title: Priporočilo Komisije (EU) 2021/472 z dne 17. marca 2021 o skupnem pristopu za vzpostavitev sistematičnega spremljanja virusa SARS-CoV-2 in njegovih različic v odpadnih vodah v EU

text:
               19.3.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 98/3

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2021/472
      z dne 17. marca 2021
      o skupnem pristopu za vzpostavitev sistematičnega spremljanja virusa SARS-CoV-2 in njegovih različic v odpadnih vodah v EU
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  V skladu s členom 168(7) Pogodbe o delovanju Evropske unije (1)„opredelitev zdravstvene politike“ ter „organizacija in zagotavljanje zdravstvenih storitev in zdravstvene oskrbe“ ostajata v nacionalni pristojnosti. Države članice so zato pristojne za odločanje o strategijah spremljanja prisotnosti virusa SARS-CoV-2 med svojim prebivalstvom, ob upoštevanju zadevnih epidemioloških in socialnih razmer.

                  (2)

                  Kot je bilo napovedano 11. novembra 2020 (2), namerava Komisija predlagati ustanovitev organa za pripravljenost in odzivanje na izredne zdravstvene razmere (HERA), ki bo okrepil zmogljivost Unije za pripravljenost in odzivanje na nove in nastajajoče čezmejne grožnje za zdravje ljudi. Naloga tega organa bo Uniji in njenim državam članicam omogočiti hitro uvedbo najnaprednejših zdravstvenih in drugih protiukrepov v primeru izrednih razmer v javnem zdravju, in sicer tako, da bo zajel celotno vrednostno verigo od zasnove do distribucije in uporabe.

                  (3)

                  Letos bo Komisija začela izvajati več pripravljalnih ukrepov, s katerimi bodo postavljeni temelji za delovanje organa HERA in ki bodo služili kot načrt za dolgoročno pripravljenost Unije na izredne razmere v javnem zdravju. Komisija je 17. februarja 2021 sprejela evropski načrt pripravljenosti na biološko grožnjo „inkubator HERA“, v katerem je predstavljen predlog za takojšnje ukrepanje za pripravo Evrope na povečano grožnjo zaradi različic SARS-CoV-2 (3).

                  (4)

                  Nove različice virusa se razvijajo in širijo v Evropi in po svetu. Zaradi večje prenosljivosti nekaterih različic in verjetnosti, da povzročijo hujši potek bolezni, je ogrožen naš odziv na virus. Zato je pomembno, da se uporabijo vsa razpoložljiva sredstva za čimprejšnje odkritje teh različic ter zagotovi ustrezen in pravočasen odziv.

                  (5)

                  Eno od področij ukrepanja, na katero se bo osredotočil inkubator HERA, je hitro odkrivanje sedanjih in prihodnjih zaskrbljujočih različic SARS-CoV-2. Iz izkušenj držav članic na tem področju izhaja, da lahko spremljanje virusa SARS-CoV-2 in njegovih različic v odpadnih vodah pomeni stroškovno učinkovit, hiter in zanesljiv vir informacij o širjenju virusa SARS-CoV-2 med prebivalstvom ter da je lahko to dragocen del povečanega genomskega in epidemiološkega spremljanja.

                  (6)

                  Monitoring odpadnih voda bi bilo treba obravnavati kot dopolnilni in neodvisni pristop k strategijam testiranja na COVID-19 in spremljanja tega virusa. Kot je poudarjeno v Priporočilu Komisije z dne 28. oktobra 2020 o strategijah testiranja na COVID-19, vključno s hitrimi antigenskimi testi (4), so zanesljive strategije testiranja in zadostne zmogljivosti testiranja bistveni vidiki pripravljenosti in odziva na COVID-19. Tudi v sporočilu Komisije z dne 2. decembra 2020 z naslovom „Ostanite varni pred COVID-19 pozimi“ (5) in sporočilu z dne 19. januarja 2021 z naslovom „Enoten pristop k boju proti COVID-19“ (6) je poudarjeno, da je testiranje še vedno ključni element za spremljanje, zajezitev in ublažitev pandemije COVID-19. Zato je treba nacionalne strategije testiranja nujno posodobiti, da se bodo upoštevale nove različice, saj so osrednjega pomena za strategije zajezitve virusa COVID-19. S spremljanjem virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah se lahko pridobijo pomembne dopolnilne in neodvisne informacije za odločanje o javnozdravstvenih zadevah med pandemijo COVID-19. Zato je treba monitoring odpadnih voda bolj sistematično vključevati v nacionalne strategije testiranja za odkrivanje virusa SARS-CoV-2.

                  (7)

                  Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) je 30. novembra 2020 organizirala strokovno posvetovanje o javnozdravstvenih potrebah v zvezi s spremljanjem virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah (7), v katerem je ugotovila, da se lahko s spremljanjem virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah pridobijo pomembne dopolnilne in neodvisne informacije za javnozdravstvene organe. Vendar pa to ne nadomešča obstoječih pristopov in strategij testiranja na COVID-19. Monitoring odpadnih voda je eno do orodij za opazovanje trendov in ne izključno orodje za sklepanje o razširjenosti COVID-19 med prebivalstvom. V različnih fazah epidemije se lahko uporablja za različne namene.

                  (8)

                  Natančneje, monitoring odpadnih voda se lahko uporablja za namene preprečevanja ali zgodnjega opozarjanja, saj bi bilo treba odkritje virusa v odpadnih vodah obravnavati kot znak možnega (ponovnega) pojava pandemije. Podobno bi lahko rezultati, ki kažejo na odsotnost virusa v odpadnih vodah, kazali, da se za prispevno populacijsko območje lahko šteje, da je tveganje manjše. Analiza trendov v rezultatih je pomembna tudi za spremljanje učinkovitosti ukrepov, sprejetih za omejevanje prenosa virusa. Na podlagi spremljanja trendov koncentracije različic virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah bi se tako lahko sprejeli ukrepi za pripravljenosti in odzivanje.

                  (9)

                  Zato je ključnega pomena, da države članice vzpostavijo učinkovite sisteme za monitoring odpadnih voda, s katerimi se bo zagotovilo, da se ustrezni podatki nemudoma posredujejo pristojnim zdravstvenim organom. Iz izkušenj je razvidno, da je vzpostavitev novega sistema za monitoring odpadnih voda mogoče doseči v največ šestih mesecih, saj so upravljavci obratov za odpadne vode navajeni spremljati različne parametre v svojih obratih.

                  (10)

                  Na voljo bi morale biti skupne metode vzorčenja, merjenja in analize in se uporabljati v praksi, da se zagotovi zanesljivost in primerljivost zbranih podatkov.

                  (11)

                  Bistveno je podpreti izmenjavo dobrih praks med državami članicami, pa tudi s tretjimi državami, ki morda nimajo neposrednega dostopa do podatkov iz običajnih praks testiranja. Zato je pomembno spodbujati države članice k sodelovanju v prihodnji evropski platformi za izmenjavo.

                  (12)

                  Po potrebi ter za pospešitev in podporo uvajanja dejavnosti iz tega priporočila bodo na voljo sredstva EU za podporo dejavnostim monitoringa odpadnih voda in za zagotovitev sistematične analize prisotnosti različic virusa v odpadnih vodah. To bo državam članicam omogočilo, da hitreje uvedejo monitoring in analizo odpadnih voda, hkrati pa zagotovijo redno analizo virusa SARS-CoV-2 in njegovih različic v odpadnih vodah.

                  (13)

                  Čeprav je pri infrastrukturi za zbiranje podatkov z namenom monitoringa odpadnih voda poudarek na spremljanju virusa SARS-CoV-2 v okviru sedanje javnozdravstvene pandemije, bo uvedba priporočenega sistema in postopkov monitoringa imela dodano vrednost tudi drugje, ne le pri spremljanju virusa SARS-CoV-2. Zagotovila bo zgodnje opozarjanje na morebitne prihodnje izbruhe drugih zaskrbljujočih patogenov ali na nevarnost drugih onesnaževal, ki vzbujajo vse večjo zaskrbljenost.

                  (14)

                  Ker se je pregled Direktive Sveta 91/271/EGS (8) že začel, je pomembno, da se od držav članic zberejo informacije o njihovih izkušnjah pri spremljanju za zdravje pomembnih parametrov v njihovih odpadnih vodah. To bi lahko pripomoglo k opredelitvi ustreznih z zdravjem povezanih parametrov, ki jih je treba redno spremljati v odpadnih vodah.

                  (15)

                  To priporočilo je del sklopa ukrepov v zvezi s COVID-19, ki jih sprejela Komisija in so bili napovedani v sporočilu Komisije z dne 17. marca 2021 o skupni poti do varnega in trajnega ponovnega odprtja. Ukrepe, ki so predlagani v tem priporočilu, je treba razumeti v okviru širše pobude Unije in bodo temeljili na dobrih praksah, ki so jih uvedle države članice in države po vsem svetu. Temeljijo tudi na ugotovitvah iz projekta Komisije o monitoringu odpadnih voda (9) in rezultatih posvetovanja SZO o javnozdravstvenih potrebah v zvezi s spremljanjem virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah (10).

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

         Namen Priporočila

                  (1)

                  Namen Priporočila je podpreti države članice pri vzpostavljanju njihovih sistemov za monitoring odpadnih voda po vsej Uniji kot dopolnilnega orodja za zbiranje in upravljanje podatkov v zvezi s pandemijo COVID-19, s poudarkom na pojavu in širjenju različic virusa SARS-CoV-2.

                  (2)

                  V tem priporočilu so določene smernice, ki naj bi jih države članice sprejele za bolj sistematični monitoring odpadnih voda in njegovo vključitev v nacionalne strategije testiranja.

                  (3)

                  Zlasti pa so v njem določene smernice za države članice o zasnovi in upravljanju sistemov za spremljanje virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah ter o hitrem prenosu zbranih podatkov pristojnim zdravstvenim organom. Prav tako so predlagane minimalne zahteve za učinkovite strategije monitoringa odpadnih voda ter uporabo skupnih metod vzorčenja, testiranja in analize podatkov. Priporočilo podpira izmenjavo rezultatov in dobrih praks prek evropske platforme za izmenjavo.

         Monitoring odpadnih voda

                  (4)

                  Državam članicam se močno priporoča, naj čim prej, najpozneje pa do 1. oktobra 2021, vzpostavijo nacionalni sistem za monitoring odpadnih voda, namenjen zbiranju podatkov o virusu SARS-CoV-2 in njegovih različicah v odpadnih vodah.

                  (5)

                  Sistem spremljanja bi moral zajemati znaten del prebivalstva države članice. Sistem monitoringa bi moral vključevati vsaj odpadne vode iz velikih mest z več kot 150 000 prebivalci, po možnosti z najmanjšo pogostostjo vzorčenja dva vzorca na teden. Po potrebi se lahko izberejo dodatna mesta vzorčenja bodisi za zajetje zadostnega dela prebivalstva bodisi za boljše razumevanje kroženja virusa, povezanega z morebitnimi premiki prebivalstva na različnih ozemljih (npr. turistični kraji v poletni sezoni).

                  (6)

                  Najmanjšo pogostost vzorčenja in geografsko pokritost bi bilo treba prilagoditi epidemiološkim razmeram:

                              (a)

                              kadar pristojni javnozdravstveni organi ocenijo, da na podlagi lokalnih epidemioloških razmer pandemija ne predstavlja tveganja za lokalno prebivalstvo, bi bilo treba najmanjšo pogostost vzorčenja zmanjšati na en vzorec na teden;

                              (b)

                              kadar je bolezen prisotna le na nekaterih delih ozemlja, bi bilo treba najmanjšo pogostost vzorčenja zmanjšati oziroma povečati glede na lokalne razmere.

                  (7)

                  Vzorce bi bilo treba odvzeti na dotoku čistilne naprave za odpadne vode oziroma, kjer je to ustrezno, že prej v omrežju za zbiranje odpadnih voda. Prisotnost virusa SARS-CoV-2 in njegovih različic bi bilo treba redno analizirati, najbolje dvakrat mesečno.

                  (8)

                  Kadar so potrebne podrobnejše informacije za boljše evidentiranje prisotnosti virusa in njegovih različic, tudi med ranljivimi skupnostmi, bi bilo treba izvesti dodatno pravočasno vzorčenje in analizo na ciljnih lokacijah omrežja za zbiranje odpadnih voda, kamor se stekajo odpadne vode zadevnega prebivalstva. Opredelitev lokacij in pogostosti vzorčenja bi bilo treba prilagoditi lokalnim potrebam (npr. glavni kanalizacijski zbiralniki in zadevni podsistemi, povezani na primer z deli mest, bolnišnicami, šolami, študentskimi naselji, letališči, drugimi prometnimi vozlišči, domovi za upokojence, zapori itd.).

                  (9)

                  Države članice bi morale zagotoviti, da se rezultati monitoringa odpadnih voda elektronsko nemudoma pošljejo pristojnim javnozdravstvenim organom, nato pa evropski platformi za izmenjavo, ko ta začne delovati. Za namene zgodnjega opozarjanja bi bilo treba rezultate za vsak vzorec zabeležiti čim prej in po možnosti najpozneje 48 ur po odvzemu vzorca.

                  (10)

                  Da se zagotovi ustrezna razlaga rezultatov, pa tudi da se sistem spremljanja prilagodi javnozdravstvenim potrebam, naj države članice vzpostavijo ustrezne strukture, ki vključujejo organe, pristojne za zdravje in odpadne vode, da bi združile in povezale ustrezne nabore podatkov ter uskladile razlago in sporočanje rezultatov.

                  (11)

                  Države članice bi morale posebno pozornost nameniti etičnim vidikom: monitoring odpadnih voda je sestavni del spremljanja javnega zdravja in bi zato moral biti skladen z istimi etičnimi načeli, kot so določena v smernicah SZO iz leta 2017 o etičnih vprašanjih pri spremljanju javnega zdravja (11).

         Metode vzorčenja in analizne metode

                  (12)

                  Za zagotovitev primerljivosti in zanesljivosti metod vzorčenja in analiznih metod bi morale države članice zagotoviti, da:

                              (a)

                              se vzorci odvzamejo v 24 urah z uporabo časovno ali pretočno sorazmernega vzorčevalnika in če je le mogoče v suhih obdobjih ali so popravljeni z normalizirano vrednostjo zaradi vpliva vremenskih pojavov, pri čemer se uporabi 24-urni pretok odpadnih voda v času vzorčenja in število prebivalstva, ki je priključeno na zadevno kanalizacijsko omrežje, da se izračuna virusna obremenitev na prebivalca na dan;

                              (b)

                              se analize izvajajo v laboratorijih, ki uporabljajo ustrezne metode RT-PCR pod standardnimi pogoji upravljanja kakovosti;

                              (c)

                              zaznavanje različic poteka na podlagi ustrezno dokumentiranih metod sekvenciranja genov;

                              (d)

                              laboratoriji sodelujejo pri ustreznem preverjanju strokovnosti, ki ga organizirajo akreditirani izvajalci, in uporabljajo (certificirane) referenčne materiale, če so na voljo;

                              (e)

                              se upoštevajo posebni standardi kakovosti iz Priloge.

         Podpora usklajevanju na ravni Unije

                  (13)

                  Države članice naj sodelujejo pri prizadevanjih Komisije v tesnem sodelovanju z Evropskim centrom za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) in drugimi agencijami Unije, da se zagotovi izmenjava dobrih praks in rezultatov, ki omogočajo ustrezne in pravočasne javnozdravstvene odzive ter razlago ali uporabo takih rezultatov. V ta namen se državam članicam močno priporoča, naj sodelujejo v evropski platformi za izmenjavo, ki jo bo vzpostavila Komisija in pri kateri bo poudarek na:

                              (a)

                              zbiranju in izmenjavi dobrih praks iz držav članic in drugih držav;

                              (b)

                              zbiranju rezultatov dejavnosti spremljanja odpadnih voda;

                              (c)

                              objavljanju in rednem posodabljanju metod vzorčenja in analitskih metod;

                              (d)

                              vzpostavitvi prostovoljnega seznama strokovnjakov, ki sodelujejo pri spremljanju odpadnih voda ter preprečevanju in obvladovanju bolezni s spremljanjem odpadnih voda;

                              (e)

                              organizaciji sodelovalnega okolja, ki spodbuja interkalibracijo pristopov in izmenjavo dobrih praks.

                  (14)

                  Države članice so pozvane, naj pošljejo povratne informacije o svojih izkušnjah na tem področju, da bi podprle delo Komisije pri opredelitvi ustreznih z zdravjem povezanih parametrov, ki jih je treba redno spremljati v odpadnih vodah. V zvezi s tem bi bilo treba razmisliti o širšem spremljanju, ki se ne bi nanašalo samo na javno zdravje. Državam članicam se zlasti priporoča, naj obveščajo o rezultatih spremljanja novih onesnaževal, novih patogenov, zdravil, farmacevtskih izdelkov, mikroplastike ali porabe antimikrobikov v odpadnih vodah.

         Mednarodna razsežnost

                  (15)

                  Državam članicam se močno priporoča, da:

                              (a)

                              si izmenjujejo dobre prakse na mednarodni ravni s spodbujanjem nadaljnjega usklajevanja pri spremljanju virusa SARS-CoV-2 v odpadnih vodah;

                              (b)

                              pomagajo tretjim državam, ki imajo omejen dostop do drugih virov informacij, da sledijo prisotnosti virusa pri svojem prebivalstvu z monitoringom odpadnih voda;

                              (c)

                              podpirajo stalno sodelovanje v tesnem usklajevanju s SZO, pa tudi z drugimi naprednimi partnerji, ki so vzpostavili lastne sisteme monitoringa.

         Poročanje – izmenjava dobrih praks

                  (16)

                  Za usklajevanje odzivov na to priporočilo naj države članice do 1. aprila 2021 imenujejo največ dve kontaktni točki, ki predstavljata organe, pristojne za javno zdravje in odpadno vodo.

                  (17)

                  Države članice naj Komisiji do 15. maja 2021 poročajo o ukrepih, sprejetih na podlagi tega priporočila.

         V Bruslju, 17. marca 2021

               Za Komisijo

            Virginijus SINKEVIČIUS

               Član Komisije

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:12012E/TXT:sl:PDF

         (2)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/sl/TXT/?uri=CELEX%3A52020DC0724&qid=1605690513438

         (3)  COM(2021) 78 final, „Inkubator HERA: Skupno predvidevanje grožnje zaradi različic COVID-19“ https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SL/TXT/PDF/?uri=CELEX:52021DC0078&qid=1615546266214&from=SL.

         (4)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SL/TXT/?uri=CELEX:32020H1595

         (5)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/sl/ALL/?uri=COM:2020:786:FIN

         (6)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SL/TXT/?uri=COM:2021:35:FIN

         (7)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/339487/WHO-EURO-2021-1965-41716-57097-eng.pdf

         (8)  Direktiva Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (UL L 135, 30.5.1991, str. 40).

         (9)  https://ec.europa.eu/environment/water/water-urbanwaste/info/pdf/Waste%20Waters%20and%20Covid%2019%20MEMO.pdf

         (10)  https://www.euro.who.int/en/health-topics/environment-and-health/water-and-sanitation/publications/2021/expert-consultation-on-public-health-needs-related-to-surveillance-of-sars-cov-2-in-wastewater-summary-report-virtual-meeting,-30-november-2020

         (11)  Smernice SZO o etičnih vprašanjih pri spremljanju javnega zdravja, http://apps.who.int/iris/bitstream/10665/255721/1/9789241512657-eng.pdf?ua=1.

         PRILOGA
         Posebni standardi kakovosti
         (1)   Standardi za PCR oziroma digitalni PCR (verižna reakcija s polimerazo)

                     (a)

                     Mejna vrednost cikla verižne reakcije s polimerazo v realnem času (RT-qPCR) mora biti pod 40, da se vzorec obravnava kot pozitiven bodisi za analizo qPCR (kvantitativna verižna reakcija s polimerazo) bodisi za sekvenciranje.

                     (b)

                     Namesto RT-qPCR (kot tudi digitalne verižne reakcije s polimerazo – dPCR) se lahko uporabijo alternativni pristopi za količinsko opredelitev, če se z njimi dosežejo rezultati, enakovredni rezultatom pri RT-qPCR, in izpolnijo zahteve glede kakovosti, enakovredne tistim pri RT-qPCR.

                     (c)

                     Pregled vseh vzorcev se opravi vsaj v dvojnikih, da se preprečijo lažno pozitivni ali lažno negativni rezultati.

                     (d)

                     Uporabljeni analizni postopek verižne reakcije s polimerazo v realnem času mora vključevati ustrezne kontrolne vzorce, da se oceni vsaj učinkovitost faz koncentracije/ekstrakcije in preveri, da ni znatnega zaviranja reakcije.

                     (e)

                     Vsaka ponovitev mora biti opravljena v skladu z ustreznimi standardi (vsaj 3-točkovne zaporedne razredčitve v treh ponovitvah z uporabo sintetične RNK virusa SARS-CoV-2) ter vključevati pozitivne in negativne kontrolne vzorce, da se ugotovi, ali so bili pri izvedbi PCR/qPCR dobljeni zanesljivi rezultati.

                     (f)

                     Za pozitivne vzorce je treba mejno vrednost kvantifikacijskega cikla (Cq) določiti pri 5 ciklih pred zaključkom protokola ojačitve, da se prepreči napačno evidentiranje zapoznelih fluorescenčnih signalov.

                     (g)

                     Za upoštevanje kakršne koli kontaminacije med ekstrakcijo RNK je treba uporabiti negativno kontrolo ekstrakcije.

               (2)   Standardi za sekvenciranje naslednje generacije

                     (a)

                     Zagotoviti je treba vsaj milijon odčitkov na vzorec, dolžina odčitavanja pa mora biti več kot 100 baznih parov (1).

                     (b)

                     Za boljšo opredelitev mutacij pri analizi odpadnih voda z visokoprepustnim sekvenciranjem je treba navesti vsaj 3 genske označevalce na različico.

               (3)   Standardi za normalizacijo

                     (a)

                     Virusno število genskih kopij je treba normalizirati s številom prebivalstva, ki ga oskrbuje zadevni kanalizacijski sistem, in s pretokom odpadne vode za boljšo primerljivost meritev med različnimi lokacijami.

                     (b)

                     V ta namen se priporočajo dodatne normalizacijske kontrole z bakteriofagom crAssphage (c) ali virusom blage lisavosti paprik.

                     (c)

                     Če ni mogoče pridobiti podatkov za noben virus iz točke (b), se lahko uporabijo drugi parametri, če omogočajo enakovredne popravke za meteorološke ali druge vplive (kot so padavine ali drugi meteorološki vplivi), ki povzročajo nihanja virusne obremenitve, ki niso povezana s pandemijo.

            (1)  https://www.ecdc.europa.eu/sites/default/files/documents/Sequencing-of-SARS-CoV-2-first-update.pdf


title: Priporočilo Sveta (EU) 2021/961 z dne 14. junija 2021 o spremembi Priporočila (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (Besedilo velja za EGP)

text:
               16.6.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               LI 213/1

      PRIPOROČILO SVETA (EU) 2021/961
      z dne 14. junija 2021
      o spremembi Priporočila (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19
      (Besedilo velja za EGP)
      SVET EVROPSKE UNIJE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 21(2), člena 168(6) ter prvega in drugega stavka člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  13. oktobra 2020 je Svet sprejel Priporočilo (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (1). V Priporočilu (EU) 2020/1475 je bil vzpostavljen usklajen pristop glede naslednjih ključnih točk: uporaba skupnih meril in pragov pri odločanju, ali naj se uvedejo omejitve prostega gibanja, kartiranje tveganja za prenos COVID-19 na podlagi dogovorjenih barvnih oznak in usklajen pristop k morebitnim ukrepom, ki se lahko ustrezno uporabljajo za osebe, ki potujejo med območji, odvisno od stopnje tveganja za prenos na teh območjih.

                  (2)

                  Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni z uporabo meril in pragov iz Priporočila (EU) 2020/1475 enkrat tedensko objavlja zemljevid držav članic, razčlenjen po regijah, da bi državam članicam pomagal pri odločanju (2).

                  (3)

                  Kot je določeno v uvodni izjavi 15 Priporočila (EU) 2020/1475, bi morala Komisija ob pomoči Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni glede na spreminjajoče se epidemiološko stanje redno ocenjevati merila, potrebe po podatkih in pragove iz Priporočila, vključno s tem, ali bi bilo treba upoštevati druga merila ali prilagoditi pragove, ter svoje ugotovitve posredovati Svetu v preučitev, skupaj s predlogom za spremembo Priporočila.

                  (4)

                  Ob upoštevanju predloga Komisije in glede na zelo visoko raven prenosa v skupnosti, ki bi lahko bila povezana s povečano prenosljivostjo novih skrb vzbujajočih različic SARS-CoV-2, je Svet 1. februarja 2021 sprejel Priporočilo (EU) 2021/119 o spremembi Priporočila (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 (3).

                  (5)

                  Države članice lahko v skladu s pravom Unije omejijo temeljno pravico do prostega gibanja iz razlogov javnega zdravja. Vse omejitve prostega gibanja oseb znotraj Unije, ki se uvedejo zaradi omejevanja širjenja SARS-CoV-2, bi morale temeljiti na konkretnih in omejenih razlogih javnega interesa, tj. varovanju javnega zdravja. Take omejitve se morajo uporabljati v skladu s splošnimi načeli prava Unije, zlasti načeloma sorazmernosti in nediskriminacije. Sprejeti ukrepi bi zato morali imeti strogo omejeno področje in trajanje uporabe v skladu s prizadevanji za ponovno vzpostavitev prostega gibanja v Uniji ter ne bi smeli presegati tistega, kar je nujno potrebno za varovanje javnega zdravja. Poleg tega bi morali biti taki ukrepi skladni z ukrepi, ki jih je sprejela Unija za zagotavljanje nemotenega prostega pretoka blaga in bistvenih storitev na notranjem trgu, vključno s prostim pretokom medicinske opreme ter medicinskega in zdravstvenega osebja prek mejnih prehodov z „zelenimi voznimi pasovi“ iz Sporočila Komisije z dne 23. marca 2020 o izvajanju zelenih voznih pasov iz Smernic glede ukrepov za upravljanje meja za zaščito zdravja in zagotovitev razpoložljivosti blaga in bistvenih storitev (4).

                  (6)

                  Da bi se olajšalo uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, sta se Evropski parlament in Svet 20. maja 2021 dogovorila o vzpostavitvi evropskega digitalnega potrdila EU o COVID-19, skupnega okvira za izdajanje, preverjanje in priznavanje interoperabilnih potrdil o cepljenju, testiranju in preboleli bolezni v zvezi s COVID-19. Digitalno potrdilo EU o COVID-19 naj bi pripomoglo k lajšanju postopne in usklajene odprave omejitev prostega gibanja, ki so bile v skladu s pravom Unije uvedene za omejitev širjenja virusa SARS-CoV-2. Olajševanje prostega gibanja je eden od ključnih predpogojev za začetek okrevanja gospodarstva.

                  (7)

                  Svet je 20. maja 2021 sprejel Priporočilo (EU) 2021/816 o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (5), v katerem je državam članicam priporočil, naj zmanjšajo omejitve nenujnih potovanj v EU, zlasti za državljane tretjih držav, ki so že prejeli zadnji priporočeni odmerek cepiva proti COVID-19, za katerega je bilo izdano dovoljenje za promet v skladu z Uredbo (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (6). Poleg tega imajo države članice možnost, da nenujna potovanja v EU dovolijo državljanom tretjih držav, ki so prejeli zadnji priporočeni odmerek cepiva proti COVID-19, za katerega je bil zaključen postopek za uvrstitev na seznam SZO cepiv za nujno uporabo (7). S Priporočilom (EU) 2021/816 je bil tudi zvišan prag stopnje skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju, ki se uporablja za določitev seznama držav nečlanic EU, iz katerih bi bilo treba dovoliti nenujna potovanja. Hkrati Priporočilo (EU) 2021/816 določa mehanizem zasilne zavore za omejitev tveganja za vnos skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 v EU, ki državam članicam omogoča hitro in usklajeno ukrepanje za začasno omejitev vseh potovanj iz prizadetih tretjih držav na absolutni minimum. Priporočilo (EU) 2020/1475 bi bilo treba ustrezno spremeniti, da se upošteva navedeni razvoj, vključno s spremembo praga stopnje skupno sporočenih primerov.

                  (8)

                  Evropski svet je v sklepih z dne 25. maja 2021 (8) izjavil, da bi se prizadevanja za zagotovitev usklajenega pristopa morala nadaljevati tudi pred poletjem. Evropski svet je v tem kontekstu pozdravil dogovor o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 in pozval k hitremu izvajanju dogovora. Kot naslednji korak in zaradi olajševanja prostega gibanja v EU je pozval k spremembi Priporočila (EU) 2020/1475 do sredine junija. Evropski svet je pozdravil tudi sprejetje Priporočila (EU) 2021/816.

                  (9)

                  Uredba o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 (9) se bo začela uporabljati 1. julija 2021. Od tega datuma bodo cepljene ali testirane osebe oziroma osebe, ki so bolezen prebolele, lahko pridobile digitalno potrdilo EU o COVID-19, tudi če so bile cepljene pred datumom začetka uporabe uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 oziroma v okviru kliničnega preskušanja. Priporočilo (EU) 2020/1475 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti, da bi se kar najbolje izkoristil okvir za digitalno potrdilo EU o COVID-19. Digitalna potrdila EU o COVID-19 zagotavljajo varno izdajanje, preverjanje in priznavanje interoperabilnih potrdil o cepljenju, testiranju in preboleli bolezni, zato bi morala biti potrdila, izdana v skladu z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, glavno orodje v kontekstu potovanj znotraj EU.

                  (10)

                  Uredba o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 določa šesttedensko obdobje postopnega uvajanja, da bi države članice, ki z datumom začetka uporabe navedene uredbe še ne morejo izdajati potrdil v obliki, ki je skladna z navedeno uredbo, lahko nadaljevale z izdajanjem potrdil, ki še niso skladna z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19. Med obdobjem postopnega uvajanja bi morale vse države članice priznavati taka potrdila, prav tako pa tudi potrdila, izdana pred datumom začetka uporabe uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, če le vsebujejo potrebne podatke. Za namen Priporočila (EU) 2020/1475 bi se morala torej tudi taka potrdila šteti za potrdila, izdana v skladu z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19.

                  (11)

                  Poleg tega bi bilo treba osebam, ki nimajo digitalnega potrdila EU o COVID-19, zlasti ker so bile cepljene pred datumom začetka uporabe uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, omogočiti, da na kakršen koli drug razumen način dokažejo, da bi morale biti izvzete iz omejitev prostega gibanja, kakor so v zadevni državi članici izvzeti imetniki takih potrdil.

                  (12)

                  Prizadevati bi si bilo treba za nemoteno uvedbo digitalnega potrdila EU o COVID-19. V ta namen bi morale države članice v največji možni meri izkoristiti obstoječe možnosti za izdajanje potrdil o COVID-19, ki so jim na voljo v skladu z nacionalnim pravom, da bi začele že pred začetkom uporabe uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 izdajati potrdila v obliki, ki je skladna z uredbo, in sicer na podlagi tehničnih specifikacij, ki so jih države članice razvile v mreži e-zdravje (10). Če nacionalno pravo določa preverjanje potrdil o COVID-19, bi jih imetniki digitalnih potrdil EU o COVID-19 pri potovanju že lahko uporabljali. Komisija ta proces podpira z vzpostavitvijo osrednjega dela digitalnega potrdila EU o COVID-19, portala EU z javnimi ključi, potrebnimi za preverjanje digitalnega potrdila EU o COVID-19. Glede na to, da se prek portala EU ne izmenjujejo nikakršni osebni podatki, bi ga države članice lahko začele uporabljati že pred začetkom uporabe uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19.

                  (13)

                  Stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju v EU/EGP se močno in vztrajno znižuje, večinoma v povezavi s tem, da se po vsej Uniji število cepljenih oseb občutno povečuje. Skupni delež odraslih, starih 18 let ali več, ki so prejeli vsaj en odmerek cepiva, je 27. maja 2021 dosegel 42,8 %, delež odraslih, starih 18 let ali več, ki so polno cepljeni, pa je dosegel 18,9 %. Pomembno je, da je precepljenost dosegla visoko raven med prednostnimi skupinami, kot so osebe, stare 80 let ali več, in zdravstveni delavci (11). Pri odločanju o uporabi omejitev bi morale države članice upoštevati raven zaščite, ki jo zagotavlja višja precepljenost, zlasti med ciljnimi skupinami.

                  (14)

                  Glede na ta pozitiven razvoj so države članice začele postopno odpravljati omejitve, ki so jih v zvezi s potovanji in drugimi dejavnostmi sprejele, da bi omejile širjenje virusa SARS-CoV-2. Da bi to storile na varen način, številne države članice uporabljajo potrdila o COVID-19, ki zajemajo cepljenje, rezultate testiranja in/ali prebolelo bolezen. Da bi se uskladila prizadevanja za postopno odpravo omejitev prostega gibanja, ki so bile sprejete v skladu s pravom Unije, da bi se omejilo širjenje virusa SARS-CoV-2, bi bilo treba spremeniti Priporočilo (EU) 2020/1475. Ob upoštevanju razlik v epidemiološkem stanju med območji, ki so označena z različnimi barvami v skladu s Priporočilom (EU) 2020/1475, in da bi se osebam, ki potujejo znotraj Unije, zagotovila večja jasnost in gotovost, bi bilo treba dodatno pojasniti omejitve, ki bi jih lahko države članice uporabile na podlagi svojih postopkov odločanja.

                  (15)

                  Glede na nizko stopnjo okužbe na območjih, opredeljenih kot „oranžna“, se osebam, ki prihajajo s takih območij, ne bi smela naložiti karantena ali samoizolacija. Vendar bi države članice od takih potnikov lahko zahtevale, da opravijo test na okužbo s SARS-CoV-2, ali jim ob prihodu ponudile testiranje.

                  (16)

                  Da bi se potovanje znotraj Unije poenostavilo, bi bilo treba določiti standardna obdobja veljavnosti testov na okužbo s SARS-CoV-2, tudi ob upoštevanju skorajšnje uvedbe interoperabilnega digitalnega potrdila EU o COVID-19. Večina držav članic že določa, da bi moral biti vzorec za molekularni amplifikacijski test nukleinske kisline (NAAT), da bi bil veljaven, odvzet največ 72 ur pred prihodom. Krajše obdobje veljavnosti, tj. največ 48 ur, je upravičeno za hitre antigenske teste, navedene v Prilogi I k skupnemu seznamu hitrih antigenskih testov na COVID-19, o katerem se je dogovoril Odbor za zdravstveno varnost (12), če država članica take teste za namene potovanja sprejema. V obeh primerih bi morali teste izvajati zdravstveni delavci ali usposobljeno osebje za testiranje.

                  (17)

                  Kakor je poudarjeno v uredbi o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, se države članice spodbujajo, naj zagotovijo cenovno in široko dostopne možnosti testiranja, da bi olajšale uveljavljanje pravice do prostega gibanja, pri čemer je treba upoštevati, da vsi prebivalci še niso imeli priložnosti biti cepljeni. Uporaba hitrih antigenskih testov bi olajšala izdajo potrdil o rezultatih testiranj na cenovno dostopen način. Komisija je izjavila tudi, da bo za podporo državam članicam pri zagotavljanju cenovno dostopnih testiranj mobilizirala 100 milijonov EUR.

                  (18)

                  Osebe, ki prihajajo z območij, ki so opredeljena kot „rdeča“, bi še vedno morale v karanteno ali samoizolacijo, razen če imajo potrdilo o testiranju, ki ustreza merilom obdobij veljavnosti. Od oseb, ki takega potrdila o testiranju nimajo, bi se ob prihodu lahko zahtevalo, da opravijo testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 in da po potrebi odidejo v karanteno ali samoizolacijo, dokler rezultat njihovega testiranja ne bi bil negativen.

                  (19)

                  Obvezna karantena ali samoizolacija, ki se naloži osebam, ki prihajajo iz drugih držav članic, predstavlja znatno omejitev pravice do prostega gibanja. Odrejena bi morala biti le, kadar je to nujno potrebno za varovanje javnega zdravja, na primer ker zadevna oseba prihaja z območja, ki je opredeljeno kot „rdeče“, in nima potrdila o testiranju na okužbo s SARS-CoV-2, oziroma ker prihaja z območja, ki je opredeljeno kot „temno rdeče“, ali z območja, s katerega se poroča o veliki razširjenosti skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2. Osebam, ki jim je odrejena karantena ali samoizolacija zaradi potovanja, bi bilo treba omogočiti, da karanteno ali samoizolacijo skrajšajo, če je njihov rezultat testiranja pet do sedem dni po prihodu negativen, razen če se medtem pri njih pojavijo simptomi COVID-19, ali če prihajajo z območja z visoko razširjenostjo skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2.

                  (20)

                  Različice SARS-CoV-2 še naprej vzbujajo skrb in bi jih morale države članice pri določanju omejitev prostega gibanja v okviru odziva na pandemijo COVID-19 upoštevati. Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni redno ocenjuje nove dokaze v zvezi z različicami, odkritimi z epidemiološkimi podatki, presejanjem genomskih različic, ki temelji na pravilih, ali drugimi znanstvenimi viri (13). To zajema zlasti skrb vzbujajoče različice, za katere so na voljo jasni dokazi o znatnem vplivu na prenosljivost, resnost in/ali imunost, ki bi lahko vplival na epidemiološke razmere v EU/EGP, in tudi pozornost vzbujajoče različice, za katere so na voljo dokazi o genomskih lastnostih, epidemiološki dokazi ali dokazi in vitro, ki bi lahko pomenili znaten vpliv na prenosljivost, resnost in/ali imunost, ter bi zato dejansko lahko vplivali na epidemiološko stanje v EU/EGP. Za zagotovitev pregleda nad deležem skrb oziroma pozornost vzbujajočih različic v EU/EGP skupaj z obsegom sekvenciranja Center za preprečevanje in obvladovanje bolezni objavlja preglednico različic SARS-CoV-2 (14). Za pridobivanje pravočasnih in natančnih informacij o pojavljanju in razširjenosti skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni priporoča, da države članice izvajajo priporočeni obseg sekvenciranja, in sicer vsaj 10 % ali 500 sekvenciranj pozitivnih primerov SARS-CoV-2 na teden, kot je bilo navedeno tudi v Sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Evropskemu svetu in Svetu o enotnem pristopu k boju proti COVID-19 (15). Nezadosten obseg sekvenciranja bi lahko pomenil slabe zmožnosti za odkritje krožečih skrb vzbujajočih različic, še preden bi te lahko vplivale na epidemiološke razmere. Obenem je pomembno, da države članice upoštevajo razlike v obsegu sekvenciranja, da ne bi odvračale od visokih stopenj sekvenciranja.

                  (21)

                  Zato je primerno, da se še naprej močno odsvetujejo vsa nenujna potovanja na območja, ki so opredeljena kot „temno rdeča“, in z njih, na območja z veliko razširjenostjo skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, zlasti različic, ki povečujejo prenosljivost, resnost poteka bolezni ali vplivajo na učinkovitost cepiva, in z njih, ter na območja z neznano razširjenostjo zaradi nezadostnega obsega sekvenciranja in z njih.

                  (22)

                  Glede na sedanje in še vedno razvijajoče se znanstvene dokaze kaže, da je pri osebah, ki so bile cepljene, in pri osebah, ki so prebolele COVID-19 v preteklih šestih mesecih, tveganje, da bi širile okužbo s SARS-CoV-2, manjše. Prosto gibanje oseb, ki glede na trdne znanstvene dokaze ne predstavljajo znatnega tveganja za javno zdravje, na primer zato, ker so imune in ne morejo prenašati virusa SARS-CoV-2, ne bi smelo biti omejeno, saj take omejitve ne bi bile potrebne za dosego cilja varovanja javnega zdravja. Kadar epidemiološke razmere to dopuščajo, za te osebe ne bi smele veljati dodatne omejitve prostega gibanja, povezane s pandemijo COVID-19, kot so s potovanjem povezano testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 oziroma s potovanjem povezana samoizolacija ali karantena, razen če so takšne dodatne omejitve glede na najnovejše razpoložljive znanstvene dokaze skladne s previdnostnim načelom, potrebne in sorazmerne za varovanje javnega zdravja ter nediskriminatorne.

                  (23)

                  Številne države članice že izvzemajo ali nameravajo izvzeti cepljene osebe iz omejitev prostega gibanja v Uniji, prihodnja uvedba interoperabilnega digitalnega potrdila EU o COVID-19 pa bo potnikom olajšala dokazovanje, da so bili cepljeni. V skladu z začasnimi smernicami glede koristi polnega cepljenja proti COVID-19 za prenos in glede posledic za blažilne ukrepe v zunajbolnišničnem okolju, ki jih je 21. aprila 2021 objavil Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (16), se lahko zahteva po testiranju potnikov in odredba karantene potnikom, kadar se izvaja, opusti ali spremeni za polno cepljene posameznike, če v državi izvora ni skrb ali pozornost vzbujajočih različic ali pa jih kroži le malo. Razlog za to je, da se verjetnost, da bo polno cepljen potnik pomenil tveganje nadaljnjega prenosa COVID-19, ocenjuje za zelo majhno, razen če to verjetnost povečujejo dejavniki, kot je visoka razširjenost skrb ali pozornost vzbujajočih različic. Zato se za posameznike, ki so polno cepljeni s cepivom proti COVID-19, za katero je bilo izdano dovoljenje za promet v skladu z Uredbo (ES) št. 726/2004, ne bi smelo zahtevati dodatno s potovanjem povezano testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 oziroma s potovanjem povezana samoizolacija ali karantena, kadar se gibljejo znotraj Unije. Hkrati bi bilo treba v trenutnih epidemioloških razmerah v EU/EGP na javnih mestih in ob večjih zbiranjih, tudi med potovanjem, ohraniti blažilne ukrepe v zunajbolnišničnem okolju, kot so omejevanje fizičnih stikov, nošenje obraznih mask ter higiena rok in dihal, ne glede na cepljenost posameznika.

                  (24)

                  Za poenostavitev potovanj znotraj Unije bi bilo treba vzpostaviti skupno razumevanje pogojev, pod katerimi bi bilo treba cepljene osebe izvzeti iz omejitev potovanj. Cepljene osebe bi bilo treba izvzeti iz omejitev, potem ko je minilo vsaj 14 dni po polnem cepljenju. Za osebe, ki so prejele drugi odmerek v seriji dveh odmerkov cepiva proti COVID-19, tudi če so prejele odmerka dveh različnih cepiv proti COVID-19 v skladu z nacionalnimi strategijami cepljenja, in osebe, ki so prejele cepivo v enkratnem odmerku, bi se moralo šteti, da so polno cepljene.

                  (25)

                  Za hitro izvedbo cepljenja so nekatere države članice vzpostavile politike cepljenja čim več ljudi v skupinah z visokim tveganjem za hud potek bolezni COVID-19. Drugo priporočilo je, da bi bilo treba posameznikom, ki so bili predhodno okuženi s SARS-CoV-2, dati le en odmerek cepiva (pri cepivih z dvema odmerkoma). Glede na poročilo Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni z dne 6. maja 2021 devet od 23 držav EU/EGP, ki so se odzvale, priporoča samo en odmerek za posameznike, ki so bili predhodno okuženi (za cepiva z dvema odmerkoma) (17). Obstajajo novi dokazi, da pri posameznikih, ki so bili predhodno okuženi s SARS-CoV-2, en odmerek cepiva Comirnaty in cepiva proti COVID-19 Moderna (cepivi na osnovi mRNA) v primerjavi s posamezniki, ki še niso bili okuženi, povzroči podobne ali višje odzive protiteles ter limfocitov B in T. Poleg tega nekatere študije kažejo, da en odmerek cepiva pri predhodno okuženih posameznikih povzroči podobne odzive protiteles ter limfocitov B in T kot pri neokuženih posameznikih, ki so prejeli dva odmerka cepiva. Pojavljajo se tudi dokazi o višjih ravneh protiteles po enem odmerku cepiva Vaxzevria pri predhodno okuženih posameznikih v primerjavi s posamezniki, ki niso bili predhodno okuženi in so prejeli en odmerek, in zdi se, da en odmerek pri predhodno okuženih posameznikih povzroči podobne odzive protiteles kot pri neokuženih posameznikih, ki so prejeli dva odmerka cepiva. Brez poseganja v pristojnost držav članic, da določijo lastne strategije cepljenja, bi bilo treba tudi osebo, ki je prejela en odmerek cepiva proti COVID-19 (pri cepivih z dvema odmerkoma), za katero je bilo izdano dovoljenje za promet v skladu z Uredbo (ES) št. 726/2004, potem ko je bila predhodno okužena s SARS-CoV-2, pri potovanju šteti za polno cepljeno, če je v potrdilu o cepljenju navedeno, da je bil program cepljenja po enkratnem odmerku zaključen.

                  (26)

                  Države članice bi lahko odpravile omejitve tudi v drugih primerih. V skladu s prvim pododstavkom člena 5(5) uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, če države članice priznajo dokazilo o cepljenju, da bi dovolile izvzetje iz omejitev prostega gibanja tudi v drugih razmerah, na primer po cepljenju s prvim odmerkom v seriji dveh odmerkov cepiva, pod enakimi pogoji priznajo tudi potrdila o cepljenju za cepiva proti COVID-19, zajeta s prvim pododstavkom člena 5(5) navedene uredbe. Države članice bi morale imeti tudi možnost, da iz istega razloga priznajo potrdila o cepljenju, izdana za cepivo proti COVID-19 iz drugega pododstavka člena 5(5) uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19.

                  (27)

                  Vse več dokazov podpira priporočilo, naj osebe, ki so prebolele laboratorijsko potrjeno okužbo s COVID-19, vsaj v prvih 180 dneh po prvem pozitivnem amplifikacijskem testu nukleinske kisline ne potrebujejo dodatnega s potovanjem povezanega testiranja na okužbo s SARS-CoV-2 oziroma s potovanjem povezane samoizolacije ali karantene pod pogojem, da se ohranijo blažilni ukrepi v zunajbolnišničnem okolju, kot so omejevanje fizičnih stikov, nošenje obraznih mask ter higiena rok in dihal. Na podlagi navedenega številne države članice že izvzemajo ali nameravajo izvzeti osebe, ki so bolezen prebolele, iz omejitev prostega gibanja v Uniji, skorajšnja uvedba interoperabilnega digitalnega potrdila EU o COVID-19 pa bo potnikom olajšala dokazovanje, da so po pozitivnem amplifikacijskem testu nukleinske kisline zaradi okužbe s SARS-CoV-2 bolezen preboleli.

                  (28)

                  V skladu s previdnostnim pristopom bi bilo treba vzpostaviti mehanizem zasilne zavore, ki bi državam članicam omogočil, da bi od imetnikov potrdil o cepljenju ali potrdil o preboleli bolezni ponovno zahtevale, da opravijo testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 in/ali gredo v karanteno/samoizolacijo, če bi se epidemiološke razmere v državi članici ali regiji znotraj države članice hitro poslabšale, zlasti če bi bila zabeležena velika razširjenost skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, ki povečujejo prenosljivost ali resnost poteka bolezni ali vplivajo na učinkovitost cepiva. Člen 11(2) uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 določa, da zadevna država članica v takih primerih ustrezno obvesti Komisijo in druge države članice, po možnosti 48 ur pred uvedbo takih novih omejitev. Za zagotovitev usklajevanja, zlasti kadar so vzrok za uvedene omejitve nove skrb ali pozornost vzbujajoče različice SARS-CoV-2, bi moral biti Svet v tesnem sodelovanju s Komisijo na podlagi teh informacij zadolžen za usklajen pregled razmer.

                  (29)

                  Da se zagotovi celovitost potujočih družin, se od mladoletnikov, ki potujejo s svojim staršem ali starši ali z drugo osebo, ki jih spremlja, ne bi smela zahtevati s potovanjem povezana karantena ali samoizolacija, če taka zahteva ni določena za osebo, ki jih spremlja, na primer zato, ker ima potrdilo o cepljenju ali potrdilo o preboleli bolezni. Poleg tega bi bilo treba otroke, mlajše od 12 let, izvzeti iz zahteve po s potovanjem povezanem testiranju na okužbo s SARS-CoV-2.

                  (30)

                  Države članice se spodbujajo, da, kolikor je mogoče, olajšajo potovanje iz čezmorskih držav ali ozemelj iz člena 355(2) PDEU in navedenih v Prilogi II k PDEU, ali Ferskih otokov.

                  (31)

                  Sledenje stikom je osrednji steber boja proti širjenju virusa, zlasti v povezavi s pojavom novih različic. Hkrati je učinkovito in pravočasno sledenje stikom zahtevnejše, kadar ga je treba izvajati preko meja in za veliko število potnikov, ki potujejo tesno skupaj. V ta namen bi morale države članice razmisliti o tem, da bi od oseb, ki na njihovo ozemlje vstopajo s kolektivnimi prevoznimi sredstvi s predhodno dodeljenim sedežem ali kabino, zahtevale, da predložijo obrazec za lokalizacijo potnika (PLF) v skladu z zahtevami glede varstva podatkov, zlasti kadar se testirajo šele ob prihodu. Zato je konzorcij „EU Healthy Gateways“ razvil skupni digitalni obrazec za lokalizacijo potnika (18), ki bi ga države članice lahko uporabljale. Države članice bi bilo treba spodbujati, naj se pridružijo platformi za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov, ki je del sistema zgodnjega obveščanja in odzivanja, da bi okrepile svoje zmogljivosti za čezmejno sledenje stikom za vse načine prevoza. Platforma za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov bo omogočila varno, pravočasno in učinkovito izmenjavo podatkov med pristojnimi organi držav članic, tako da jim bo omogočila interoperabilno in samodejno pošiljanje informacij iz njihovih obstoječih nacionalnih digitalnih sistemov za obrazce za lokalizacijo potnikov in ustreznih epidemioloških informacij drugim pristojnim organom. V ta namen je Komisija 27. maja 2021 sprejela Izvedbeni sklep Komisije o spremembi Izvedbenega sklepa (EU) 2017/253 glede opozoril zaradi resnih čezmejnih nevarnosti za zdravje in za sledenje stikom v zvezi s potniki, identificiranimi prek obrazcev za lokalizacijo potnikov (19).

                  (32)

                  Države članice bi bilo treba spodbujati, naj objavijo ustrezne informacije tudi v strojno berljivi obliki, da bi deležnikom, kot so izvajalci storitev čezmejnega potniškega prevoza, olajšali obdelavo.

                  (33)

                  Glede na spreminjajoče se epidemiološko stanje in ob upoštevanju novih pomembnih znanstvenih dokazov, vključno s potrebo po vnovični imunizaciji, da se zagotovi zaščita pred novimi različicami, ali potrebo po rednih obnovitvenih odmerkih, bi morala Komisija ob pomoči Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni še naprej redno pregledovati to priporočilo, zlasti ko bo dosežena visoka stopnja precepljenosti. V okviru tega pregleda bi morala Komisija ocenjevati tudi merila, potrebe po podatkih in pragove iz tega priporočila, vključno s tem, ali bi bilo treba upoštevati druga merila, kot so stopnja testiranja, stopnje hospitalizacije, precepljenost in obseg sekvenciranja, ali prilagoditi pragove, ter svoje ugotovitve posredovati Svetu v preučitev, po potrebi skupaj s predlogom za spremembo tega priporočila –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      Priporočilo Sveta (EU) 2020/1475 o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19 se spremeni:

                  1.

                  v točki 8 se točka (c) nadomesti z naslednjim:

                              „(c)

                              ‚stopnjo testiranja‘, tj. število testov na COVID-19, opravljenih na 100 000 prebivalcev v zadnjem tednu;“;

                  2.

                  v točki 8 se dodata naslednji točki (d) in (e):

                              „(d)

                              precepljenost, kot jo sporoči Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (20);

                              (e)

                              razširjenost skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, o katerih poroča Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni, ob upoštevanju obsega sekvenciranja in njihove stopnje prenosa na območju EU/EGP.“;

                  3.

                  v točki 10 se točke (a), (b) in (c) nadomestijo z naslednjim:

                              „(a)

                              zeleno, če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju nižja od 50 in stopnja pozitivnih testov na COVID-19 nižja od 4 % ali če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju nižja od 75 in stopnja pozitivnih testov na COVID-19 nižja od 1 %;

                              (b)

                              oranžno, če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju nižja od 50 in stopnja pozitivnih testov na COVID-19 4 % ali višja; če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju 50 ali več vendar nižja od 75 in stopnja pozitivnih testov na COVID-19 1 % ali višja; ali če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju med 75 in 200, stopnja pozitivnih testov na COVID-19 pa nižja od 4 %;

                              (c)

                              rdečo, če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju med 75 in 200 in stopnja pozitivnih testov na COVID-19 4 % ali višja, oziroma če je stopnja skupno sporočenih primerov COVID-19 v 14-dnevnem obdobju višja od 200, vendar nižja od 500;“;

                  4.

                  v točki 13 se točke (b), (c) in (d) nadomestijo z naslednjim:

                              „(b)

                              bi lahko države članice upoštevale dodatna merila in trende, vključno s precepljenostjo. Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni bo v ta namen tedensko zagotavljal podatke o velikosti populacije, stopnji hospitalizacije, stopnji sprejema na oddelke za intenzivno nego in stopnji umrljivosti, če so ti na voljo;

                              (c)

                              bi morale države članice upoštevati tudi epidemiološko stanje na svojem ozemlju, vključno z razširjenostjo skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, precepljenostjo, politikami testiranja, številom opravljenih testov in stopnjo pozitivnih testov ter drugimi epidemiološkimi kazalniki;

                              (d)

                              bi morale države članice upoštevati strategije testiranja in posebno pozornost nameniti razmeram na območjih z visokimi stopnjami testiranja, zlasti na območjih s stopnjo testiranja 10 000 ali več testov na COVID-19, opravljenih na 100 000 prebivalcev v zadnjem tednu.“;

                  5.

                  v točki 13 se črta točka (e);

                  6.

                  točka 16a se nadomesti z naslednjim:

                              „Države članice bi morale močno odsvetovati vsa nenujna potovanja na območja, ki so opredeljena kot ‚temno rdeča‘ na podlagi točke 10, in z njih.

                              Države članice bi morale močno odsvetovati tudi vsa nenujna potovanja na območja z visoko razširjenostjo skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 in z njih ter na območja z neznano razširjenostjo zaradi nezadostnega obsega sekvenciranja in z njih.

                              Hkrati bi si morale države članice prizadevati za preprečitev motenj nujnih potovanj, ohranitev nemotenega pretoka prometa v skladu s sistemom ‚zelenih voznih pasov‘ ter za preprečitev motenj v dobavnih verigah ter gibanju delavcev in samozaposlenih, ki potujejo iz poklicnih ali poslovnih razlogov.“;

                  7.

                  točka 17 se nadomesti z naslednjim:

                              „Države članice načeloma ne bi smele zavrniti vstopa osebam, ki potujejo iz drugih držav članic.

                              Države članice, ki menijo, da je potrebno, da na podlagi lastnih postopkov odločanja uvedejo omejitve prostega gibanja iz razlogov javnega zdravja, bi lahko od oseb, ki potujejo z območja, ki je opredeljeno kot ‚oranžno‘, ‚rdeče‘ ali ‚sivo‘ na podlagi točke 10, zahtevale, da imajo potrdilo o testiranju, izdano v skladu z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, iz katerega je razviden negativen rezultat testa, ki je bil pridobljen

                                          —

                                          največ 72 ur pred prihodom v primeru molekularnega testa za dokaz prisotnosti pomnožene nukleinske kisline (NAAT) ali

                                          —

                                          največ 48 ur pred prihodom v primeru hitrih antigenskih testov.

                              Od oseb, ki potujejo z območja, ki je opredeljeno kot ‚oranžno‘ na podlagi točke 10 in nimajo takega potrdila o testiranju, bi se lahko zahtevalo, da po prihodu opravijo test.

                              Od oseb, ki potujejo z območja, ki je opredeljeno kot ‚rdeče‘ ali ‚sivo‘ na podlagi točke 10 in nimajo takega potrdila o testiranju, bi se lahko zahtevalo, da odidejo v karanteno ali samoizolacijo, dokler rezultat njihovega testa po prihodu ne bi bil negativen, razen če se pri njih pojavijo simptomi COVID-19.

                              Države članice bi si morale še bolj prizadevati za usklajevanje glede dolžine karantene/samoizolacije in nadomestnih možnosti. Spodbujati bi bilo treba razvoj testiranja, kadar koli je to mogoče in v skladu s strategijami, ki jih določijo države članice.

                              Test na okužbo s SARS-CoV-2, ki se zahteva v skladu s to točko, je lahko, kot ga določi ciljna država članica potovanja, bodisi molekularni test za dokaz prisotnosti pomnožene nukleinske kisline (NAAT) bodisi hitri antigenski test iz Priloge I k skupnemu seznamu hitrih antigenskih testov na COVID-19, o katerem se je dogovoril Odbor za zdravstveno varnost (21). Države članice bi morale zagotavljati cenovno in široko dostopne možnosti testiranja ter poskrbeti, da to ne bo negativno vplivalo na zagotavljanje osnovnih storitev javnega zdravstva, zlasti kar zadeva laboratorijske zmogljivosti.“;

                  8.

                  vstavi se naslednja točka 17aa:

                              „Z odstopanjem od točk 17 in 17a ter brez poseganja v točko 18a za imetnike potrdil o cepljenju, izdanih v skladu z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, s cepivom proti COVID-19 iz prvega pododstavka člena 5(5) navedene uredbe, v skladu s katerim je od polnega cepljenja preteklo vsaj 14 dni, ne bi smele veljati dodatne omejitve prostega gibanja, kot so dodatno s potovanjem povezano testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 ali s potovanjem povezana samoizolacija oziroma karantena. V tem priporočilu bi bilo treba polno cepljenje razumeti kot:

                                          (a)

                                          prejem drugega odmerka v seriji dveh odmerkov;

                                          (b)

                                          prejem cepiva z enkratnim odmerkom;

                                          (c)

                                          prejem enega odmerka cepiva z dvema odmerkoma po predhodni okužbi s SARS-CoV-2.;

                              Države članice bi lahko tovrstne dodatne omejitve odpravile tudi po prvem odmerku v seriji dveh odmerkov cepiva, pri čemer bi upoštevale vpliv skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 na učinkovitost cepiva po cepljenju le z enim odmerkom, pa tudi za cepiva, zajeta v drugem pododstavku člena 5(5) uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19.“;

                  9.

                  vstavi se naslednja točka 17ab:

                              „Z odstopanjem od točk 17 in 17a ter brez poseganja v točko 18a za imetnike potrdil o preboleli bolezni, izdanih v skladu z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, iz katerih je razvidno, da je od datuma prvega pozitivnega rezultata testa preteklo manj kot 180 dni, ne bi smele veljati dodatne omejitve prostega gibanja, kot so dodatno s potovanjem povezano testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 ali s potovanjem povezana samoizolacija oziroma karantena.“;

                  10.

                  za točko 17b se vstavi naslednji naslov:

                              „Obravnava skrb ali pozornost vzbujajočih različic“;

                  11.

                  točka 18 se nadomesti z naslednjim:

                              „Države članice bi morale upoštevati razširjenost skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, zlasti različic, ki povečujejo prenosljivost ali resnost bolezni ali vplivajo na učinkovitost cepiva, pa tudi obseg sekvenciranja in njihovo stopnjo prenosa na območju EU/EGP, ne glede na to, kako je zadevno območje opredeljeno. V ta namen bi morale države članice uporabiti podatke in ocene tveganja, ki jih objavi Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni, o skrb ali pozornost vzbujajočih različicah v EU/EGP. Za pridobivanje pravočasnih in natančnih informacij o pojavljanju in razširjenosti skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2 Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni priporoča, da države članice izvajajo priporočeni obseg sekvenciranja, in sicer vsaj 10 % ali 500 sekvenciranj pozitivnih primerov SARS-CoV-2 na teden.

                              Države članice bi morale tedensko zagotavljati podatke o rezultatih sekvenciranja pozitivnih primerov SARS-CoV-2 in obsegu sekvenciranja, tudi na regionalni ravni, da bi zagotovili, da so lahko vsi ukrepi usmerjeni na tiste regije, kjer so nujno potrebni.“;

                  12.

                  vstavi se naslednja točka 18a:

                              „Če bi se epidemiološke razmere v regiji znotraj države članice ali v državi članici hitro poslabšale, zlasti zaradi velike razširjenosti skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, ki:

                                          (a)

                                          povečujejo prenosljivost različice in resnost poteka okužbe in vplivajo na imunost ali učinkovitost cepiva, ter

                                          (b)

                                          če v večini drugih držav članic ni primerljivega ustreznega prenosa v skupnosti,

                              bi lahko države članice sprožile zasilno zavoro. Na podlagi tega bi morale države članice od imetnikov potrdil o cepljenju ali potrdil o preboleli bolezni, izdanih v skladu z uredbo o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, izjemoma in začasno zahtevati, da opravijo testiranje na okužbo s SARS-CoV-2 in/ali gredo v karanteno/samoizolacijo. Tovrstni ukrepi bi morali biti po možnosti omejeni na regionalno raven.

                              Pred sprožitvijo zasilne zavore bi morale biti države članice na podlagi ocene ustreznih dokazov Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni in nacionalnih zdravstvenih organov zlasti pozorne na:

                                          (a)

                                          skrb ali pozornost vzbujajoče različice z odkritimi primeri nadaljnjega prenosa v skupnosti na zadevnem območju, in

                                          (b)

                                          obseg sekvenciranja v zadevni državi članici, zlasti ali je znatno pod ravnmi, ki jih priporoča Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni, ali nad njimi.

                              Svet bi moral na podlagi informacij, predloženih Komisiji in državam članicam v skladu s členom 11 uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19, zlasti kadar so uvedene omejitve zaradi novih skrb ali pozornost vzbujajočih različic SARS-CoV-2, v tesnem sodelovanju s Komisijo in s podporo Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni usklajeno proučiti trenutno stanje. Ob tej priložnosti bi lahko Komisija, kot je potrebno in ustrezno, predložila predloge o usklajenih merilih za kartiranje območij, na katerih so bile sporočene nove skrb ali pozornost vzbujajoče različice SARS-CoV-2.“;

                  13.

                  za točko 18a se vstavi naslednji naslov:

                              „Posebne kategorije potnikov in druge določbe“;

                  14.

                  točka 19a se nadomesti z naslednjim:

                              „V skladu s točko 17a in ob upoštevanju izjem iz točk 17aa in 17ab bi morale osebe z nujno funkcijo ali nujno potrebo po potovanju, ki potujejo s ‚temno rdečega‘ območja, opraviti test in iti v karanteno/samoizolacijo, če to ne učinkuje nesorazmerno na opravljanje njihove funkcije ali na njihovo potrebo po potovanju.

                              Z odstopanjem od navedenega se od delavcev v prevozništvu in izvajalcev prevoznih storitev v skladu s točko 19(b) ne bi smelo zahtevati, da ob izvajanju te nujne funkcije opravijo test na okužbo s COVID-19 ali gredo v karanteno v skladu s točkama 17 in 17a. Kadar država članica sproži zasilno zavoro v skladu s točko 18a in zato od delavcev v prevozništvu in izvajalcev prevoznih storitev zahteva, da opravijo test na okužbo s COVID-19, bi bilo treba uporabiti hitre antigenske teste in ne zahtevati karantene, kar ne bi smelo povzročati motenj v prevozu. Če pride do motenj v prevozu ali dobavni verigi, bi morale države članice nemudoma odpraviti ali razveljaviti take zahteve po sistematičnem testiranju, da se ohrani delovanje ‚zelenih voznih pasov‘.“;

                  15.

                  točka 19b se nadomesti z naslednjim:

                              „Poleg izjem iz točke 19a države članice osebam, ki živijo v obmejnih regijah in potujejo čez mejo vsak dan ali pogosto za namene dela, poslovanja, izobraževanja, družine, zdravstvene oskrbe ali nege, ne bi smele odrediti testiranja ali karantene/samoizolacije, kar zlasti velja za osebe, ki opravljajo kritične funkcije ali so nepogrešljive za kritično infrastrukturo. Če se v teh regijah uvede zahteva po testiranju pri čezmejnih potovanjih, bi morali biti pogostost in vrsta testiranj pri takih osebah sorazmerni ter bi morali omogočati izjeme iz točk 17aa in 17ab. Če je epidemiološko stanje na obeh straneh meje primerljivo, se ne bi smela uvesti nobena zahteva glede s potovanjem povezanega testiranja. Od oseb, ki trdijo, da so v položaju s področja uporabe te točke, bi se lahko zahtevalo, da predložijo dokumentarna dokazila ali izjavo o tem.“;

                  16.

                  vstavi se naslednja točka 19c:

                              „Od mladoletnikov, ki potujejo s svojim staršem ali starši ali z drugo osebo, ki jih spremlja, se ne bi smelo zahtevati, da gredo v s potovanjem povezano karanteno/samoizolacijo, kadar se to ne zahteva od osebe, ki jih spremlja, na primer zaradi izjem iz točk 17aa in 17ab. Poleg tega bi bilo treba otroke, mlajše od 12 let, izvzeti iz zahteve po s potovanjem povezanem testiranju na okužbo s SARS-CoV-2.“;

                  17.

                  točka 20 se nadomesti z naslednjim:

                              „Države članice bi morale preučiti zahtevo, da osebe, ki potujejo na njihovo ozemlje s kolektivnimi prevoznimi sredstvi s predhodno dodeljenim sedežem ali kabino, predložijo obrazce za lokalizacijo potnika v skladu z zahtevami glede varstva podatkov. V ta namen se države članice spodbujajo, da uporabijo skupni digitalni obrazec za lokalizacijo potnika, ki ga je razvil EU Healthy Gateways (22). Države članice bi morale razmisliti tudi o tem, da se pridružijo platformi za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov, da bi okrepile svoje zmogljivosti za čezmejno iskanje stikov za vse vrste prevoza.“;

                  18.

                  točka 23 se nadomesti z naslednjim:

                              „Če se pri osebi ob prihodu v namembni kraj pojavijo simptomi, bi bilo treba opraviti testiranje, diagnozo, izolacijo in iskanje stikov v skladu z lokalno prakso, vstop pa se ji ne bi smel zavrniti. Informacije o primerih, odkritih ob prihodu, bi bilo treba zaradi iskanja stikov prek platforme za izmenjavo obrazcev za lokalizacijo potnikov, kadar je ustrezno, sicer pa prek sistema zgodnjega obveščanja in odzivanja, nemudoma posredovati javnozdravstvenim organom držav, v katerih je zadevna oseba bivala zadnjih 14 dni.“;

                  19.

                  točka 25 se nadomesti z naslednjim:

                              „V skladu s členom 11 uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 bi morale države članice zadevne deležnike in širšo javnost jasno, izčrpno in pravočasno obvestiti o vseh omejitvah prostega gibanja, vseh spremljajočih zahtevah (na primer o tem, da morajo pred odhodom opraviti test, o tem, kateri specifični testi na okužbo s SARS-CoV-2 izpolnjujejo pogoje za izvzetje iz omejitev, ali o tem, da je treba predložiti obrazce za lokalizacijo potnika) in ukrepih, ki se uporabljajo za potnike, ki potujejo z območij z višjim tveganjem, in to čim prej pred začetkom veljavnosti novih ukrepov. Praviloma bi bilo treba te informacije objaviti 24 ur pred začetkom veljavnosti ukrepov, ob upoštevanju dejstva, da je pri epidemioloških izrednih razmerah potrebna določena prožnost. Informacije bi morale biti objavljene tudi v strojno berljivi obliki.

                              Te informacije bi morale države članice redno posodabljati, biti pa bi morale na voljo tudi na spletni platformi ‚Re-open EU‘, ki bi morala vključevati zemljevid, ki ga bo redno objavljal Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni na podlagi točk 10 in 11.

                              Vsebina ukrepov, geografsko področje njihove uporabe in kategorije oseb, za katere se uporabljajo, bi morali bili jasno opisani.“;

                  20.

                  za točko 25 se vstavi naslednji naslov:

                              „Uvedba digitalnega potrdila EU o COVID-19“;

                  21.

                  vstavi se naslednja točka 25a:

                              „Digitalno potrdilo EU o COVID-19 bi se moralo začeti uvajati čim prej, in sicer na podlagi tehničnih specifikacij, ki so jih države članice razvile v mreži e-zdravje (23).

            Pred začetkom uporabe uredbe o digitalnem potrdilu EU o COVID-19 bi morala sklicevanja v tem priporočilu na potrdila, izdana v skladu z navedeno uredbo, zajemati tudi potrdila, izdana v drugi obliki, brez poseganja v uporabo potrdil v drugih oblikah v skladu z navedeno uredbo.“.

         V Luxembourgu, 14. junija 2021

               Za Svet

               predsednica

            A. MENDES GODINHO

         (1)  UL L 337, 14.10.2020, str. 3.

         (2)  Na voljo na: https://www.ecdc.europa.eu/en/covid-19/situation-updates/weekly-maps-coordinated-restriction-free-movement.

         (3)  UL L 36 I, 2.2.2021, str. 1.

         (4)  UL C 96 I, 24.3.2020, str. 1.

         (5)  UL L 182, 21.5.2021, str. 1.

         (6)  Uredba (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Unije za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila (UL L 136, 30.4.2004, str. 1).

         (7)  https://extranet.who.int/pqweb/key-resources/documents/status-covid-19-vaccines-within-who-eulpq-evaluation-process

         (8)  Dok. EUCO 5/21.

         (9)  Uredba (EU) 2021/953 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2021 o okviru za izdajanje, preverjanje in priznavanje interoperabilnih potrdil o cepljenju, testu in preboleli bolezni v zvezi s COVID-19 (digitalno COVID potrdilo EU) za olajšanje prostega gibanja med pandemijo COVID-19 (UL L 211, 15.6.2021, str. 1).

         (10)  Na voljo na: https://ec.europa.eu/health/ehealth/covid-19_sl.

         (11)  https://vaccinetracker.ecdc.europa.eu/public/extensions/COVID-19/vaccine-tracker.html#uptake-tab

         (12)  Na voljo na: https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/preparedness_response/docs/covid-19_rat_common-list_en.pdf.

         (13)  https://www.ecdc.europa.eu/en/covid-19/variants-concern

         (14)  https://www.ecdc.europa.eu/en/covid-19/situation-updates/variants-dashboard

         (15)  COM(2021) 35 final.

         (16)  Na voljo na: https://www.ecdc.europa.eu/sites/default/files/documents/Interim-guidance-benefits-of-full-vaccination-against-COVID-19-for-transmission-and-implications-for-non-pharmaceutical-interventions.pdf.

         (17)  Na voljo na: https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/overview-implementation-covid-19-vaccination-strategies-and-vaccine-deployment.

         (18)  https://www.euplf.eu/en/home/index.html

         (19)  C(2021) 3921.

         (20)  https://vaccinetracker.ecdc.europa.eu/public/extensions/COVID-19/vaccine-tracker.html

         (21)  Na voljo na: https://ec.europa.eu/health/sites/default/files/preparedness_response/docs/covid-19_rat_common-list_en.pdf.

         (22)  https://www.euplf.eu/en/home/index.html

         (23)  Na voljo na: https://ec.europa.eu/health/ehealth/covid-19_sl.