, ki podpirajo in spodbujajo podjetništvo žensk v okviru dostojnega dela, ter za odpravo vseh ovir in družbenih predsodkov pri ustanavljanju in vodenju podjetij, vključno z boljšim dostopom do finančnih storitev, kreditov, tveganega kapitala in trga pod enakimi pogoji in ob spodbujanju dostopa do informacij, usposabljanja in mrež za poslovne namene; naj v zvezi s tem prizna in spodbuja vlogo socialnih podjetij, zadrug in alternativnih poslovnih modelov pri krepitvi vloge žensk;

                           (p)

                           naj prizna, da makreoekonomske politike, zlasti v zvezi s proračunsko disciplino in javnimi storitvami, nesorazmerno vplivajo na ženske in da morajo oblikovalci politik upoštevati ta vpliv na podlagi spola;

                           (q)

                           naj spodbudi nove naložbe v socialnovarstveno infrastrukturo, izobraževanje in zdravstvo ter v zagotavljanje dostopnih, cenovno sprejemljivih in kakovostnih storitev varstva in oskrbe skozi ves življenjski cikel, vključno z varstvom in oskrbo otrok, vzdrževanih oseb in starejših; naj zagotovi dobro zaščito in delavske pravice za ženske med nosečnostjo in po njej;

                           (r)

                           naj podpre politike, ki spodbujajo enakovredno delitev gospodinjskih del in družinskih obveznosti med ženskami in moškimi;

                           (s)

                           naj podpre oblikovanje konvencije Mednarodne organizacije dela za zagotavljanje mednarodnega standarda za obravnavanje nasilja na podlagi spola na delovnem mestu;

                           (t)

                           naj izvaja politike za odpravo pojava političnega nasilja nad ženskami, vključno s telesnim nasiljem, ustrahovanjem in spletnim nadlegovanjem;

                           (u)

                           naj sprejme učinkovite ukrepe za odpravo dela otrok, saj se za to izkorišča več milijonov deklic; naj v veljavni zakonodaji EU uvede nove mehanizme, da se prepreči uvoz izdelkov, ki so rezultat dela otrok;

                           (v)

                           naj s kampanjami za ozaveščanje in podpornimi programi spodbudi ženske in dekleta, da začnejo akademsko in raziskovalno poklicno pot na vseh znanstvenih področjih, s posebnim poudarkom na tehnologiji in digitalnem gospodarstvu;

                           (w)

                           naj zagotovi skladnost med notranjimi in zunanjimi politikami EU in cilji trajnostnega razvoja;

                     Zagotavljanje enakega deleža žensk na vseh ravneh odločanja

                           (x)

                           naj zaščiti državljanske in politične pravice ter podpre uravnoteženo zastopanost spolov pri odločanju na vseh ravneh, med drugim pri političnem odločanju, gospodarskih politikah in programih, na delovnem mestu, v podjetjih ali v akademskem svetu;

                           (y)

                           naj v gospodarsko odločanje vključijo socialne partnerje, civilno družbo in ženske organizacije;

                           (z)

                           naj okrepi vodstvo in udeležbo žensk pri odločanju v konfliktnih razmerah in po konfliktih ter naj v državah, v katerih so se nedavno končali konflikti, ženskam zagotovi dostop do delovnih mest, trgov ter politične udeležbe in vodstva, saj je vse to bistveno za stabilnost;

                     Izpolnjevanje potreb najbolj marginaliziranih žensk

                           (aa)

                           naj ženskam na podeželju omogoči, da bodo lažje postale lastnice zemljišč in dostopale do kreditov, in naj spodbuja in podpira pobude za podjetništvo žensk na podeželju, da bodo lahko postale ekonomsko neodvisne ter polno sodelovale pri trajnostnem razvoju podeželja in ga bodo lahko v celoti izkoristile; naj ščiti in spodbuja verige preskrbe s hrano, in sicer z dejavnimi notranjimi in zunanjimi politikami na ravni EU;

                           (ab)

                           naj oblikuje notranja in mednarodna pravila, s katerimi bi omejili obsežno prilaščanje zemljišč, ki je v nasprotju z interesi malih lastnikov, zlasti žensk;

                           (ac)

                           naj organizacije žensk s podeželja pozove, da sodelujejo pri oblikovanju politik na lokalni, regionalni, nacionalni in svetovni ravni, in naj podpre ženske mreže pri izmenjavi izkušenj in primerov dobre prakse, zlasti kadar lahko posamezne odločitve vplivajo na njihovo življenje;

                           (ad)

                           naj pozove vse države k ratifikaciji in izvajanju Konvencije OZN o pravicah invalidov, vključno s 6. členom te konvencije z naslovom Invalidne ženske;

                           (ae)

                           naj poudari pravico migrantskih delavk, zlasti migrantskih in begunskih delavk v gospodinjstvu, do dostojnih delovnih pogojev in enake socialne zaščite; poziva k ratifikaciji in izvajanju Konvencije Mednarodne organizacije dela št. 189;

                           (af)

                           naj pozove vse strani k izvajanju politik, ki zagotavljajo pravice in humano obravnavanje begunk in begunskih deklic;

                           (ag)

                           naj zagotovi, da se bo preganjanje zaradi spola obravnavalo kot podlaga za prošnjo za azil v skladu s Konvencijo OZN o statusu beguncev iz leta 1951;

                           (ah)

                           naj poudari, da je treba varovati pravice žensk LGBTI in jih spodbujati;

                           (ai)

                           naj pozove Komisijo OZN za položaj žensk, da skupaj z Odborom za odpravo diskriminacije žensk institucionalizira medsektorski pristop k svojim analizam ter spodbuja koncept boja proti večplastni diskriminaciji z medsektorsko analizo v vseh organih OZN;

                           (aj)

                           naj izvaja politike za obravnavanje položaja žensk, ki se soočajo z revščino in socialno izključenostjo;

                           (ak)

                           naj prizna vlogo žensk kot formalnih in neformalnih skrbnic ter naj izvaja politike za izboljšanje pogojev, pod katerimi zagotavljajo oskrbo;

                     Prenos teh zavez v izdatke in povečanje njihove prepoznavnosti

                           (al)

                           naj mobilizira potrebna sredstva za uresničevanje ekonomskih pravic žensk in zmanjšanje razlik med spoloma, tudi z uporabo obstoječih instrumentov na ravni EU in držav članic, kot so ocene učinka na enakost spolov; naj pri pripravi proračuna upošteva načelo enakosti spolov, da se pri javnih izdatkih zagotovi enakost žensk in moških ter se odpravijo vse razlike med spoloma;

                           (am)

                           naj zagotovi, da bosta Parlament in njegov Odbor za pravice žensk in enakost spolov popolnoma vključena v postopek odločanja glede stališča EU na 61. zasedanju Komisije OZN za položaj žensk;

                           (an)

                           naj odločno podpre delo Agencije OZN za ženske, ki je osrednja akterka v sistemu OZN za odpravo nasilja nad ženskami in dekleti po svetu in povezuje vse ustrezne deležnike s tega področja, da bi dosegli spremembe v politiki in uskladili ukrepanje; poziva vse države članice OZN in EU, naj povečajo financiranje te agencije;

               2.

               naroči svojemu predsedniku, naj to priporočilo posreduje Svetu in v vednost Komisiji.


title: Priporočilo Sveta z dne 13. julija 2018 v zvezi z nacionalnim programom reform Madžarske za leto 2018 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Madžarske za leto 2018

text:
               10.9.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 320/72

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 13. julija 2018
      v zvezi z nacionalnim programom reform Madžarske za leto 2018 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Madžarske za leto 2018
      (2018/C 320/16)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) ter zlasti člena 9(2) Uredbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
      ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
      ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Komisija je 22. novembra 2017 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2018. Pri tem je ustrezno upoštevala evropski steber socialnih pravic, ki so ga 17. novembra 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija. Evropski svet je 22. marca 2018 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 22. novembra 2017 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 sprejela tudi poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem Madžarske ni opredelila kot ene od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled.

                  (2)

                  Poročilo o državi za Madžarsko za leto 2018 je bilo objavljeno 7. marca 2018. V njem so bili ocenjeni napredek Madžarske pri izvajanju priporočil za posamezne države, ki jih je Svet sprejel 11. julija 2017 (2), nadaljnje ukrepanje po priporočilih za posamezne države, sprejetih v prejšnjih letih, in napredek Madžarske pri doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020.

                  (3)

                  Madžarska je 30. aprila 2018 predložila nacionalni program reform za leto 2018 in konvergenčni program za leto 2018. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

                  (4)

                  Ustrezna priporočila za posamezne države so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI) za obdobje 2014–2020. Na podlagi člena 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (3) lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti skladov ESI z dobrim gospodarskim upravljanjem.

                  (5)

                  Za Madžarsko trenutno veljata preventivni del Pakta za stabilnost in rast ter pravilo glede dolga. Vlada v konvergenčnem programu za leto 2018 načrtuje, da se bo nominalni primanjkljaj poslabšal z 2,0 % BDP leta 2017 na 2,4 % BDP v letu 2018 ter se zatem postopno izboljševal in do leta 2022 dosegel 0,5 % BDP. Srednjeročni proračunski cilj, in sicer strukturni primanjkljaj v višini 1,5 % BDP, naj bi bil dosežen do leta 2020. Na podlagi preračunanega strukturnega salda (4) naj bi bil srednjeročni proračunski cilj dosežen do leta 2022. V skladu s konvergenčnim programom naj bi se dolg sektorja država kot odstotek BDP postopno zniževal in se do konca leta 2022 spustil nekoliko pod 60 %. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je ugoden, kar pomeni opazna tveganja za izvajanje ciljev glede primanjkljaja.

                  (6)

                  Konvergenčni program za leto 2018 kaže, da je učinek z varnostjo povezanih ukrepov v letu 2017 na proračun znaten, ter vsebuje ustrezne podatke o obsegu in naravi teh dodatnih proračunskih stroškov. Po mnenju Komisije so upravičeni dodatni odhodki za varnostne ukrepe v letu 2017 znašali 0,17 % BDP. Določbe členov 5(1) in 6(3) Uredbe (ES) št. 1466/97 upoštevajo te dodatne odhodke, saj je resnost teroristične grožnje izreden dogodek, njen vpliv na madžarske javne finance je znaten, vzdržnost pa ne bo ogrožena, če se dovoli začasen odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja. Zato je bila zaradi teh dodatnih stroškov zahtevana prilagoditev za dosego srednjeročnega proračunskega cilja za leto 2017 znižana.

                  (7)

                  Svet je 12. julija 2016 Madžarski priporočil, naj v letu 2017 doseže fiskalno prilagoditev v višini 0,6 % BDP, razen če je srednjeročni cilj spoštovan z manjšim naporom. Na podlagi podatkov o realizaciji za leto 2017 je bil za Madžarsko ugotovljen znaten odklon od prilagoditvene poti za doseganje srednjeročnega proračunskega cilja. Komisija je 23. maja 2018 v skladu s členom 121(4) PDEU in členom 10(2) Uredbe (ES) št. 1466/97 Madžarski izdala opozorilo, da je bil v letu 2017 ugotovljen znaten odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja. Svet je nato 22. junija 2018 sprejel priporočilo (5), v katerem je potrdil, da mora Madžarska sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov (6) v letu 2018 ne bo presegla 2,8 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 1 % BDP. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2018 obstaja tveganje odklona od priporočenega napora.

                  (8)

                  V letu 2019, ko naj bi bil delež javnega dolga Madžarske nad 60 % BDP, proizvodna vrzel pa naj bi znašala 2,3 %, nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bi smela preseči 3,9 %, kar je v skladu s strukturno prilagoditvijo v višini 0,75 % BDP, kot izhaja iz skupno dogovorjene prilagoditvene matrike v okviru Pakta za stabilnost in rast. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2018 obstaja tveganje znatnega odklona od te zahteve v letu 2019. Na splošno Svet meni, da bodo glede na močno poslabšanje fiskalnih obetov za izpolnitev določb Pakta za stabilnost in rast od leta 2018 potrebni znatni dodatni ukrepi v skladu s priporočilom za odpravo znatnega ugotovljenega odklona od prilagoditvene poti za doseganje srednjeročnega proračunskega cilja, naslovljenim na Madžarsko 22. junija 2018.

                  (9)

                  Skupna stopnja zaposlenosti se je znatno izboljšala, ugodna gospodarska gibanja pa odpirajo priložnosti za ponovno vključitev brezposelnih na trg dela. Vrzel v zaposlenosti med spoloma je velika, zlasti v starostni skupini 25–39 let, kar je vsaj deloma mogoče pojasniti z omejeno ponudbo kakovostnega otroškega varstva. Udeležba otrok, mlajših od 3 let, v otroškem varstvu, je veliko pod barcelonskim ciljem in povprečjem Unije. Čeprav je shema javnih del še vedno glavna aktivna politika zaposlovanja, se je število udeležencev v njem znatno zmanjšalo, kar predstavlja pozitiven razvoj. Kljub temu pa je shema še vedno premalo osredotočena in njena učinkovitost pri ponovnem vključevanju udeležencev na odprti trg dela je glede na razmere na trgu dela še naprej omejena. Aktivne politike zaposlovanja, ki se bolj osredotočajo na izpopolnjevanje in preusposabljanje, so premalo razvite.

                  (10)

                  Delež oseb, ki jih ogrožata revščina in socialna izključenost, se je leta 2016 zmanjšal na 26,3 %, vendar je še vedno nad povprečjem Unije. Otroci so na splošno bolj izpostavljeni revščini kot druge starostne skupine. Raven socialne pomoči za osebe pod pragom minimalnega dohodka je nižja od 50 % praga revščine za enočlansko gospodinjstvo, kar pomeni, da je med najnižjimi v EU. Ustreznost denarnih nadomestil za brezposelnost je zelo nizka: najdaljše obdobje 3 mesecev velja za najkrajše v EU in predstavlja le približno četrtino povprečnega časa, ki ga potrebujejo iskalci zaposlitve, da najdejo zaposlitev. Poleg tega so stopnje plačil med najnižjimi v EU.

                  (11)

                  Madžarske strukture in procesi socialnega dialoga so še vedno premalo razviti in ne omogočajo smiselnega vključevanja socialnih partnerjev v oblikovanje in izvajanje politik. Pomanjkljivosti pri sodelovanju deležnikov in omejena preglednost vplivata na dokazno osnovo in kakovost oblikovanja politike, kar povzroča negotovost za vlagatelje in upočasnjuje konvergenco.

                  (12)

                  Uvedeni so bili ukrepi za izboljšanje davčnega sistema, vendar nekatere težave še vedno ostajajo. Čeprav se davčni primež stroškov dela zmanjšuje, zlasti za nekatere skupine z nizkimi dohodki, je v primerjavi z ravnjo Unije še vedno visok. Splošna zapletenost davčnega sistema je skupaj z nadaljnjim obstojem izkrivljajočih sektorskih davkov še vedno slabost. Ukrepi proti strategijam davkoplačevalcev za agresivno davčno načrtovanje so ključni za preprečevanje izkrivljanja konkurence med podjetji, zagotavljanje poštene obravnave davkoplačevalcev in zaščito javnih financ. Učinki prelivanja strategij davkoplačevalcev za agresivno davčno načrtovanje pozivajo k usklajenim ukrepom nacionalnih politik, ki bodo dopolnili zakonodajo Unije. Madžarska beleži razmeroma visoke prilive in odlive kapitala prek subjektov za posebne namene, ki niso povezani z realnim gospodarstvom. Odsotnost davčnih odtegljajev na v tujino plačanih dividend, obresti in licenčnin (tj. plačila rezidentov Unije rezidentom tretjih držav), ki jih uveljavljajo družbe s sedežem na Madžarskem, lahko privedejo do tega, da se ta plačila izognejo vsakršni obdavčitvi, če tudi v prejemni jurisdikciji niso obdavčena. Komisija sprejema, da Madžarska priznava, da lahko plačila v tujino privedejo do agresivnega davčnega načrtovanja, če so zlorabljena. Komisija bo na podlagi nedavnih izmenjav nadaljevala svoj konstruktivni dialog za boj proti strategijam davkoplačevalcev za agresivno davčno načrtovanje.

                  (13)

                  Regulativne ovire na področju storitev, zlasti trgovine na drobno, vplivajo na uspešnost sektorja in ovirajo učinkovito prerazporeditev virov, produktivnost in inovacije. Obstaja stalen trend, da se nekatere storitve prenesejo na posebej za to ustanovljena podjetja v državni lasti, kar škodi odprti konkurenci. Dodaten problem je nepredvidljivost pravnega okvira, zlasti v sektorju maloprodaje, ki se je v zadnjih letih soočal s pogostimi spremembami predpisov. Ker so predlagani predpisi pogosto prilagojeni velikosti prometa ali prodajne površine, vplivajo predvsem na tuje trgovske verige. To povečuje negotovost med nosilci dejavnosti in lahko odvrača naložbe. Potrebno je stabilno regulativno okolje, ki bo ugodno za konkurenco. Restriktivna regulacija poklicev na Madžarskem ostaja visoka, zlasti v zvezi s ključnimi poklici, kot so računovodske in pravne storitve.

                  (14)

                  Še vedno obstajajo pomisleki v zvezi s preprečevanjem in preganjanjem korupcije. Več kazalnikov kaže, da se je izpostavljenost Madžarske korupciji v zadnjih letih povečala, tveganja korupcije pa bi lahko negativno vplivala na potencial države za rast. Delovanje tožilstva je ključnega pomena za boj proti korupciji in pranju denarja in čeprav se zdi, da so ukrepi za boj proti korupciji na nizki ravni dosegli določen uspeh, ni dovolj osredotočenosti na uvajanje preiskav zadev na visoki ravni. Ukrepe za preprečevanje korupcije še dodatno ovirajo omejena preglednost in omejitve dostopa do informacij. Sprejeti so bili pomembni ukrepi v zvezi z javnim naročanjem, vendar obstajajo možnosti za dodatno izboljšanje preglednosti in konkurence v razpisnih postopkih. To bi bilo med drugim mogoče doseči s predložitvijo podatkov, pridobljenih prek sistema e-javnega naročanja, ki je dostopen javnosti.

                  (15)

                  Rezultati izobraževanja na področju osnovnih znanj in spretnosti so precej pod povprečjem Unije, zlasti za otroke iz prikrajšanih socialnoekonomskih razmer. Učenci so zgodaj usmerjeni v različne vrste šol z velikimi vrzelmi pri rezultatih izobraževanja in zaposlitvenih poteh. Prikrajšani otroci, vključno z Romi, se večinoma izobražujejo v poklicnih srednjih šolah, za katere so značilne slabše ravni osnovnih znanj in spretnosti ter višje stopnje osipa, poleg tega pa tisti, ki zaključijo tako šolanje, povprečno prejemajo nižje plače. Stopnja zgodnjega opuščanja šolanja se je v povprečju zvišala na 12,4 % in je zlasti visoka med romskimi otroki. Ti izzivi so še zlasti pereči v okviru kakovostnega in vključujočega izobraževanja. Čedalje manjši nabor kandidatov in visoka stopnja osipa v terciarnem izobraževanju bosta dodatno omejila delež prebivalstva s terciarno izobrazbo v času, ko narašča povpraševanje po visoko usposobljeni delovni sili.

                  (16)

                  Kljub nadaljnjim prizadevanjem za izboljšanje javnega zdravja so rezultati na področju zdravstva še vedno slabi, poslabšujejo pa jih nezdravi življenjski slogi, kar negativno vpliva na človeški kapital. Nizke ravni porabe za zdravstvo in neučinkovito dodeljevanje sredstev omejujejo učinkovitost madžarskega zdravstvenega sistema. To skupaj z velikim zanašanjem na neposredna plačila negativno vpliva na enakopraven dostop do cenovno dostopnega, preventivnega in kurativnega zdravstvenega varstva dobre kakovosti. Dostop do oskrbe ovira tudi pomanjkanje zdravstvenih delavcev, čeprav so nedavna povečanja plač ublažila ta izziv. Reformni napori, ki potekajo, so osredotočeni na preprečevanje prekomerne uporabe storitev bolnišnične oskrbe, za kar je glavni vzrok ta, da ponudniki osnovnih storitev še niso ustrezno opremljeni, da bi lahko imeli učinkovito nadzorno vlogo na področju primarne zdravstvene oskrbe. Nadaljnja racionalizacija porabe sredstev v bolnišnicah, vključno s ciljno usmerjenimi naložbami za krepitev storitev osnovnega zdravstvenega varstva, bi omogočila zmanjšanje razlik pri dostopu do oskrbe, povečanje učinkovitosti in učinkovito izboljšanje rezultatov na področju zdravstva.

                  (17)

                  V okviru evropskega semestra 2018 je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Madžarske in jo objavila v poročilu o državi za leto 2018. Prav tako je ocenila konvergenčni program za leto 2018, nacionalni program reform za leto 2018 in ukrepanje po priporočilih, ki jih je Madžarska prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni Unije v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialnoekonomsko politiko na Madžarskem, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami Unije.

                  (18)

                  Svet je ob upoštevanju te ocene preučil konvergenčni program za leto 2018, njegovo mnenje (7) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 spodaj –

            PRIPOROČA, da Madžarska v letih 2018 in 2019 ukrepa tako, da:

                  1.

                  V letu 2018 zagotovi skladnost s Priporočilom Sveta z dne 22. junija 2018 za odpravo znatnega odklona od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja. V letu 2019 zagotovi, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bo presegla 3,9 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 0,75 % BDP.

                  2.

                  Nadaljuje poenostavljanje davčnega sistema, zlasti z zmanjšanjem sektorskih davkov. Izboljša kakovost in preglednost postopka odločanja z učinkovitim socialnim dialogom in sodelovanjem z drugimi zainteresiranimi stranmi ter z rednimi ustreznimi ocenami učinka. Okrepi okvir za boj proti korupciji, poveča tožilska prizadevanja ter izboljša preglednost in konkurenco pri javnih naročilih, med drugim z nadaljnjim razvojem sistema e-javnega naročanja. Okrepi konkurenco, regulativno stabilnost in preglednost v storitvenem sektorju in še posebej v maloprodaji.

                  3.

                  Sprosti rezerve delovne sile z izboljšanjem kakovosti aktivnih politik zaposlovanja. Izboljša rezultate izobraževanja in poveča udeležbo prikrajšanih skupin, zlasti Romov, v kakovostnem in vključujočem rednem izobraževanju. Izboljša ustreznost in kritje socialne pomoči in nadomestil za brezposelnost.

         V Bruslju, 13. julija 2018

               Za Svet

               Predsednik

            H. LÖGER

         (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

         (2)  UL C 261, 9.8.2017, str. 1.

         (3)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

         (4)  Ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, ki ga je Komisija preračunala z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

         (5)  Priporočilo Sveta z dne 22. junija 2018 za odpravo znatnega ugotovljenega odklona od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja na Madžarskem (UL C 223, 27.6.2018, str. 1).

         (6)  Neto primarne javnofinančne odhodke sestavljajo vsi javnofinančni odhodki brez odhodkov za obresti, odhodkov za programe Unije, v celoti izravnanih s prihodki iz skladov Unije, in nediskrecijskih sprememb pri odhodkih za nadomestila za brezposelnost. Nacionalno financirane bruto investicije v osnovna sredstva so zglajene na obdobje štirih let. Diskrecijski ukrepi na strani prihodkov ali zakonsko določena povečanja prihodkov so vračunani. Enkratni ukrepi na strani prihodkov in na strani odhodkov so pobotani.

         (7)  V skladu s členom 9(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


title: Priporočilo Sveta z dne 13. julija 2018 v zvezi z nacionalnim programom reform Portugalske za leto 2018 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Portugalske za leto 2018

text:
               10.9.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 320/92

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 13. julija 2018
      v zvezi z nacionalnim programom reform Portugalske za leto 2018 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Portugalske za leto 2018
      (2018/C 320/21)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) ter zlasti člena 5(2) Uredbe,
      ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (2) ter zlasti člena 6(1) Uredbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
      ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
      ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Komisija je 22. novembra 2017 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2018. Pri tem je ustrezno upoštevala evropski steber socialnih pravic, ki so ga 17. novembra 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija. Evropski svet je 22. marca 2018 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 22. novembra 2017 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem je Portugalsko opredelila kot eno od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled. Komisija je istega dne sprejela tudi priporočilo za priporočilo Sveta glede ekonomske politike euroobmočja, ki ga je Evropski svet potrdil 22. marca 2018. Svet je priporočilo o ekonomski politiki euroobmočja sprejel 14. maja 2018 (3) (v nadaljnjem besedilu: priporočilo za euroobmočje).

                  (2)

                  Portugalska bi morala kot država članica, katere valuta je euro, in zaradi tesne medsebojne povezanosti gospodarstev v ekonomski in monetarni uniji zagotoviti, da v celoti in pravočasno izvede priporočilo za euroobmočje, kot je izraženo v priporočilih od 1 do 3 spodaj.

                  (3)

                  Poročilo o državi za Portugalsko za leto 2018 je bilo objavljeno 7. marca 2018. V njem so bili ocenjeni napredek Portugalske pri izvajanju priporočil za posamezne države, ki jih je Svet sprejel 11. julija 2017 (4), nadaljnje ukrepanje po priporočilih za posamezne države, sprejetih v prejšnjih letih, in napredek Portugalske pri doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020. Poročilo o državi vsebuje tudi rezultate poglobljenega pregleda v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 1176/2011, ki so bili prav tako objavljeni 7. marca 2018. Na podlagi opravljene analize je Komisija ugotovila, da na Portugalskem obstajajo makroekonomska neravnotežja. V kontekstu nizke rasti produktivnosti so problematični predvsem velike neto zunanje obveznosti, zasebni in javni dolg ter velik delež slabih posojil. Za zagotovitev prilagoditve neto zunanjih obveznosti sta potrebna zmerno stanje na tekočem računu in ohranitev večje konkurenčnosti. Delež zasebnega dolga se še naprej zmanjšuje z visokih ravni, in sicer zaradi ponovne nominalne rasti in nekoliko negativnih kreditnih tokov, prav tako pa naj bi se ob stalnih potrebah po razdolževanju začel zmanjševati dolg sektorja država kot odstotek BDP. Intervencije v finančnem sektorju so prispevale k zmanjšanju tveganj za stabilnost, čeprav banke še vedno ovirata nizka donosnost in velik obseg slabih posojil, ki se sicer zmanjšuje. Višja rast produktivnosti je ključnega pomena za boljše obete glede konkurenčnosti, razdolževanja in potencialne rasti. Brezposelnost naglo upada že več let. Še vedno obstajajo vrzeli v politikah, zlasti v smislu izvajanja načrtovanih ukrepov za zmanjšanje števila slabih posojil in izboljšanje poslovnega okolja. Spremljati bo treba sprejetje in izvajanje več načrtov reform, vključno z ukrepi za odpravo segmentacije trga dela in fiskalnimi strukturnimi reformami za izboljšanje vzdržnosti javnih financ.

                  (4)

                  Portugalska je 27. aprila 2018 predložila nacionalni program reform za leto 2018 in program stabilnosti za leto 2018. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost. V programu stabilnosti za leto 2018 je napovedano dosledno zmanjševanje deleža javnega dolga v BDP. Portugalski nacionalni program reform za leto 2018 vključuje kratko- in srednjeročne zaveze ter zajema izzive, opredeljene v poročilu o državi za leto 2018. Zlasti napoveduje ukrepe na področjih kvalifikacij in inovacij, ki lahko spodbudijo produktivnost in povečajo vrednost portugalskega izvoza. Strategija, ki je bila predstavljena za zmanjšanje slabih posojil, skupaj z ukrepi za spodbujanje kapitalizacije podjetij prispeva k zmanjšanju zadolženosti portugalskega gospodarstva in izboljšanju bilanc stanja bank. Na splošno bi učinkovito izvajanje predloženih programov pripomoglo k odpravi neravnotežij.

                  (5)

                  Ustrezna priporočila za posamezne države so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI) za obdobje 2014–2020. Na podlagi člena 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (5) lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti skladov ESI z dobrim gospodarskim upravljanjem.

                  (6)

                  Za Portugalsko trenutno veljata preventivni del Pakta za stabilnost in rast ter prehodno pravilo glede dolga. V programu stabilnosti za leto 2018 Portugalska načrtuje nominalni primanjkljaj v višini 0,7 % BDP v letu 2018 in 0,2 % BDP v letu 2019 ter nadaljnje izboljšanje na presežek v višini 1,4 % BDP do leta 2021. Ti načrti ne vključujejo morebitnega učinka ukrepov za podporo bankam na povečanje primanjkljaja po letu 2019. Srednjeročni proračunski cilj, in sicer strukturni presežek v višini 0,25 % BDP, naj bi bil dosežen do leta 2020. Glede na program stabilnosti za leto 2018 se pričakuje, da bo dolg sektorja država kot odstotek BDP dosegel 122,2 % v letu 2018, 118,4 % v letu 2019 in 107,3 % v letu 2021. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je verjeten za leto 2018, za naslednja leta pa ugoden. Vendar ukrepi, potrebni za doseganje načrtovanih ciljev glede primanjkljaja od leta 2018 naprej, niso bili dovolj podrobno opredeljeni.

                  (7)

                  Portugalski program stabilnosti za leto 2018 kaže, da je bil učinek obsežnih požarov v naravi v letu 2017 na proračun znaten, ter vsebuje ustrezne dokaze o obsegu in naravi teh dodatnih proračunskih stroškov. Zlasti je v programu stabilnosti za leto 2018 navedeno, da proračun za leto 2018 vključuje izjemne odhodke v višini približno 0,07 % BDP, povezane s preventivnimi ukrepi za zaščito nacionalnega ozemlja pred požari v naravi. V programu stabilnosti za leto 2018 so določeni odhodki za obvladovanje izrednih razmer, razvrščeni kot enkratni ukrepi, ter za preprečevanje tovrstnih dogodkov. Zaradi integrirane narave teh odhodkov in neposredne povezave z obsežnimi požari v naravi v letu 2017 bi se s za posebno obravnavo odhodkov za preprečevanje požarov v naravi lahko upoštevala „klavzula o neobičajnih dogodkih“. Po mnenju Komisije so upravičeni dodatni odhodki za preventivne ukrepe v letu 2018 znašali 0,07 % BDP. Določbe členov 5(1) in 6(3) Uredbe (ES) št. 1466/97 omogočajo upoštevanje teh dodatnih odhodkov, saj je izjemen obseg požarov v naravi neobičajen dogodek, njegov učinek na portugalske javne finance je znaten in njihova vzdržnost ne bo ogrožena, če se dovoli začasen odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja. Končna ocena, vključno z upravičenimi zneski, bo na voljo spomladi 2019, in sicer bo temeljila na podatkih za leto 2018, kot jih bodo predložili portugalski organi.

                  (8)

                  Svet je 11. julija 2017 Portugalski priporočil, naj zagotovi, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov (6) v letu 2018 ne bo presegla 0,1 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini vsaj 0,6 % BDP. Hkrati je bilo navedeno, da bo treba pri oceni osnutka proračunskega načrta za leto 2018 in poznejši oceni proračunskih rezultatov za leto 2018 ustrezno upoštevati cilj doseganja fiskalne naravnanosti, ki prispeva tako h krepitvi trenutnega okrevanja kot k zagotavljanju vzdržnosti javnih financ. Na podlagi ocene Komisije glede moči okrevanja na Portugalskem, pri kateri so bili ustrezno upoštevani izzivi države glede vzdržnosti in ki je bila izvedena v okviru mnenja Komisije o osnutku proračunskega načrta Portugalske za leto 2018, ni treba upoštevati nobenih dodatnih elementov v zvezi s tem. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2018 obstaja tveganje znatnega odklona od te priporočene prilagoditve v letu 2018 ter v letih 2017 in 2018 skupaj.

                  (9)

                  V letu 2019, ko naj bi bil delež javnega dolga v BDP na Portugalskem nad 60 % BDP, proizvodna vrzel pa naj bi znašala 1,3 % BDP, nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bi smela preseči 0,7 %, kar je v skladu s strukturno prilagoditvijo v višini 0,6 % BDP, kot izhaja iz skupno dogovorjene prilagoditvene matrike zahtev v okviru Pakta za stabilnost in rast. Ob nespremenjenih politikah obstaja v letu 2019 ter v letih 2018 in 2019 skupaj tveganje znatnega odklona od te zahteve. Hkrati naj bi Portugalska v letih 2018 in 2019 izpolnjevala prehodno pravilo glede dolga. Svet na splošno meni, da bi bilo treba z letom 2018 sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti z določbami Pakta za stabilnost in rast. Uporaba morebitnih nepričakovanih prihodkov za nadaljnje zmanjševanje deleža dolga sektorja država bi bila preudarna.

                  (10)

                  Zagotavljanje vzdržnosti javnega dolga je odvisno od vzdržne fiskalne konsolidacije prek strukturnega izboljšanja javnih financ, ki se doseže z izboljšanim nadzorom pobiranja prihodkov in nadzorom odhodkov. Za izboljšanje nadzora odhodkov so ključnega pomena učinkovito izvrševanje zakona o nadzoru obveznosti, dosledno in pravočasno izvajanje zakona o proračunskem okviru, stalen pregled nad porabo in prizadevanja za racionalizacijo. Načrtovanje in izvajanje proračuna ostajata precejšen izziv, zlasti v zdravstvenem sektorju, kjer je še vedno veliko poznih plačil (zaostalih plačil), kar kaže tudi na slabosti v računovodskem nadzoru in upravljavskih praksah. Za vzdržno fiskalno konsolidacijo bi bilo treba obravnavati visoke in rastoče stroške staranja prebivalstva. Srednjeročno se pričakuje, da bodo višja fiskalna tveganja v zvezi s staranjem prebivalstva v veliki meri povezana s stroški financiranja pokojnin, medtem ko bodo stroški za zdravstveno oskrbo povečali pritisk v dolgoročnem smislu. K zmanjšanju navedenih tveganj bi pripomogli ukrepi za izboljšanje srednjeročne vzdržnosti pokojninskega sistema, skupaj s celostno strategijo za obravnavo stroškov za zdravstveno oskrbo starajočega se prebivalstva.

                  (11)

                  Podobno bi lahko nadzor odhodkov, upravljanje dolga in izboljšanje splošne finančne vzdržnosti podjetij v državni lasti znatno prispevali k strukturnemu izboljšanju javnih financ. Čeprav skupni neto dohodek podjetij v državni lasti ostaja negativen, so se v zadnjih letih operativni rezultati teh podjetij na splošno izboljšali, razen v zdravstvenem sektorju, kjer so se poslabšali. Skupen nekonsolidiran dolg javnih podjetij, vključenih v sektor država, ostaja visok in je konec leta 2017 znašal 18,3 % BDP. Ukrepi za izboljšanje nadzora podjetij v državni lasti so v teku, vendar njihov učinek še ni opazen. Načrt za upravljanje dolga in dokapitalizacijo podjetij v državni lasti, ki je v teku, bi moral zmanjšati zadolženost in znižati stroške obresti, vseeno pa bi bilo mogoče dobre pobude okrepiti z zagotovitvijo predvidljivega in preglednega okvira za omejene proračunske prerazporeditve.

                  (12)

                  Portugalski trg dela še naprej okreva v skladu z izboljšanjem gospodarske uspešnosti. Gospodarstvo je v letu 2017 ustvarilo več kot 150 000 delovnih mest, stopnja zaposlenosti (v starostni skupini 20–64 let) pa je v letu 2017 narasla na 73,4 %, kar je enako stopnji pred krizo. Stopnja brezposelnosti se je precej zmanjšala in je sedaj pod povprečjem euroobmočja. Prav tako je naglo upadla stopnja dolgoročne brezposelnosti, čeprav ostaja razmeroma visoka. Poleg tekočih aktivnih politik zaposlovanja, oprostitev plačila socialnih prispevkov ter personalizirane obravnave iskalcev zaposlitve na zavodih za zaposlovanje Portugalska v letu 2018 uvaja tudi zavode za zaposlovanje po načelu vse na enem mestu. To bi lahko imelo pomembno vlogo pri zagotavljanju širšega dosega aktivacijskih ukrepov. Dodatno so se izboljšali tudi kazalniki revščine in neenakosti. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti se približuje povprečju Unije, prihodki najrevnejših 20 % pa so se po letu 2015 povišali. Vendar je stopnja dohodkovne neenakosti še vedno visoka. Poleg tega je učinkovitost socialnih transferjev (razen pokojnin) pri reševanju ljudi iz revščine nizka, ustreznost sheme minimalnega dohodka ostaja omejena (čeprav se je izboljšala), cenovna dostopnost stanovanjskih nepremičnin pa je za gospodinjstva z nizkimi dohodki vse večji izziv.

                  (13)

                  Kljub znatnemu povečanju števila delovnih mest za nedoločen čas v letu 2017 je delež zaposlenih za določen čas ostal stabilen pri 22 % in je še vedno eden izmed najvišjih v Uniji. V letu 2017 je bilo približno 82 % zaposlenih za določen čas v takšnem delovnem razmerju neprostovoljno. Medtem ko vse več ljudi prehaja z zaposlitve za določen čas na zaposlitev za nedoločen čas, ostajajo pogodbe za določen čas običajne za brezposelne, ko najdejo zaposlitev. Poleg tega se je (že tako velika) plačna vrzel med zaposlenimi za določen čas in zaposlenimi za nedoločen čas med krizo še povečala. Ukrepi za spodbujanje ustvarjanja delovnih mest za nedoločen čas (npr. Contrato-Emprego) in oprostitve plačila socialnih prispevkov v zameno za zaposlovanje ljudi, ki pripadajo ranljivim skupinam, so se izkazali za učinkovite, vendar so imeli omejen doseg. Nekateri vidiki delovnopravne zakonodaje in zamudni sodni postopki lahko še vedno odvračajo od zaposlovanja po pogodbah za nedoločen čas. Vendar država trenutno ne načrtuje nobenega ukrepa za pregled pravnega okvira za odpuščanje. Vlada načrtuje ukrepe za obravnavo segmentacije trga dela prek tristranske razprave s socialnimi partnerji.

                  (14)

                  Splošna raven znanj in spretnosti odraslega prebivalstva ostaja med najnižjimi v Uniji in omejuje potencial države za inovacije in konkurenčnost. To vključuje digitalna znanja in spretnosti: v letu 2017 je samo 50 % državljanov v starosti 16–74 let imelo osnovna ali nadosnovna digitalna znanja in spretnosti (v primerjavi s povprečjem Unije, ki znaša 57 %). Država izvaja programe na tem področju (zlasti program Qualifica in nacionalno pobudo za digitalna znanja in spretnosti Incode 2030), vendar bo njihova učinkovitost pri izpopolnjevanju osnovnih znanj in spretnosti delavcev (numeričnih, pisnih in digitalnih) in v končni fazi izboljšanju produktivnosti odvisna od obsega in kakovosti nudenega usposabljanja in ne zgolj od priznavanja pridobljenih spretnosti in znanj. Medtem ko dokazi kažejo, da nedavna povišanja minimalne plače (ki je od leta 2014 skupaj zrasla za 18,3 %) niso škodovala stopnji zaposlenosti nizko usposobljenih delavcev, pa je precejšne povečanje števila zajetih delavcev, do 20,4 % v tretji četrtini leta 2017, povzročilo povečano kompresijo plač. To lahko vodi do zmanjšanja dodatka k plači za znanja in spretnosti, zlasti med nizko usposobljenimi in srednje usposobljenimi delavci, ter tako zmanjša spodbudo za nizko usposobljene delavce, da vlagajo v izobraževanje in usposabljanje. Vlada skupaj s socialnimi partnerji pozorno spremlja razvoj minimalne plače.

                  (15)

                  Zgodnje opuščanje šolanja ostaja nad povprečjem Unije, vendar se v dolgoročnem smislu zmanjšuje, deloma zaradi ukrepov za spodbujanje učnega uspeha in zmanjševanje stopenj osipa. Rezultati izobraževanja se še naprej izboljšujejo, vendar ostajajo skrbi glede enakosti, saj se delež učencev s slabimi rezultati precej razlikuje med spodnjim in zgornjim socialnoekonomskim kvartilom. Doseganje tercialne izobrazbe (starost 30–34 let) je upadla s 34,6 % leta 2016 na 33,9 % leta 2017, kar je precej pod nacionalnim ciljem 40 % do leta 2020. Kljub visoki zaposljivosti diplomantov s področij naravoslovja, inženirstva, tehnologije in matematike, se le malo študentov odloča za te smeri.

                  (16)

                  Kljub pozitivnemu razvoju portugalskega sistema za raziskave in inovacije v zadnjih letih, zlasti v smislu količine in kakovosti človeških virov in znanstvenih rezultatov, so na splošno še vedno prisotna pomembna ozka grla glede oblikovanja kulture in pogojev, ki bi omogočali večje sodelovanje med akademsko in poslovno sfero. Ta vključujejo ovire pri prenosu znanja in tehnologije, trženju izsledkov raziskav ter raziskovalnih karierah, ki raziskovalcem ne dajo dovolj spodbude, da bi raziskali možnosti za „podjetniške raziskave“ in priložnosti za sodelovanje z industrijo. Dodatno ozaveščanje in pojasnjevanje pravic intelektualne lastnine pri povezavi med akademsko sfero in podjetji bi lahko prispevalo k skrajšanju časa za izvršitev pogodbenih ciljev ter unovčenju znanstvenega znanja v gospodarstvu kot tudi k njihovemu gospodarskemu potencialu.

                  (17)

                  Država izvaja celostno strategijo za hitrejše zmanjševanje slabih sredstev. Ta je pomagala zmanjšati delež slabih posojil s 17,2 % bruto posojil ob koncu leta 2016 na 13,3 % v četrtem četrtletju 2017. Zlasti so vzrok za skrbi slaba posojila podjetij, saj predstavljajo približno dve tretjini vseh slabih posojil; delež slabih posojil podjetij ostaja visok in znaša 25,2 % bruto posojil. Reševanje slabih sredstev je ključno za sprostitev ponudbe kreditov za nove naložbe in trajnostno rast. Vendar ostajajo postopki za insolventna podjetja in majhni sekundarni trgi za slaba sredstva pomembne ovire za zmanjšanje deleža slabih posojil. Čeprav povečanje kapitala, tekoča prizadevanja za zmanjšanje stroškov in nekatere novejše pozitivne spremembe v zvezi s slabimi posojili izboljšujejo obete finančnega sektorja, ostaja donosnost nizka, izpostavljenost državnemu dolgu visoka, kapitalske rezerve pa nizke.

                  (18)

                  Dostop do financ ostaja velik izziv za portugalsko gospodarstvo. Pridobitev stabilnega dostopa do financiranja, zlasti do lastniškega kapitala, šteje za enega izmed večjih izzivov za portugalska podjetja, ki ga še povečujejo pritiski za razdolževanje. V relativnem smislu ostajajo alternativni viri financiranja precej nepomembni. V zadnjih letih so se uvedli novi programi in kreditne linije, skupaj z nadaljnjimi poenostavitvami poslovnega okolja, vendar še vedno ostaja prostor za izboljšave. Hkrati ostajajo slaba posojila in dolg podjetij visoki, čeprav se zmanjšujejo, izboljšave pri dodeljevanju kapitala uspešnejšim podjetjem pa bi bile koristne za naložbeno okolje.

                  (19)

                  Kljub napredku pri uvajanju upravne poenostavitve za medsektorske zadeve, ki vplivajo na vsakodnevno življenje državljanov in podjetij, regulativne in upravne ovire v posameznih sektorjih še vedno ovirajo naložbe in učinkovito dodeljevanje sredstev. V zvezi s tem so nujno potrebne sektorske reforme, in sicer prenovitev postopkovnih delovnih procesov s skrajšanjem rokov za sprejemanje odločitev, odstopanje od načela tihe odobritve le v redkih primerih in nadomestitev sistema izdaje dovoljenj, ki zahteva predložitev več dokumentov, z „odgovornimi izjavami“. Upravne pristojbine v gradbenem sektorju bi bilo treba uskladiti z dejanskimi stroški. Medtem ko konkurenca na področju javnih naročil ostaja omejena, pa si spremenjen kodeks o javnem naročanju prizadeva za spodbujanje preglednosti, konkurence in boljšega upravljanja naročil v javnem sektorju. Izvajanje novih pravil bi bilo treba spremljati, vključno z učinkom strožjih pravil na uporabo neposredne oddaje naročil. Čeprav portugalski sodni sistem še naprej izboljšuje svojo učinkovitost, ostaja dolžina postopkov na upravnih sodiščih izziv. Poleg tega podjetja še vedno skrbita prisotnost korupcije in pomanjkanje preglednosti. Medtem ko je država dosegla nadaljnji napredek pri pregonu korupcije, pa prizadevanja za izboljšanje kulture integritete v javnih institucijah doslej še niso dala zadostnih rezultatov.

                  (20)

                  Odkar je bil uveden program finančne pomoči so regulativne reforme redke in ovirajo ali včasih celo razveljavljajo reforme, sprejete v tem kontekstu. Skupine podjetij ne smejo opravljati več poklicnih storitev. Podzakonski predpisi, ki urejajo nekatere poklicne poslovne storitve, zlasti pravne storitve, so manj ambiciozni kot okvirni zakon v odločilnih zadevah, kot so pravna oblika, poslovni deleži, upravljanje, oglaševanje in večdisciplinarne prakse. Reforma izdaje dovoljenj in registracije izvajalcev storitev v gradbeništvu je bila komajda dopolnjena s sprostitvijo kontrol za inštalacijske storitve in nadzor zgradb.

                  (21)

                  V okviru evropskega semestra 2018 je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Portugalske in jo objavila v poročilu o državi za leto 2018. Prav tako je ocenila program stabilnosti za leto 2018, nacionalni program reform za leto 2018 in ukrepanje po priporočilih, ki jih je Portugalska prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni Unije v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialnoekonomsko politiko na Portugalskem, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami Unije.

                  (22)

                  Svet je ob upoštevanju te ocene preučil program stabilnosti za leto 2018, njegovo mnenje (7) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 spodaj.

                  (23)

                  Svet je ob upoštevanju poglobljenega pregleda Komisije in te ocene preučil nacionalni program reform za leto 2018 in program stabilnosti za leto 2018. Njegova priporočila v skladu s členom 6 Uredbe (EU) št. 1176/2011 so izražena v priporočilih od 1 do 3 spodaj –

            PRIPOROČA, da Portugalska v letih 2018 in 2019 ukrepa tako, da:

                  1.

                  Zagotovi, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2019 ne bo presegla 0,7 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 0,6 % BDP. Uporabi nepričakovane prihodke za hitrejše zmanjševanje deleža dolga sektorja država. Okrepi nadzor nad odhodki, stroškovno učinkovitost in ustrezno pripravo proračuna, zlasti v zdravstvenem sektorju in s poudarkom na zmanjšanju zaostalih plačil v bolnišnicah. Izboljša finančno vzdržnost podjetij v državni lasti, predvsem s povečanjem njihovega skupnega neto prihodka in z zmanjšanem dolga.

                  2.

                  Spodbuja okolje, ki vodi do zaposlovanja za nedoločen čas, vključno s pregledom pravnega okvira po posvetu s socialnimi partnerji. Izboljša znanja in spretnosti odraslega prebivalstva, vključno z digitalno pismenostjo, tako da okrepi in razširi obseg komponente usposabljanja pri programih za izpopolnjevanje odraslih. Poveča vpisovanje v visokošolske programe, zlasti naravoslovne in tehnološke smeri.

                  3.

                  Poveča učinkovitost postopkov zaradi insolventnosti in postopkov izterjave ter zmanjša ovire za sekundarni trg za slaba posojila. Izboljša dostop do financiranja za podjetja. Zmanjša upravno obremenitev s skrajšanjem postopkovnih rokov, pogostejšo uporabo tihe odobritve in zmanjšanjem zahtev za predložitve dokumentov. Odpravi še vedno obstoječe regulativne omejitve, tako da zagotovi ustrezno izvajanje okvirnega zakona za visoko regulirane poklice. Izboljša učinkovitost upravnih sodišč, med drugim s skrajšanjem postopkov.

         V Bruslju, 13. julija 2018

               Za Svet

               Predsednik

            H. LÖGER

         (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

         (2)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

         (3)  UL C 179, 25.5.2018, str. 1.

         (4)  UL C 261, 9.8.2017, str. 1.

         (5)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

         (6)  Neto primarne javnofinančne odhodke sestavljajo vsi javnofinančni odhodki brez odhodkov za obresti, odhodkov za programe Unije, v celoti izravnanih s prihodki iz skladov Unije, in nediskrecijskih sprememb pri odhodkih za nadomestila za brezposelnost. Nacionalno financirane bruto investicije v osnovna sredstva so zglajene na obdobje štirih let. Diskrecijski ukrepi na strani prihodkov ali zakonsko določena povečanja prihodkov so vračunani. Enkratni ukrepi na strani prihodkov in na strani odhodkov so pobotani.

         (7)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.