title: Priporočilo Sveta z dne 30. oktobra 2020 o Mostu do delovnih mest – okrepitev jamstva za mlade in nadomestitvi Priporočila Sveta z dne 22. aprila 2013 o vzpostavitvi jamstva za mladino 2020/C 372/01

text:
               4.11.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 372/1

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 30. oktobra 2020
      o Mostu do delovnih mest – okrepitev jamstva za mlade in nadomestitvi Priporočila Sveta z dne 22. aprila 2013 o vzpostavitvi jamstva za mladino
      (2020/C 372/01)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 v povezavi s členom 149 Pogodbe,
      ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Evropski parlament, Svet in Komisija so novembra 2017 razglasili evropski steber socialnih pravic, ki določa 20 načel in pravic v podporo dobro delujočim in pravičnim trgom dela ter sistemom socialnega varstva. Evropski steber socialnih pravic določa pravico do poštenih delovnih pogojev, navaja, da treba na vseh področjih zagotoviti enako obravnavanje in enake možnosti žensk in moških, ter določa pravico do dostopa do socialne zaščite in usposabljanja. Navaja tudi, da poskusne dobe ne bi smele trajati nerazumno dolgo in da je zloraba netipičnih pogodb o zaposlitvi prepovedana. Načelo 4 („Aktivna podpora zaposlovanju“) navaja, da imajo mladi „pravico do nadaljnjega izobraževanja, vajeništva, pripravništva ali ponudbe za zaposlitev v štirih mesecih od dne, ko postanejo brezposelni ali prenehajo z izobraževanjem“.

                  (2)

                  Smernice za politike zaposlovanja držav članic, ki jih je Svet sprejel s svojim Sklepom (EU) 2019/1181 (1), in zlasti smernica 6, pozivajo države članice, naj še naprej obravnavajo brezposelnost mladih in vprašanje mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, s preprečevanjem zgodnjega opuščanja šolanja in s strukturnimi izboljšavami prehoda iz šolanja v zaposlitev, vključno s celovitim izvajanjem jamstva za mlade.

                  (3)

                  Priporočilo Sveta z dne 20. decembra 2012 o potrjevanju neformalnega in priložnostnega učenja (2) določa elemente in načela za potrjevanje neformalnega in priložnostnega učenja, ki posameznikom omogočajo, da se jim potrdijo znanje, spretnosti in kompetence, pridobljeni z neformalnim in priložnostnim učenjem, ter da pridobijo polne ali, kjer je to primerno, delne kvalifikacije.

                  (4)

                  Priporočilo Sveta z dne 19. decembra 2016 z naslovom Poti izpopolnjevanja: nove priložnosti za odrasle (3) priporoča, naj se odraslim z nizko ravnijo spretnosti, znanj in kompetenc glede na individualne potrebe ponudi priložnost, da pridobijo minimalno raven bralne in matematične pismenosti ter digitalne kompetence ali pridobijo širši nabor spretnosti, znanj in kompetenc.

                  (5)

                  Priporočilo Sveta z dne 22. maja 2018 o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje (4) poziva države članice, naj podprejo razvoj osnovnih digitalnih spretnosti ter zvišajo in izboljšajo raven digitalne kompetence v vseh segmentih prebivalstva.

                  (6)

                  Priporočilo Sveta z dne 10. marca 2014 o okviru za kakovost pripravništev (5) daje na voljo smernice za zagotavljanje kakovostnih pripravništev in vključuje elemente kakovosti, ki se nanašajo zlasti na učne vsebine in delovne pogoje ter preglednost finančnih pogojev in praks zaposlovanja.

                  (7)

                  Priporočilo Sveta z dne 15. marca 2018 o evropskem okviru za kakovostna in učinkovita vajeništva (6) opredeli 14 ključnih meril, ki naj bi jih države članice in deležniki uporabljale za razvoj kakovostnih in učinkovitih vajeništev, ki zagotavljajo razvoj specifičnih poklicnih znanj in spretnosti ter osebni razvoj vajencev.

                  (8)

                  Uredba (EU) 2019/1700 Evropskega parlamenta in Sveta (7) določa skupni okvir za sedem prejšnjih neodvisnih zbirk podatkov, vključno z anketo o delovni sili EU. Z navedenim skupnim okvirom, in sicer z integrirano evropsko socialno statistiko, se dosegajo podrobnejši primerjalni podatki po vsej EU, ki bodo omogočili boljše razumevanje prehoda mladih iz izobraževanja v zaposlitev, s čimer se bodo natančneje zajeli njihovo učenje in delovne izkušnje, pa tudi njihove osnovne individualne značilnosti.

                  (9)

                  Evropski svet v svojih sklepih z dne 15. decembra 2016 poziva k nadaljevanju jamstva za mlade. Svet v svojih sklepih z dne 15. junija 2017 znova potrjuje, da je odpravljanje brezposelnosti in neaktivnosti med mladimi še vedno prednostna naloga politike, meni, da sta bila jamstvo za mlade in pobuda za zaposlovanje mladih močna spodbuda za strukturne reforme in inovacije v politiki, ter poudarja, da doseganje mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, zahteva odločna in vztrajna prizadevanja nacionalnih organov ter medsektorsko sodelovanje.

                  (10)

                  Evropski parlament v svoji resoluciji z dne 18. januarja 2018 o izvajanju pobude za zaposlovanje mladih v državah članicah poziva države članice, naj oblikujejo ustrezne in prilagojene strategije obveščanja, da bi dosegle vse mlade, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, ter naj uporabijo celostni pristop k zagotavljanju bolj individualizirane pomoči in storitev za podporo mladim, ki se spoprijemajo z več ovirami. Evropski parlament poudarja, da je treba izboljšati kakovost ponudb v okviru jamstva za mlade in pobude za zaposlovanje mladih, ter poziva k nadaljnji razpravi glede upravičene starostne skupine.

                  (11)

                  Evropski zeleni dogovor je nova strategija Unije za rast. Njen cilj je preobraziti Unijo v pravično in uspešno družbo s sodobnim, z viri gospodarnim in konkurenčnim gospodarstvom, ki do leta 2050 ne bo ustvarjalo nobenih neto emisij toplogrednih plinov in v katerem bo gospodarska rast ločena od rabe virov.

                  (12)

                  Komisija je za pomoč pri odpravljanju gospodarskih in družbenih posledic pandemije COVID-19 ter zagonu evropskega okrevanja po teh posledicah ter za ohranjanje in ustvarjanje delovnih mest predlagala obsežen načrt okrevanja za Evropo, ki temelji na izkoriščanju celotnega potenciala proračuna Unije, in instrument za okrevanje „Next Generation EU“. Ta instrument bo ključnega pomena, da se med drugim podprejo kratkoročni ukrepi za podporo zaposlovanju, vključno z zaposlovanjem mladih, pa tudi naložbe v dolgoročnejše reforme politik, povezanih s trgom dela ter sistemi socialne zaščite, izobraževanja in usposabljanja.

                  (13)

                  Leta 2013, v času prejšnje gospodarske recesije, je stopnja brezposelnosti mladih (15–24 let) v Uniji znašala 24,4 % (povišanje s 16 % v letu 2008), v nekaterih državah članicah celo več kot 50 %, število mladih med 15. in 24. letom, ki niso bili zaposleni, se niso izobraževali ali usposabljali, pa je dosegalo 6,5 milijona. V odziv je bilo aprila 2013 sprejeto Priporočilo Sveta o vzpostavitvi jamstva za mladino (8). To priporočilo predstavlja obsežen usklajen odziv na ravni Unije na izzive, s katerimi se soočajo mladi, in temelji na izobraževalnih in aktivnih ukrepih politike trga dela v državah članicah.

                  (14)

                  Pandemija COVID-19 je potegnila Unijo v gospodarsko recesijo, ki je brez primere in bo verjetno ponovno povzročila izjemno visoke stopnje brezposelnosti mladih ter mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo. Gospodarstvo Unije naj bi se leta 2020 močno skrčilo in prišlo v obdobje najhujše recesije v njeni zgodovini. Mladi, ki so že v prekarnem položaju na trgu dela ali ki so se z ovirami pri dostopu do zaposlitve soočali že pred izbruhom pandemije, bodo najbolj prizadeti, tisti, ki v tem času vstopajo na trg dela, pa bodo težje našli prvo zaposlitev. Glede na sedanjo krizo je treba jamstvo za mlade okrepiti.

                  (15)

                  Mladi se morda soočajo z več izzivi na trgu dela, tudi zaradi prehodnih življenjskih obdobij, ki jih doživljajo, ker imajo malo delovnih izkušenj ali so brez njih, in zaradi drugih ovir pri vstopanju na svet dela. Kot kažejo pretekle recesije, so mladi bolj prizadeti kot starejši, bolj izkušeni delavci.

                  (16)

                  Pri mladih ženskah obstaja večja verjetnost za prehod v neaktivnost kot pri mladih moških zaradi obveznosti oskrbe, kot so skrb za otroke ali vzdrževane odrasle in druge osebne ali družinske obveznosti. Obveznost oskrbe je kot razlog za neaktivnost več kot petkrat bolj pogosta med mladimi ženskami kot med mladimi moškimi. To lahko privede do povečanja vrzeli stopnje zaposlenosti po spolu s trajnimi posledicami v celotnem življenju žensk.

                  (17)

                  Brezposelnost in neaktivnost mladih ter omejen dostop do vključujočega visokokakovostnega izobraževanja in usposabljanja ter socialne zaščite imajo lahko negativne posledice, kot so večje tveganje za brezposelnost v prihodnosti, nižja raven prihodnjega zaslužka, izguba človeškega kapitala in medgeneracijski prenos revščine. Te posledice se preobražajo v individualne stiske ter ustvarjajo neposredne in posredne stroške za celotno družbo. Krepijo tudi regionalne neenakosti, na primer ker si mladi ne morejo zagotoviti trajnostne vključitve na trg dela na podeželskih ali oddaljenih območjih in zato iščejo priložnosti drugje.

                  (18)

                  Nenehni razvoj, kot sta avtomatizacija in digitalizacija proizvodnje in storitev, še naprej preoblikuje svet dela. Mladi so prekomerno zastopani v nestandardnih zaposlitvah, kot sta platformno ali priložnostno delo, kjer morda nimajo dostopa do ustrezne socialne zaščite. Mladi so med skupinami, ki so izpostavljene izgubi dela zaradi avtomatizacije, saj je na začetniških delovnih mestih večji del nalog mogoče avtomatizirati. Obenem pa digitalne tehnologije ustvarjajo nova delovna mesta in povečujejo povpraševanje po znanjih in spretnostih, potrebnih za digitalno preobrazbo v več gospodarskih sektorjih.

                  (19)

                  Naložbe v človeški kapital mladih Evropejcev in Evropejk danes bodo pomagale socialno tržnim gospodarstvom Evrope, da bodo kos izzivom prihodnosti in bodo obvladala demografske spremembe, pri čemer bodo v celoti upoštevala digitalno dobo in rast delovnih mest v zelenem gospodarstvu. Takšne naložbe so tesno povezane z reformami trga dela, s katerimi se lahko obravnavajo nekatere strukturne težave mladih in jim zagotovijo boljši izhodiščni položaj. Unija bo lahko v celoti izkoristila prednosti aktivne, inovativne in usposobljene delovne sile, pri čemer se bo izognila zelo visokim ekonomskim in socialnim stroškom zaradi mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo.

                  (20)

                  Okrepljeno jamstvo za mlade lahko prispeva k ustvarjanju zaposlitvenih priložnosti za mlade, spodbujanju podjetništva mladih in podpiranju izkoriščanja priložnosti, ki izhajajo iz digitalnega in zelenega prehoda. Pomaga lahko zmanjšati trdovratne posledice na trgu dela zaradi hude upočasnitve gospodarske rasti s spodbujanjem podjetij k zaposlovanju brezposelnih mladih, vključno s tistimi, ki so bili brezposelni pred izbruhom pandemije, in zagotavljanjem usposabljanja, ki bo olajšalo usklajevanje med brezposelnimi in neaktivnimi mladimi ter prostimi delovnimi mesti.

                  (21)

                  Okrepljeno jamstvo za mlade bi moralo zagotavljati, da vsi mladi v štirih mesecih po tem, ko postanejo brezposelni ali se prenehajo formalno izobraževati, prejmejo kakovostno ponudbo za zaposlitev, nadaljnje izobraževanje, vajeništvo ali pripravništvo. Da bi dosegli ta cilj, bi bilo treba mladim zagotoviti pot do stabilnega vključevanja na trg dela ter doseči in motivirati več mladih, ne glede na ovire, s katerimi se morda soočajo, pri tem pa zagotoviti, da nihče ni zapostavljen. Okrepljeno jamstvo za mlade bi si moralo prizadevati za podpiranje mladih pri pridobivanju dragocenih delovnih izkušenj ter razvijanju ustreznih znanj in spretnosti za spreminjajoči se svet dela, zlasti tistih, ki so pomembni za sektorje rasti ter za zeleni in digitalni prehod. Kakovost vajeništva ima pri tem pomembno vlogo. Povečati je treba ponudbo vajeništev, zlasti v fazi okrevanja, in spodbujati udeležbo podjetij, da se omogoči lažji prehod v zaposlitev. Vajeništva pripravljajo mlade na delovna mesta, po katerih se veliko povprašuje, in jim s tem zagotavljajo pot k trajnostnemu vključevanju na trg dela, tudi na lokalni ravni.

                  (22)

                  V Priporočilu Sveta iz leta 2013 o vzpostavitvi jamstva za mladino so se države članice zavezale, da bodo vsi mladi, mlajši od 25 let, v štirih mesecih po tem, ko postanejo brezposelni ali se prenehajo formalno izobraževati, prejeli kakovostno ponudbo za zaposlitev, nadaljnje izobraževanje, vajeništvo ali pripravništvo. Z razširitvijo starostne skupine za vključitev mladih v starosti od 25 do 29 let se potrjuje, da prehod iz izobraževanja v zaposlitev ter trajnostna vključitev na trg dela trajata dlje zaradi spreminjajoče se narave dela, daljšega obdobja izobraževanja ter znanj in spretnosti, po katerih se povprašuje. Pomembno je priznati, da bo upad gospodarske rasti kot posledica pandemije COVID-19 povzročil, da bo več ljudi, starih od 25 do 29 let, postalo brezposelnih in potrebovalo podporo. To pomeni tudi uskladitev z ukrepi in programi držav članic v zvezi z mladimi, ki so na splošno na voljo mladim v starosti med 15. in 29. letom.

                  (23)

                  Mladi, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, so heterogena skupina. Pri nekaterih mladih je lahko dejstvo, da niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, znak številnih in zakoreninjenih prikrajšanosti ter lahko kaže na dolgotrajnejšo odmaknjenost od družbe, zaradi česar so potrebni trajnejši ukrepi. Nekateri mladi so še posebno ranljivi, na primer mladi, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje, ali mladi z neustrezno izobrazbo ali usposabljanjem, ki imajo pogosto omejen dostop do socialne zaščite, omejen dostop do finančnih virov, prekarne delovne pogoje ali so lahko žrtve diskriminacije. Za druge, kot so visoko usposobljeni mladi ali mladi, ki že imajo pomembne in še vedno relevantne delovne izkušnje, je verjetno, da bodo v položaju mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, le začasno, saj se srečujejo z majhnimi ovirami pri vstopu na trg dela in niso inherentno ranljivi. Okrepljeno jamstvo za mlade bi moralo upoštevati, da mladi, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, potrebujejo individualiziran pristop: za nekatere mlade, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, bi morda zadostoval ohlapnejši pristop, medtem ko bi drugi, ranljivejši mladi, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, morda potrebovali intenzivnejše, daljše in celovitejše ukrepe. Ukrepi bi morali temeljiti na pristopu, pri katerem se upoštevajo razlike med spoloma, ter priznavati razlike med okoliščinami na nacionalni, regionalni in lokalni ravni.

                  (24)

                  Več kot petina mladih v Uniji ne dosega osnovne ravni digitalnih znanj in spretnosti, pri čemer je pri nizko kvalificiranih mladih več kot trikrat verjetneje, da bodo pri digitalnih znanjih in spretnostih dosegali podpovprečne rezultate kot pri visoko kvalificiranih mladih. Glede na to, da pandemija COVID-19 pospešuje digitalni prehod, postaja vrzel v digitalnih znanjih in spretnostih ključni dejavnik zaposljivosti mladih in njihovih sposobnosti za izkoriščanje priložnosti, ki izhajajo iz tega prehoda. Ciljno usmerjeno izpopolnjevanje pomaga mladim, da se odzovejo na vse večje povpraševanje po digitalnih znanjih in spretnostih, ter obravnava digitalni razkorak.

                  (25)

                  Pripravljalno usposabljanje pred sprejetjem ponudbe, ki se izvaja v skladu z individualnimi potrebami in je povezano s specifičnimi področji znanj in spretnosti, kot so digitalna, zelena, jezikovna, podjetniška znanja in spretnosti ter znanja in spretnosti za upravljanje poklicne poti, bi moralo biti vključeno v okrepljeno jamstvo za mlade, kadar je to ustrezno. To praktično usposabljanje je lahko odskočna deska za celovito poklicno usposabljanje, sredstvo za vpogled v svet dela ali dopolnitev obstoječe izobrazbe ali delovnih izkušenj pred začetkom ponudbe jamstva za mlade. S kratkotrajno, neformalno naravo se takšno pripravljalno usposabljanje, ki ne bi smelo podaljšati štirimesečne pripravljalne faze, razlikuje od ponudbe same.

                  (26)

                  Učinkovito usklajevanje in partnerstva na različnih področjih politike, vključno z zaposlovanjem, izobraževanjem, mladimi, enakostjo spolov in socialnimi zadevami, so bistvenega pomena za povečanje kakovostnih zaposlitev, pa tudi priložnosti za izobraževanje in usposabljanje, vajeništvo in pripravništvo. Integrirane storitve (kot so enotne kontaktne točke ali drugi modeli) omogočajo lažji dostop do storitev in ugodnosti ter lažje zagotavljajo prilagojene, prožne in odzivnejše rešitve za mlade z večdimenzionalnimi ovirami na trgu dela. Integrirane storitve zahtevajo spremembo delovne kulture, pri čemer je treba mlade postaviti v središče ukrepov in spodbujati izmenjavo zamisli o najboljši praksi na vseh upravnih ravneh ter vzpostavljati mreže med vsemi ustreznimi akterji. Poleg tega je treba obravnavati vprašanja v zvezi z varstvom podatkov, da se omogoči učinkovito in nemoteno sodelovanje med različnimi javnimi upravami in storitvami.

                  (27)

                  Okrepljeno jamstvo za mlade bi bilo treba izvajati s programom, ki ga sestavljajo podporni ukrepi, in bi moralo biti prilagojeno nacionalnim, regionalnim in lokalnim razmeram. Takšni programi bi morali upoštevati raznolikost držav članic glede stopenj brezposelnosti in neaktivnosti mladih, institucionalne ureditve in zmogljivosti različnih akterjev na trgu dela. Upoštevati bi morali tudi različne razmere v zvezi z javnimi proračuni in finančnimi omejitvami v smislu dodeljevanja sredstev, treba pa jih je tudi nenehno spremljati in izboljševati.

                  (28)

                  Podporni ukrepi se lahko financirajo s sredstvi Unije. Pobuda za zaposlovanje mladih za obdobje 2014–2020 (YEI) (za katero Unija prispeva skoraj 9 milijard EUR) je bila skupaj z dodatno naložbo iz Evropskega socialnega sklada (ESS) ključni finančni vir Unije za podporo izvajanju jamstva za mlade. Mehanizem za okrevanje in odpornost ter pomoč pri okrevanju za kohezijo in območja Evrope (REACT-EU) bosta kot del načrta okrevanja za Evropo in instrumenta „Next Generation EU“ zagotovila dodatno financiranje Unije za ukrepe za zaposlovanje mladih. Ta prizadevanja bodo v obdobju financiranja 2021–2027 dopolnjena z Evropskim socialnim skladom plus (ESS+), ki bo podpiral celoten nabor ukrepov na področju zaposlovanja, izobraževanja in usposabljanja v okviru okrepljenega jamstva za mlade –

            PRIPOROČA DRŽAVAM ČLANICAM, NAJ:

                  1.

                  zagotovijo, da vsi mladi, mlajši od 30 let, v skladu z načelom 4 evropskega stebra socialnih pravic v štirih mesecih po tem, ko postanejo brezposelni ali se prenehajo formalno izobraževati, prejmejo kakovostno ponudbo za zaposlitev, nadaljnje izobraževanje, vajeništvo ali pripravništvo.
                  Izhodišče za izročitev ponudbe jamstva za mlade mladi osebi bi morala biti prijava te mlade osebe pri ponudniku jamstva za mlade. Programi jamstva za mlade bi morali temeljiti na naslednjih smernicah, ki so zasnovane na štirih fazah (evidentiranje, obveščanje, priprava oziroma ponudba), in bi morali biti organizirani v skladu z nacionalnimi, regionalnimi in lokalnimi okoliščinami, ter upoštevati spol in raznolikosti mladih, ki so jim programi namenjeni:

         Evidentiranje

         Opredelitev ciljne skupine, razpoložljivih storitev ter potreb po znanjih in spretnostih

                  2.

                  okrepijo evidentiranje ciljne skupine, da se omogoči boljše razumevanje raznolikosti mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, ter prilagojene podpore, ki jo bodo verjetno potrebovali, vključno z mladimi, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo in ki so v takšnem položaju zaradi gospodarske recesije;

                  3.

                  evidentirajo storitve, ki so na voljo za različne potrebe po podpori, uporabljajo nacionalne napovedi potreb po znanjih in spretnostih skupaj z razpoložljivimi lokalnimi napovedmi potreb po znanjih in spretnostih (na primer na podlagi spremljanja velepodatkov o trgu dela) za opredelitev znanj in spretnosti, po katerih se povprašuje na trgu dela, pri čemer je treba posebno pozornost nameniti posebnostim regionalnega trga dela in oviram, s katerimi se srečujejo mladi, ki živijo na podeželskih, oddaljenih ali prikrajšanih urbanih območjih;

         Omogočanje preprečevanja s sistemoma spremljanja in zgodnjega opozarjanja

                  4.

                  okrepijo sisteme zgodnjega opozarjanja in zmogljivosti spremljanja, da se opredelijo osebe, izpostavljene tveganju, da preidejo med mlade, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, hkrati pa prispeva k preprečevanju zgodnjega opuščanja izobraževanja in usposabljanja (na primer s karierno orientacijo v šolah, prožnejšimi učnimi potmi in več učenja skozi delo), v sodelovanju s sektorjem izobraževanja, starši ali zakonitimi skrbniki ter z lokalnimi skupnostmi in z vključevanjem služb za mlade, socialnih in zdravstvenih služb ter služb za zaposlovanje;

         Obveščanje

         Ozaveščanje in ciljno usmerjanje komuniciranja

                  5.

                  uporabljajo sodobne, mladim prijazne in lokalne informacijske kanale ter sheme za obveščanje za dejavnosti ozaveščanja z uporabo digitalnih in nedigitalnih možnosti, pri tem pa zagotovijo vključenost mladih, mladinskih delavcev in lokalnih mladinskih organizacij, družin in združenj staršev;

                  6.

                  uporabljajo prepoznaven vizualni slog za vse vrste komuniciranja, po potrebi na podlagi smernic, ki jih omogoči Komisija, ob tem pa zagotavljajo dostopne in enostavno razumljive informacije o vseh vrstah podpore, ki so na voljo, na primer prek enotnega spletnega portala v jeziku oziroma jezikih države. Pri komuniciranju bi se morali izogibati vsem stereotipom;

         Krepitev obveščanja ranljivih skupin

                  7.

                  povečajo osredotočenost na mlade, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (zlasti pripadnike ranljivih skupin, vključno z invalidi in tistimi z večdimenzionalnimi težavami), in sicer z uporabo posebej usposobljenih ponudnikov storitev in dopolnilnih strategij, kot so mladinsko delo, mladi „ambasadorji“ in sodelovanje s partnerji, ki so v stiku s specifičnimi skupinami mladih. Pri mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo in jih je najtežje doseči, preučijo možnosti usklajevanja z zagotavljanjem ugodnosti in uporabo mobilnih enot;

         Priprava

         Uporaba orodij za profiliranje za prilagajanje individualiziranih akcijskih načrtov

                  8.

                  izboljšajo orodja in prakse za profiliranje in pregledovanje, da jih prilagodijo potrebam in odzivom, in sicer z uvedbo multivariantnega pristopa k profiliranju in pregledovanju, ki upošteva razlike med spoloma ter želje in motivacijo, znanja in spretnosti ter pretekle delovne izkušnje, ovire in prikrajšanosti zadevne mlade osebe, vključno z razlogi za brezposelnost ali neaktivnost ali s tistimi, povezanimi z življenjem na podeželskih, oddaljenih ali prikrajšanih urbanih območjih;

                  9.

                  zagotovijo, da se okrepi proces svetovanja na javnih zavodih za zaposlovanje in da imajo ponudniki jamstva za mlade zadostne kadrovske zmogljivosti, vključno z osebjem, posebej usposobljenim za uporabo in izboljševanje orodij za profiliranje in pregledovanje ter za pripravo individualiziranih akcijskih načrtov, ki upoštevajo potrebe in odzive, osredotočene na osebo;

         Izvajanje svetovanja, usmerjanja in mentorstva

                  10.

                  pripravljalno fazo okrepijo s svetovanjem, usmerjanjem in mentorstvom, ki so osredotočeni na osebo in ki jih usposobljeni svetovalci izvajajo v odziv na potrebe zadevnega posameznika, pri čemer se ustrezna pozornost namenja pristranskosti na podlagi spola in drugim oblikam diskriminacije. Pripravijo mlade, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, na spreminjajočo se naravo dela in zahteve vseživljenjskega učenja, bodisi s pomočjo poklicnega svetovanja bodisi s podporo za podjetništvo, hkrati pa zanje uvedejo individualno podporo, motivacijsko delo, zagovorništvo ali podporo vrstnikov;

                  11.

                  omogočijo celovitejši pristop k svetovanju, usmerjanju in mentorstvu z napotitvami mladih k partnerjem (kot so ustanove za izobraževanje in usposabljanje, socialni partnerji in mladinske organizacije, pa tudi službe za mladinsko delo, zdravstvene in socialne službe), ki lahko pomagajo motivirati te mlade in jim nudijo podporo pri premagovanju drugih ovir pri zaposlovanju;

         Izboljšanje digitalnih znanj in spretnosti s pripravljalnim usposabljanjem

                  12.

                  ocenijo digitalna znanja in spretnosti vseh v jamstvo za mlade prijavljenih mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, na primer z uporabo evropskega okvira digitalnih kompetenc (DigComp) in razpoložljivih orodij za ocenjevanje in samoocenjevanje, pri čemer zagotovijo, da se na podlagi ugotovljenih vrzeli vsem mladim, ki potrebujejo namensko pripravljalno usposabljanje, takšno usposabljanje tudi ponudi, da bi izboljšali svoja digitalna znanja in spretnosti;

                  13.

                  zagotovijo vrednotenje in priznavanje neformalnih in priložnostnih učnih izidov iz pripravljalnega usposabljanja z uporabo ureditev vrednotenja, vključenih v sisteme izobraževanja in usposabljanja, uporabo obstoječih orodij, kot je Europass, da se omogoči bolj modularni pristop k zbiranju kvalifikacij, krepitvi učnih izidov in izboljšanju priznavanj;

         Ocenjevanje, izboljševanje in vrednotenje drugih pomembnih znanj in spretnosti

                  14.

                  zagotovijo, da bo pripravljalna faza, kjer je to ustrezno, olajševala izpopolnjevanje in prekvalifikacijo predvsem za digitalna, zelena, jezikovna in podjetniška znanja in spretnosti ter znanja in spretnosti za upravljanje poklicne poti, pri čemer uporabljajo obstoječe okvire kompetenc, orodja za ocenjevanje in samoocenjevanje in orodja za vrednotenje, da mladim pomagajo izkoristiti priložnosti v rastočih sektorjih in jih pripravijo na potrebe spreminjajočega se trga dela;

         Ponudba

         Zagotavljanje učinkovitosti spodbud za zaposlovanje in ustanavljanje podjetij

                  15.

                  uporabljajo ciljno usmerjene in dobro zasnovane spodbude za zaposlovanje, kot so subvencije za plače, spodbude za zaposlovanje („bonusi“), znižanje prispevkov za socialno varnost, davčni dobropisi ali invalidnine, ter spodbude za ustanavljanje podjetij, da bi ustvarili kakovostne priložnosti za trajnostno vključevanje mladih na trg dela; ponudbe, ki spodbujajo samozaposlovanje mladih, bi morale biti po potrebi povezane s poglobljenim usposabljanjem in celovitim podjetniškim svetovanjem;

         Uskladitev ponudbe z obstoječimi standardi za zagotovitev kakovosti in pravičnosti

                  16.

                  uskladijo ponudbe za zaposlitev z ustreznimi načeli evropskega stebra socialnih pravic, pri čemer zagotovijo enako obravnavanje in možnosti za ženske in moške na vseh področjih ter pravico do poštenih delovnih razmer, dostop do socialne zaščite in usposabljanja, razumno trajanje poskusne dobe in prepoved zlorabe netipičnih pogodb o zaposlitvi;

                  17.

                  olajšujejo vračanje mladih v izobraževanje in usposabljanje z diverzifikacijo ponudbe nadaljnjega izobraževanja (na primer preko prožnih učnih poti, učenja skozi delo, premostitvenih programov in programov druge priložnosti) ter po potrebi zagotavljajo vrednotenje neformalnega in priložnostnega učenja;

                  18.

                  okrepijo podporo kakovostnim vajeništvom in zagotovijo, da ponudbe upoštevajo minimalne standarde, določene v evropskem okviru za kakovostna in učinkovita vajeništva;

                  19.

                  zagotovijo, da ponudbe za pripravništvo upoštevajo minimalne standarde, določene v okviru za kakovost pripravništev;

         Zagotavljanje podpore po vključitvi in izkoriščanje povratnih informacij

                  20.

                  razširijo nadaljnjo podporo po vključitvi za mlade, da bi jim pomagali pri obvladovanju novih razmer, in po potrebi prilagodijo individualizirane akcijske načrte, pri čemer priložnost za pridobitev povratnih informacij po vključitvi izkoristijo za to, da se prepričajo, ali je bila ponudba kakovostna, in preprečijo, da bi bili mladi znova v skupini tistih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo;

         Horizontalni dejavniki

         Mobilizacija partnerstev

                  21.

                  na vseh upravnih ravneh okrepijo partnerstva med ponudniki jamstva za mlade in ustreznimi zainteresiranimi stranmi, kot so delodajalci, ustanove za izobraževanje in usposabljanje, socialni partnerji, službe za mladinsko delo, ponudniki solidarnostnih in državljanskih dejavnosti, mladinske organizacije in druge organizacije civilne družbe; spodbujajo protokole za sodelovanje med ponudniki jamstva za mlade in drugimi socialnimi službami, kot so otroško varstvo, zdravstveno varstvo, rehabilitacija, socialna stanovanja in storitve dostopnosti;

                  22.

                  spodbujajo nadaljnji razvoj modelov integriranih storitev, kot so enotne kontaktne točke, skupno vodenje primerov ali multidisciplinarne ekipe, ki krepijo partnerstva in omogočajo enotno vstopno točko za mlade;

         Izboljšanje zbiranja podatkov in spremljanja programov

                  23.

                  povečajo prizadevanja za obogatitev podatkov o spremljanju z okrepitvijo sistemov, ki omogočajo spremljanje mladih po sprejetju ponudbe, da bi spremljali dolgoročno, trajnostno vključevanje na trg dela;

                  24.

                  ob upoštevanju pravil o varstvu podatkov spodbujajo širšo izmenjavo podatkov o spremljanju, profiliranju in nadaljnjem sledenju med partnerji jamstva za mlade, da se izboljša podpora, kar je še zlasti pomembno za uspeh ukrepov, namenjenih ranljivim mladim, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo;

         Zagotavljanje celotnega in optimalnega izkoriščanja sredstev

                  25.

                  namenijo ustrezna nacionalna sredstva za izvajanje ukrepov politike, ki so predlagani v okviru okrepljenega jamstva za mlade, pri čemer zagotovijo njihovo dobro ciljno usmerjenost na individualne potrebe mladih in zlasti najranljivejših skupin;

                  26.

                  v celoti in optimalno izkoristijo sedanje instrumente Unije v okviru kohezijske politike, zlasti pobudo za zaposlovanje mladih 2014–2020, ESS in Evropski sklad za regionalni razvoj (ESRR) (2014–2020), ter mobilizirajo znaten delež dodatnih sredstev, zagotovljenih v okviru REACT-EU, pa tudi ESS+ in ESRR (2021–2027), da podprejo zaposlovanje, izobraževanje in usposabljanje mladih, preprečijo brezposelnost in neaktivnost mladih ter izvedejo ustrezne reforme politik;

                  27.

                  izkoristijo možnosti za dopolnjevanje nacionalnega financiranja z drugimi viri financiranja Unije, ki bi lahko prispevali k izvajanju okrepljenega jamstva za mlade, zlasti v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost, Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP), programa InvestEU, Sklada za azil, migracije in vključevanje, programa Erasmus+ in instrumenta za tehnično podporo;

            POZDRAVLJA NAMERO KOMISIJE, DA:

         Izboljšanje zbiranja podatkov in spremljanja programov

                  28.

                  še naprej podpira kvantitativno spremljanje programov jamstva za mlade na podlagi skupno dogovorjenega okvira kazalnikov, pri čemer po potrebi predlaga prilagoditve v luči tega priporočila;

                  29.

                  od leta 2022 izboljša granularnost ocenjevanja ciljne skupine mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, in sicer na podlagi izboljšav raziskave o delovni sili EU iz Uredbe (EU) 2019/1700;

         Spremljanje izvajanja

                  30.

                  spremlja izvajanje programov jamstva za mlade na podlagi tega priporočila z večstranskim nadzorom Odbora za zaposlovanje (EMCO) v okviru evropskega semestra;

                  31.

                  redno sodeluje z državami članicami v okviru evropskega semestra, da bi zagotovila spremljanje stalnih nacionalnih naložb v politike in programe zaposlovanja mladih; na države članice po potrebi naslovi priporočila za posamezne države na podlagi smernic za politike zaposlovanja držav članic;

                  32.

                  redno poroča Odboru za zaposlovanje o razvoju v zvezi z izvajanjem in rezultati programov jamstva za mlade;

         Ozaveščanje in ciljno usmerjanje komuniciranja

                  33.

                  okrepi podporo prizadevanjem držav članic za ozaveščanje in komuniciranje ter podpre razširjanje rezultatov in primerov dobre prakse med državami članicami, vključno prek evropske mreže javnih zavodov za zaposlovanje.

            Priporočilo Sveta z dne 22. aprila 2013 o vzpostavitvi jamstva za mladino se nadomesti s tem priporočilom.

         V Bruslju, 30. oktobra 2020

               Za Svet

               Predsednik

            M. ROTH

         (1)  Sklep Sveta (EU) 2019/1181 z dne 8. julija 2019 o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (UL L 185, 11.7.2019, str. 44).

         (2)  UL C 398, 22.12.2012, str. 1.

         (3)  UL C 484, 24.12.2016, str. 1.

         (4)  UL C 189, 4.6.2018, str. 1.

         (5)  UL C 88, 27.3.2014, str. 1.

         (6)  UL C 153, 2.5.2018, str. 1.

         (7)  Uredba (EU) 2019/1700 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. oktobra 2019 o ustanovitvi skupnega okvira za evropsko statistiko v zvezi z osebami in gospodinjstvi na podlagi podatkov na individualni ravni, zbranih z vzorci, spremembi uredb (ES) št. 808/2004, (ES) št. 452/2008 in (ES) št. 1338/2008 Evropskega parlamenta in Sveta in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1177/2003 Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbe Sveta (ES) št. 577/98 (UL L 261I, 14.10.2019, str. 1).

         (8)  UL C 120, 26.4.2013, str. 1.


title: Priporočilo Sveta (EU) 2021/1085 z dne 1. julija 2021 o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve

text:
                  2.7.2021

                  SL

                  Uradni list Evropske unije

                  L 235/27

         PRIPOROČILO SVETA (EU) 2021/1085
         z dne 1. julija 2021
         o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve
         SVET EVROPSKE UNIJE JE –
         ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 77(2)(b) in (e) ter prvega in drugega stavka člena 292 Pogodbe,
         ob upoštevanju naslednjega:

                     (1)

                     Svet je 30. junija 2020 sprejel Priporočilo o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (1) (v nadaljnjem besedilu: Priporočilo Sveta).

                     (2)

                     Svet je odtlej sprejel priporočila (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10) ter (EU) 2021/992 (11) o spremembi Priporočila Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve.

                     (3)

                     Svet je 20. maja 2021 sprejel Priporočilo (EU) 2021/816 o spremembi Priporočila Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (12), da bi posodobil merila, ki se uporabljajo za oceno, ali so nenujna potovanja iz tretjih držav varna in bi morala biti dovoljena.

                     (4)

                     V Priporočilu Sveta je določeno, da bi morale države članice s 1. julijem 2020 začeti usklajeno in postopoma odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav iz Priloge I k Priporočilu Sveta. Svet bi moral vsaka dva tedna pregledati in po potrebi posodobiti seznam tretjih držav iz Priloge I po tesnem posvetovanju s Komisijo ter ustreznimi agencijami in službami EU ter po splošni oceni na podlagi metodologije, meril in informacij iz Priporočila Sveta.

                     (5)

                     Vse od takrat so v Svetu, v tesnem posvetovanju s Komisijo ter ustreznimi agencijami in službami EU, potekale razprave o pregledu seznama tretjih držav iz Priloge I k Priporočilu Sveta ter o uporabi meril in metodologije iz Priporočila Sveta, kot je bilo spremenjeno s Priporočilom (EU) 2021/816. Na podlagi teh razprav bi bilo treba spremeniti seznam tretjih držav iz Priloge I. Konkretno bi bilo na seznam treba dodati Armenijo, Azerbajdžan, Bosno in Hercegovino, Brunej, Črno goro, Jordanijo, Kanado, Katar, Republiko Moldavijo in Saudovo Arabijo, v kategorijo entitet in teritorialnih ozemelj, ki jih najmanj ena država članica ne priznava kot države, pa tudi Kosovo (*).

                     (6)

                     Mejni nadzor ni samo v interesu države članice, na katere zunanjih mejah se opravlja, temveč tudi v interesu vseh držav članic, ki so odpravile nadzor meje na svojih notranjih mejah. Zato bi morale države članice zagotoviti, da bodo ukrepi, sprejeti na zunanjih mejah, usklajeni, s čimer bodo zagotovile, da bo schengensko območje dobro delovalo. Države članice bi morale v ta namen od 1. julija 2021 še naprej usklajeno odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav, posebna upravna območja ter druge entitete in teritorialna ozemlja iz Priloge I k Priporočilu Sveta, kot je spremenjeno s tem priporočilom.

                     (7)

                     V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja. Ker to priporočilo nadgrajuje schengenski pravni red, se Danska v skladu s členom 4 navedenega protokola v šestih mesecih od dne, ko Svet sprejme to priporočilo, odloči, ali ga bo prenesla v svoje nacionalno pravo.

                     (8)

                     To priporočilo predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Irska v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES ne sodeluje (13). Irska torej ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja.

                     (9)

                     To priporočilo za Islandijo in Norveško predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke A člena 1 Sklepa Sveta 1999/437/ES (14).

                     (10)

                     To priporočilo za Švico predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke A člena 1 Sklepa 1999/437/ES (15) v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES (16).

                     (11)

                     To priporočilo za Lihtenštajn predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke A člena 1 Sklepa 1999/437/ES (17) v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2011/350/EU (18) –

               SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
         Priporočilo Sveta (EU) 2020/912, kakor je bilo spremenjeno s priporočili (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892 in (EU) 2021/992 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve se spremeni:

                     (1)

                     prvi odstavek točke 1 Priporočila Sveta se nadomesti z naslednjim:

                                 „1.

                                 Države članice bi morale s 1. julijem 2021 začeti usklajeno in postopoma odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav iz Priloge I.“;

                     (2)

                     Priloga I k Priporočilu se nadomesti z naslednjim:

                           „PRILOGA I
                           Tretje države, posebna upravna območja ter druge entitete in teritorialna ozemlja, na rezidente katerih ne bi smela vplivati začasna omejitev nenujnih potovanj v EU na zunanjih mejah:
                           I.   DRŽAVE

                                       1.

                                       ALBANIJA

                                       2.

                                       ARMENIJA

                                       3.

                                       AVSTRALIJA

                                       4.

                                       AZERBAJDŽAN

                                       5.

                                       BOSNA in HERCEGOVINA

                                       6.

                                       BRUNEJ

                                       7.

                                       KANADA

                                       8.

                                       IZRAEL

                                       9.

                                       JAPONSKA

                                       10.

                                       JORDANIJA

                                       11.

                                       LIBANON

                                       12.

                                       ČRNA GORA

                                       13.

                                       NOVA ZELANDIJA

                                       14.

                                       KATAR

                                       15.

                                       REPUBLIKA MOLDAVIJA

                                       16.

                                       REPUBLIKA SEVERNA MAKEDONIJA

                                       17.

                                       RUANDA

                                       18.

                                       SAUDOVA ARABIJA

                                       19.

                                       SRBIJA

                                       20.

                                       SINGAPUR

                                       21.

                                       JUŽNA KOREJA

                                       22.

                                       TAJSKA

                                       23.

                                       ZDRUŽENE DRŽAVE AMERIKE

                                       24.

                                       KITAJSKA (*1)

                                 II.   POSEBNA UPRAVNA OBMOČJA LJUDSKE REPUBLIKE KITAJSKE

                                       Posebno upravno območje Hongkong

                                       Posebno upravno območje Macao

                                 III.   ENTITETE IN TERITORIALNA OZEMLJA, KI JIH NAJMANJ ENA DRŽAVA ČLANICA NE PRIZNAVA KOT DRŽAVE

                                       Kosovo (*)

                                       Tajvan

                     .
                        (*1)  s pridržkom potrditve vzajemnosti"

                        (*)  To poimenovanje ne posega v stališča o statusu ter je v skladu z RVSZN 1244 (1999) in mnenjem Meddržavnega sodišča o razglasitvi neodvisnosti Kosova."

            V Bruslju, 1. julija 2021

                  Za Svet

                  predsednik

               G. DOVŽAN

            (1)  UL L 208 I, 1.7.2020, str. 1.

            (2)  UL L 230, 17.7.2020, str. 26.

            (3)  UL L 248, 31.7.2020, str. 26.

            (4)  UL L 261, 11.8.2020, str. 83.

            (5)  UL L 354, 26.10.2020, str. 19.

            (6)  UL L 431, 21.12.2020, str. 75.

            (7)  UL L 33, 29.1.2021, str. 1.

            (8)  UL L 41, 4.2.2021, str. 1.

            (9)  UL L 165 I, 11.5.2021, str. 66.

            (10)  UL L 198, 4.6.2021, str. 1.

            (11)  UL L 221, 21.6.2021, str. 12.

            (12)  UL L 182, 21.5.2021, str. 1.

            (*)  To poimenovanje ne posega v stališča o statusu ter je v skladu z RVSZN 1244 (1999) in mnenjem Meddržavnega sodišča o razglasitvi neodvisnosti Kosova.

            (13)  Sklep Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda (UL L 64, 7.3.2002, str. 20).

            (14)  UL L 176, 10.7.1999, str. 31.

            (15)  UL L 53, 27.2.2008, str. 52.

            (16)  Sklep Sveta 2008/146/ES z dne 28. januarja 2008 o sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda v imenu Evropske skupnosti (UL L 53, 27.2.2008, str. 1).

            (17)  UL L 160, 18.6.2011, str. 21.

            (18)  Sklep Sveta 2011/350/EU z dne 7. marca 2011 o sklenitvi Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, v zvezi z odpravo kontrol na notranjih mejah in prostim gibanjem oseb, v imenu Evropske unije (UL L 160, 18.6.2011, str. 19).


title: Priporočilo Evropske centralne banke z dne 7. avgusta 2020 Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju centralne banke Suomen Pankki (ECB/2020/37) 2020/C 268/01

text:
               14.8.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 268/1

      PRIPOROČILO EVROPSKE CENTRALNE BANKE
      z dne 7. avgusta 2020
      Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju centralne banke Suomen Pankki (ECB/2020/37)
      (2020/C 268/01)
      SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
      ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti člena 27.1 Statuta,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Revizijo računovodskih izkazov Evropske centralne banke (ECB) in nacionalnih centralnih bank držav članic, katerih valuta je euro, opravljajo neodvisni zunanji revizorji, ki jih priporoči Svet ECB in potrdi Svet Evropske unije.

                  (2)

                  Mandat sedanjega zunanjega revizorja centralne banke Suomen Pankki, družbe PricewaterhouseCoopers Oy, je potekel po reviziji za poslovno leto 2019. Zaradi tega je treba imenovati zunanjega revizorja od poslovnega leta 2020.

                  (3)

                  Suomen Pankki je za svojega zunanjega revizorja za poslovna leta od 2020 do 2025 izbrala družbo KPMG Oy Ab –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      Priporoči se, da se družba KPMG Oy Ab imenuje za zunanjega revizorja centralne banke Suomen Pankki za poslovna leta 2020 do 2025.

         V Frankfurtu na Majni, 7. avgusta 2020

               Predsednica ECB

            Christine LAGARDE


title: Priporočilo Sveta z dne 13 julija 2021 o ekonomski politiki euroobmočja 2021/C 283/01

text:
               15.7.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 283/1

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 13 julija 2021
      o ekonomski politiki euroobmočja
      (2021/C 283/01)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 136 v povezavi s členom 121(2) Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
      ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (2) in zlasti člena 6(1) Uredbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
      ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Gospodarstvo euroobmočja je zaradi krize, ki jo je povzročila pandemija COVID-19 v prvi polovici leta 2020 doživelo nenadno in globoko recesijo. Ne glede na močno okrevanje v tretjem četrtletju leta 2020, ki je spremljalo odpravo zajezitvenih ukrepov, so povečano širjenje COVID-19 in novi zajezitveni ukrepi v četrtem četrtletju leta 2020 dodatno povečali negotovost in pokazali, da je euroobmočje še vedno izpostavljeno zdravstveni krizi, ki ne pojenja. Kriza zaradi COVID-19 je povzročila vrsto velikih šokov na strani povpraševanja in ponudbe, posledično pa se je v skladu z gospodarsko napovedjo služb Komisije iz jeseni 2020 bruto domači proizvod (BDP) v letu 2020 pričakovano zmanjšal za 7,8 %. Predvidoma bo torej okrevanje v letu 2021 počasnejše, kot je bilo prvotno pričakovano, velika proizvodna vrzel v višini približno –7,0 % potencialnega BDP euroobmočja v letu 2020 pa se predvidoma do konca leta 2021 še ne bo zapolnila. Gospodarski obeti so zaradi razvoja pandemije COVID-19 in sprememb v ravnanju gospodarskih subjektov povezani s precejšnjo negotovostjo. Hitro ukrepanje na nacionalni ravni in ravni Unije, vključno z dogovorom Evropskega sveta o instrumentu za okrevanje Next Generation EU, je znatno pripomoglo k izravnavi nekaterih negativnih posledic šokov na strani povpraševanja in ponudbe ter k stabilizaciji trgov. Zasebna potrošnja in naložbe so močno upadle, kar je posledično negativno vplivalo na cene in plače. Tudi obeti za trg dela so se poslabšali, s čimer se je prekinilo sedemletno obdobje izboljševanja. Rast brezposelnosti so doslej ublažili uspešno izvajanje ambicioznih ukrepov politike v vseh državah članicah kot so sheme skrajšanega delovnega časa in druge podporne politike, ki stremijo k preprečitvi množičnih odpuščanj in obsežnih izpadov dohodka, in s tem povezano zmanjšanje skupnega števila opravljenih delovnih ur ter znižanje stopenj delovne aktivnosti.

                  (2)

                  Kriza zaradi COVID-19 povečuje gospodarske razlike med državami članicami euroobmočja. Na to vpliva več dejavnikov, med drugim: intenzivnost in trajanje šoka zaradi COVID-19; relativna velikost in gospodarski pomen sektorjev, v katerih je veliko stikov med ljudmi kot so turizem, poslovna potovanja in gostinstvo, ter razlike v razpoložljivem fiskalnem manevrskem prostoru. Te razlike vplivajo na zaupanje, naložbe in možnosti za rast, kot tudi na regionalne razlike, ki so obstajale že pred krizo zaradi COVID-19, vendar se lahko zdaj še povečajo. Na daljši rok obstaja tveganje, da bo imela sedanja kriza trajen negativen učinek na potencialno rast in dohodkovne vrzeli zaradi zmanjšanega človeškega in fizičnega kapitala, opredmetenega in neopredmetenega. Ti morebitni negativni učinki bi se lahko odrazili v še nižji rasti produktivnosti dela in dohodkov ter večji neenakosti.

                  (3)

                  Hiter in odločen odziv Unije, vključno z Next Generation EU, ki zajema mehanizem za okrevanje in odpornost, vzpostavljen z Uredbo (EU) 2021/241 Evropskega parlamenta in Sveta (3), je okrepil zaupanje trgov in pokazal, da so si države članice pri usklajevanju prizadevanj za ponoven zagon gospodarske rasti ter okrepitev gospodarske in socialne odpornosti solidarne, njihovi cilji pa enotni. V zelo kratkem času je bil dosežen dogovor o več novih instrumentih za Unijo in euroobmočje. Ti instrumenti že zagotavljajo varnostno mrežo za delavce z evropskim instrumenomaza začasno podporo za ublažitev tveganj za brezposelnost v izrednih razmerah (SURE), vzpostavljen z Uredbo Sveta (EU) 2020/672 (4), za podjetja s shemo vseevropskega jamstvenega sklada Evropske investicijske banke, in za države članice z namenom podpreti domače financiranje neposrednih in posrednih stroškov v zvezi z zdravstveno oskrbo, zdravljenjem in preventivo, nastalih kot posledica krize zaradi COVID-19, z instrumentom podpore zaradi pandemične krize v okviru evropskega mehanizma za stabilnost, sprejetega s strani svet guvernerjev Evropskega mehanizma za stabilnost dne 15. maja 2020. Odziv politike Unije je vključeval tudi uporabo splošne odstopne klavzule v okviru Pakta za stabilnost in rast ter začasni okvir za uporabo prožnosti v skladu s pravili Unije o državni pomoči. Sredstva kohezijske politike so bila prek naložbene pobude v odziv na koronavirus na podlagi Uredbe (EU) 2020/460 Evropskega parlamenta in Sveta (5) in prek naložbene pobude v odziv na koronavirus plus na podlagi Uredbe (EU) 2020/558 Evropskega parlamenta in Sveta (6),preusmerjena tja, kjer so bila najbolj potrebna.

                  (4)

                  Izvajanje dobro zasnovanih politik v okviru Next Generation EU in njegovega glavnega instrumenta,in sicer mehanizma za okrevanje in odpornost, bo državam članicam omogočilo nov zagon za izvajanje reform, ki spodbujajo rast, ter povečalo raven in kakovost naložb v prid ciljem odpornosti ter zelenemu in digitalnemu prehodu. To izvajanje bi moralo pripomoči k ustvarjanju človeškega kapitala, podpiralo uspešen poklicni prehod delavcev, kar bo poleg skladov kohezijske politike bistveno za zagotavljanje kohezije, spodbujanje zaposlovanja in produktivnosti ter krepitev gospodarske in socialne odpornosti. Cilji Unije glede rasti ter nacionalni strukturni izzivi, vključno s tistimi, ki so bili opredeljeni v priporočilih za posamezne države za leti 2019 in 2020, so v zvezi s tem ključni. V letni strategiji za trajnostno rast 2021, kot jo predvideva sporočilo Komisije z dne 17. septembra 2020, ki spodbuja te cilje, je predlaganih sedem vodilnih pobud: (1) zagnati, (2) prenoviti, (3) napolniti, (4) povezati, (5) modernizirati, (6) povečati ter (7) preusposabljati in izpopolnjevati. Ta vodilna področja predstavljajo skupne izzive, ki zahtevajo usklajene naložbe in reforme. Države članice naj v ta vodilna področja usmerjajo naložbe, na njih izvajajo reforme ter vanje nadalje vključujejo svoje vrednostne verige. Uredba (EU) 2021/241 določa, da morajo biti načrti držav članic euroobmočja za okrevanje in odpornost skladni z izzivi in prednostnimi nalogami, opredeljenimi v priporočilu Sveta o ekonomski politiki euroobmočja. Takšno usklajenost je treba upoštevati pri oceni načrtov za okrevanje in odpornost.

                  (5)

                  Euroobmočje za blažitev posledic pandemije COVID-19 potrebuje kombinacijo gospodarskih politik, ki bo spodbujevalna, usklajena, celovita in dosledna ter bo v celoti upoštevala zaščitne ukrepe iz Pogodbe v zvezi z zadevnimi institucijami. Cilj je omejiti morebitne negativne dolgoročne učinke na trg dela, zmanjšati znatne gospodarske in socialne razlike, odpraviti neravnotežja in druga pomembna makroekonomska tveganja ter v širšem smislu preprečiti negativne posledice za potencialno rast in stabilnost cen in zagotoviti vzdržne javne finance v srednjeročnem obdobju. Vzajemna usklajenost treh ključnih razsežnosti kombinacije politik euroobmočja – denarne, fiskalne in strukturne – je skupaj s finančno stabilnostjo bistvena za zagotovitev spodbujevalne skupne naravnanosti politike v euroobmočju.

                  (6)

                  Cilj pravočasnega posredovanja Evropske centralne banke (ECB) na področju denarne politike je ohranjati transmisijske kanale za prenos nedotaknjene in ohranjati srednjeročno stabilnost cen. ECB je napovedala znatne nakupe vrednostnih papirjev javnega in zasebnega sektorja v okviru izrednega programa nakupa vrednostnih papirjev ob pandemiji, vzpostavljenega s Sklepom (EU) 2020/440 Evropskega parlamenta in Sveta (7) , v višini 1 850 milijard EUR vsaj do konca marca 2022 kot tudi v okviru programa nakupa vrednostnih papirjev, vzpostavljenega s Sklepom (EU) 2016/948 Evropske centralne banke (8) z neto nakupi v višini 20 milijard EUR mesečno, skupaj z dodatnimi 120 milijardami EUR do konca leta 2020. Poleg tega ECB ponuja ciljno usmerjene dolgoročne operacije refinanciranja pod zelo ugodnimi pogoji, s čimer podpira bančna posojila podjetjem in gospodinjstvom.

                  (7)

                  Fiskalna naravnanost je bila v letu 2020 zelo ekspanzivna, v letu 2021 pa naj bi ostala spodbujevalna tako na ravni euroobmočja kot na nacionalni ravni, tudi zaradi nekaterih že napovedanih ukrepov za okrevanje, pri čemer se izredni ukrepi ne upoštevajo. Usklajevanje nacionalnih fiskalnih politik ob doslednem spoštovanju Pakta za stabilnost in rast je ključnega pomena za učinkovit odziv na krizo zaradi COVID-19, trajnostno okrevanje ter pravilno delovanje ekonomske in monetarne unije (EMU). Komisija je 20. marca 2020 ugotovila, da se gospodarstvo Unije sooča z resnim upadom gospodarske aktivnosti in da so pogoji za uporabo splošne odstopne klavzule iz Pakta za stabilnost in rast izpolnjeni. To ugotovitev so potrdili tudi finančni ministri držav članic z dne 23. marca 2020. Države članice so uvedle obsežne proračunske ukrepe za zajezitev krize COVID-19 ter zagotavljanje podpore posameznikom in podjetjem, ki so še posebej prizadeti, tudi izredne likvidnostne podpore, pretežno prek jamstev, danih podjetjem in bankam, da se zagotovi pretok kreditiranja. Na ravni Unije bo zagotovljena nadaljnja usklajena fiskalna podpora, zlasti prek mehanizma za okrevanje in odpornost, splošna odstopna klavzula pa se bo uporabljala tudi v letu 2021. Spomladi 2021 bo Komisija ob upoštevanju posodobljenih makroekonomskih projekcij ponovno ocenila stanje in proučila uporabo splošne odstopne klavzule.

                  (8)

                  Gospodarske posledice krize zaradi COVID-19 zelo negativno vplivajo na javne finance. Ko bodo zdravstvene in gospodarske razmere to dopuščale, bo preusmeritev fiskalnih politik na doseganje preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev, tudi s postopno odpravo izrednih ukrepov, prispevala k zagotovitvi srednjeročne vzdržnosti javnih financ. Takšno preusmerjanje bi bilo treba storiti na način, ki bi ublažil vpliv krize na družbo in vpliv na trg dela ter prispeval k socialni vzdržnosti. Reforme, namenjene izboljšanju strukture nacionalnih proračunov in zagotavljanju dolgoročnejše vzdržnosti javnih financ, se zdijo še posebej pomembne, tudi v luči podnebnih sprememb in zdravstvenih izzivov. Izboljšanje strukture nacionalnih proračunov, zlasti s pregledi porabe in učinkovitimi okviri javnega naročanja, lahko ustvari prepotreben fiskalni manevrski prostor. Prakse zelenega oblikovanja proračuna lahko pomagajo tudi pri reševanju izzivov na področju blaženja podnebnih sprememb in prilagajanja nanje ter varstva okolja. Ustrezni, učinkoviti in vključujoči zdravstveni sistemi in sistemi socialne zaščite zagotavljajo nadvse nujno zaščito tistim, ki jo potrebujejo, imajo bistveno vlogo kot avtomatski stabilizatorji in bi morali ohranjati vzdržnost javnih financ. Podobno reforme, ki krepijo delovanje trgov dela, kapitala, proizvodov in storitev – z ustreznim izvajanjem in razvrščanjem – povečujejo potencialni proizvod, hkrati pa preprečujejo negativen kratkoročni učinek na skupno povpraševanje.

                  (9)

                  V krizi zaradi COVID-19 je še bolj vidno, kako pomembne so reforme za učinkovitejše in pravičnejše sisteme javnofinančnih prihodkov. Ker je davčni primež stroškov dela v večini držav članic euroobmočja še vedno visok, navedene reforme vključujejo preusmeritev davčne obremenitve na davčne osnove, ki manj škodijo ponudbi delovne sile in povpraševanju po njej, produktivnosti, naložbam in rasti, ob upoštevanju s tem povezanega distribucijskega učinka. Povečana uporaba okoljskih davkov in/ali drugih oblik cenovnega ovrednotenja zunanjih stroškov lahko prispeva k trajnostni rasti s spodbujanjem „bolj zelenih“ načinov ravnanja. Ukrepi za boj proti agresivnemu davčnemu načrtovanju in izogibanju davkom, tako na mednarodni ravni kot v Uniji, lahko izboljšajo učinkovitost in pravičnost davčnih sistemov. Poleg tega je bilo treba zaradi globalizacije prilagoditi davčni okvir, da bi ustrezal sodobnemu in vse bolj digitaliziranemu gospodarstvu, tako na ravni EU kot na svetovni ravni. V okviru Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) potekajo prizadevanja za dosego soglasne svetovne rešitve za obravnavo davčnih izzivov, ki izhajajo iz digitalizacije gospodarstva.

                  (10)

                  Zaradi visoke stopnje negotovosti, ki jo je povzročila kriza zaradi COVID-19, in njenega škodljivega učinka na naložbe je še posebej pomembno prednostno izvajanje reform za odpravo naložbenih ozkih grl in omejitev na strani ponudbe. Bistveni so ukrepi, ki pospešujejo črpanje sredstev Unije ter uspešno in učinkovito uporabo virov, zlasti v državah članicah, ki na teh področij zaostajajo in v katerih se znaten delež naložb financira s sredstvi Unije. Reforme, ki zmanjšujejo upravno breme za podjetja, kot na primer digitalizacija javnih uprav, vključno z elektronsko identifikacijo ali reforme pravosodja, in preprečujejo zlorabo sredstev, na primer prek korupcije, goljufij ali pranja denarja, lahko izboljšajo poslovno okolje in prispevajo k spodbujanju zasebnih naložb in k ustvarjanju delovnih mest in ustanavljanju podjetij.

                  (11)

                  Kriza zaradi COVID-19 je povzročila znaten izpad prihodkov številnih podjetij ter pomeni tveganje za solventnost podjetij v euroobmočju. Učinkoviti insolvenčni okviri imajo ključno vlogo pri podpiranju podjetij, ki so sposobna preživeti, a se soočajo z začasnimi težavami, in zagotavljanju urejenega izstopa podjetij, ki niso sposobna preživeti. Izboljšanje insolvenčnih okvirov lahko pomaga tudi pri obravnavanju verjetnega povečanja obsega slabih posojil in ohranjanju kreditov za gospodarstvo, saj olajšuje čiščenje bilanc stanja bank in dolgoročno spodbuja čezmejne naložbe. V zvezi s tem je bila sprejeta Direktiva (EU) 2019/1023 Evropskega parlamenta in Sveta o prestrukturiranju in drugi priložnosti (9), da bi se v nacionalno zakonodajo na področju solventnosti v vseh državah članicah uvedli minimalni standardi, ki bi zagotavljali, da so okviri preventivnega prestrukturiranja na voljo dolžnikom v finančnih težavah, zagotovili postopke za odpust dolgov prezadolženim podjetnikom in povečali učinkovitost vseh vrst postopkov v primeru insolventnosti. Pomembno je nadaljevati prenos Direktive (EU) 2019/1023 v nacionalne zakonodaje in njeno izvajanje. Komisija je v akcijskem načrtu za unijo kapitalskih trgov iz sporočila z dne 24. septembra 2020, z naslovom „Unija kapitalskih trgov za ljudi in podjetja - nov akcijski načrt“ napovedala tudi prizadevanja za minimalno uskladitev ali večje konvergenco na ciljnih področjih osnovne nebančne insolventnosti. Poleg tega lahko države članice dodatno ocenijo učinkovitost in uspešnost svojih insolvenčnih okvirov v skladu z mednarodnimi dobrimi praksami ter odpravijo preostale pomanjkljivosti.

                  (12)

                  Nadaljnje poglabljanje enotnega trga blaga in storitev ter prilagajanje euroobmočja digitalni dobi sta lahko pomembno gonilo rasti, zbliževanja in odpornosti. Součinkovanje skupne valute in enotnega trga ustvarja boljše pogoje za gospodarsko stabilizacijo in dolgoročno rast. Kriza zaradi COVID-19 je spodbudila uporabo digitalnih orodij, izpostavila pomen enotnega digitalnega trga ter pospešila uporabo digitalnih in brezgotovinskih načinov plačevanja. Vendar je enotni trg še vedno nedokončan, zlasti na področju storitev, natančneje na področju trgovine na drobno in poklicnih storitev. Enotni trg lahko omeji togost cen ter tako pripomore k transmisiji denarne politike in gospodarski odpornosti. Enotni trg prispeva tudi k mobilnosti proizvodnih dejavnikov, kar sektorjem, regijam in državam članicam omogoča, da pri odzivanju na šoke čim bolj zmanjšajo gospodarske stroške kot na primer. brezposelnost. Da bi dosegli nadaljnje povezovanje enotnega trga blaga in storitev, je treba odpraviti vse preostale nepotrebne omejitve, izboljšati mehanizme za nadzor trga in sprejeti ukrepe za zagotovitev potrebnih upravnih zmogljivosti za doseganje teh ciljev.

                  (13)

                  Reforme in naložbe, ki izboljšujejo vključevanje na trg dela in poklicne prehode na trgu dela, s posebnim poudarkom na digitalnih in zelenih delovnih mestih, so bistvene za povečanje gospodarske in socialne odpornosti ter podporo okrevanju. Takoj sprejeti krizni ukrepi na nacionalni ravni in ravni Unije so omejili negativne gospodarske in socialne posledice za delavce. Poleg tega so številne dolgotrajne reforme zdaj postale še nujnejše: učinkovite aktivne politike trga dela, vključno s posameznikom prilagojeno podporo, izboljšanje kakovosti in vključenosti sistemov izobraževanja in usposabljanja, da se izboljšajo rezultati izobraževanja od zgodnjega otroštva dalje, odločni ukrepi za preusposabljanje in izpopolnjevanje, vlaganje v izobraževanje in usposabljanje odraslih ter spletne platforme za učenje, obravnavanje pomanjkanja znanj in spretnosti in povečanje zaposlitvenih možnosti za najranljivejše segmente delovno aktivnega prebivalstva, vključno z mladimi in dolgotrajno brezposelnimi, ter odpravljanje razlik med spoloma. Spodbujanje ustvarjanja kakovostnih delovnih mest in izboljšanje delovnih pogojev, zlasti z zagotavljanjem ustreznih minimalnih plač ter obravnavanjem problema segmentacije trga dela in odpravljanjem ovir za mobilnost delovne sile, sta ključna za podporo trajnostnemu in vključujočemu okrevanju. Socialni dialog in kolektivna pogajanja imajo pomembno vlogo pri uspešnem oblikovanju in izvajanju politik.

                  (14)

                  Za gospodarsko in socialno odpornost je pomemben dostop do ustreznih, vključujočih in vzdržnih zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite, ki med krizo zaradi COVID_19 delujejo kot avtomatski stabilizatorji. Dostop to teh sistemov pomaga ohranjati socialno kohezijo, dostojne življenjske standarde in dobro zdravje prebivalstva, kar je ključno za produktiven trg dela skozi celoten gospodarski cikel ter za obravnavanje revščine in socialne izključenosti. Naložbe za podporo zdravstvenim reformam in odpornim zdravstvenim sistemom morajo ostati ena od prednostnih nalog držav članic. Izvajanje evropskega stebra socialnih pravic, ki so ga leta 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija je ključnega pomena za usmerjanje politik. V sedanji krizi zaradi COVID-19 je potreba po zagotovitvi ustrezne socialne zaščite za vse, tako v smislu kakovostne zdravstvene in dolgotrajne oskrbe kot tudi v smislu nadomeščanja dohodka za vse delavce, vključno s tistimi z netipičnimi pogodbami in samozaposlenimi, postala še pomembnejša. Številne države članice so sprejele začasne ukrepe dohodkovne podpore in socialne pomoči v korist ranljivih skupin z zelo nizkimi dohodki in delavcev, ki niso upravičeni do nadomestil za brezposelnost. Sprejeti so bili ukrepi na področju socialnih prejemkov in nadomestil, pogojev za upravičenost in dodatnih storitev v naravi. Izboljšanje ustreznosti sistemov socialne zaščite in pokritosti z njimi je treba izvesti na tak način, da se zagotovita dolgoročna vzdržnost javnih financ in medgeneracijska pravičnost.

                  (15)

                  V zadnjih letih je bil dosežen znaten napredek, vendar so gospodarske posledice krize zaradi COVID-19 ponovno obremenile finančni sektor. Banke v euroobmočju so imele ob začetku sedanje krize večjo sposobnost pokrivanja izgub kot pred začetkom svetovne finančne krize. To je skupaj z ukrepi denarne in fiskalne politike preprečilo zaostrovanje pogojev tržnega financiranja po začetni fazi krize in zagotovilo nadaljnje zagotavljanje kreditov zasebnemu sektorju. Kriza bo verjetno še dodatno obremenila že tako nizke stopnje dobičkonosnosti bank in deleže slabih posojil. To bi lahko oviralo zagotavljanje kreditov gospodarstvu, kar je sicer bistveno za okrevanje. Za napredek na tem področju so skupaj z reševanjem strukturnih vprašanj nizke dobičkonosnosti zlasti pomembni razvoj sekundarnih trgov za slaba posojila, učinkovita uporaba nacionalnih družb za upravljanje, kjer je to primerno, in reforma insolvenčnih okvirov. Hitri in obsežni ukrepi politike so pripomogli k zaupanju in pomagali ohraniti makrofinančno stabilnost. Državne jamstvene sheme za posojila pomagajo zagotavljati kredite gospodarstvu, zaščititi podjetja in ublažiti vzajemno povezanost z bančnim sektorjem, vendar predstavljajo tudi pogojne obveznosti za proračune držav članic. Pri podaljšanju moratorijev v primeru insolventnosti in restrukturiranju slabih posojil je treba vzpostaviti občutljivo ravnotežje med zagotavljanjem nadaljnje podpore podjetjem, ki so sposobna preživeti, ter potencialno neustreznim razporejanjem sredstev, povečanjem izgub v primeru morebitnega stečaja in zmanjšanjem jasnosti v zvezi z osnovno kreditno kakovostjo.

                  (16)

                  Dokončanje strukture ekonomske in monetarne unije (EMU) ostaja bistvenega pomena. Zapolnjevanje preostalih vrzeli bi lahko dodatno povečalo stabilnost in odpornost euroobmočja ter posledično okrepilo mednarodno vlogo eura, ki v zadnjih letih ostaja večinoma stabilen. Pri nadaljnjih ukrepih bi bilo treba upoštevati izkušnje, pridobljene v okviru celovitega evropskega gospodarskopolitičnega odziva na krizo zaradi COVID-19. Next Generation EU ima poleg svojega kratkoročnega stabilizacijskega učinka in vloge pri podpiranju okrevanja potencial, da s stimulacijo naložb, ki spodbujajo rast, in strukturnih reform ter povečanjem odpornosti euroobmočja na prihodnje šoke dolgoročno vpliva na EMU. Obsežna izdaja dolga, denominiranega v eurih, vključno z zelenimi in socialnimi obveznicami, ki bo poglobila trg visokokakovostnih dolžniških vrednostnih papirjev, denominiranih v eurih, in povečala njegovo likvidnost, lahko pripomore h krepitvi mednarodne vloge eura. Kljub temu EMU še vedno manjkajo pomembni elementi, kot sta dokončana bančna unija in poglobljena unija kapitalskih trgov. Krepitev bančne unije je še vedno ključnega pomena. Zato je treba nemudoma ter enako ambiciozno in na podlagi soglasja nadaljevati delo v zvezi z vsemi elementi, vključno s tistimi, o katerih se je razpravljalo v delovni skupini na visoki ravni za Evropski sistem jamstva za vloge. Nadaljevanje dela v zvezi z svežnjem reform evropskega mehanizma nadzora (EMS) in, glede na napredek pri zmanjševanju tveganja in nadaljnje ukrepe, opisane v izjavi Euroskupine z dne 30. novembra 2020, prestavitev začetka veljavnosti skupnega varovala v okviru enotnega sklada za reševanje, vzpostavljenega z Uredbo (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (10) že na začetek leta 2022, pomenita dodaten pomemben korak k dokončanju bančne unije in krepitvi EMU. Nadaljevati je treba z delom na področju iskanja rešitev za premostitev omejitev pri trenutni ureditvi za zagotavljanje likvidnosti pri reševanju. Poglobitev unije kapitalskih trgov je ena ključnih prednostnih nalog, kot je razvidno iz novega akcijskega načrta iz septembra 2020. Za okrepitev mednarodne vloge eura ter zagotavljanje gospodarske in finančne avtonomije Unije bo pomembna tudi močna in odporna EMU, iz sporočila Komisije z naslovom: „Evropski gospodarski in finančni sistem: spodbujanje odprtosti, moči in odpornosti“, pri tem pa bi bilo treba v celoti spoštovati notranji trg Unije ter si prizadevati za odprto in pregledno sodelovanje z državami članicami zunaj euroobmočja –

            PRIPOROČA, da države članice euroobmočja v obdobju 2021–2022 vsaka posebej, med drugim prek svojih načrtov za okrevanje in odpornost, in skupaj v okviru Euroskupine, ukrepajo za:

                  (1)

                  Zagotavljanje naravnanosti politike, ki podpira okrevanje od krize zaradi COVID-19. Ker se še vedno soočamo z izrednimi zdravstvenimi razmerami, sprejetje fiskalnih politik v celotnem letu 2021 v vseh državah članicah euroobmočja, ki so spodbujevalne. Sprejetje ukrepov politike, ki so prilagojeni razmeram v posameznih državah ter bi morali biti pravočasni, začasni in ciljno usmerjeni. Nadaljevanje usklajevanja ukrepov za učinkovito zajezitev pandemije COVID-19, ohranjanje gospodarstva in podporo trajnostnemu okrevanju. Ko epidemiološke in gospodarske razmere to dopuščajo, postopna odprava izrednih ukrepov, ob hkratnem boju proti vplivu krize na družbo in trg dela. Izvajanje fiskalnih politik, namenjenih doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti dolga ob krepitvi naložb. Sprejetje reform, ki bi za vse ljudi izboljšale pokritost z zdravstvenimi sistemi in sistemi socialne zaščite ter njihovo ustreznost in vzdržnost. Posebna pozornost se nameni kakovosti proračunskih ukrepov. Izboljšanje okvirov javnega naročanja in upravljanja javnih financ, zlasti tudi naložbenih okvirov in uporabo orodij za zeleno oblikovanje proračuna. Uporabo pregledov porabe in na ta način boljša usmeritev javnofinančnih odhodkov v potrebe po okrevanju in odpornosti.

                  (2)

                  Nadaljnje izboljšanje zbliževanja, odpornosti ter trajnostne in vključujoče rasti. Ublažitev tveganja nadaljnjega poglabljanja razlik ter izboljšanje ekonomske in socialne odpornosti v euroobmočju z nadaljnjim reševanjem strukturnih izzivov, izvajanjem reform, ki krepijo produktivnost in zaposlenost, zagotavljajo nemoteno prerazporeditev virov ter izboljšujejo delovanje trgov in javne uprave, s povečanjem ravni javnih naložb in s spodbujanjem zasebnih naložb, da se podpre pravično in vključujoče okrevanje skladno z zelenim in digitalnim prehodom. Nadalje povezovanje enotnega trg blaga in storitev, vključno z digitalnim enotnim trgom, z odpravo nepotrebnih omejitev, izboljšanjem nadzora trga in zagotavljanjem zadostnih upravnih zmogljivosti. Zagotavljanje učinkovite aktivne politike trga dela in podpore poklicnim prehodom, zlasti v smeri zelenega in digitalnega gospodarstva. Spodbujanje bi morale poštenih delovnih pogojev, obravnavanje problema segmentacije trga dela in okrepitve vključenosti. Zagotavljanje dejanske vključenosti socialnih partnerjev v oblikovanje politik ter okrepitve socialnega dialoga in kolektivnih pogajanj. Okrepitev vključujočega sistema izobraževanja in usposabljanja ter naložb v znanje in spretnosti, da se odpravi njihovo pomanjkanje. V sklopu Sveta na ravni vključujočega okvira OECD za preprečevanje zmanjševanja davčne osnove in preusmerjanja dobička nadaljevanje dela v zvezi z globalno sporazumno rešitvijo za obravnavo davčnih izzivov, ki izhajajo iz digitalizacije gospodarstva, pri čemer se pričakuje, da bo dogovor na tem forumu dosežen do sredine leta 2021. Sodelovanje pri ustreznem pripravljalnem delu za nadaljnje ukrepanje, da bi se lahko odzvali na navedene davčne izzive digitalnega gospodarstva, tudi če do sredine leta 2021 mednarodno soglasje še ne bo doseženo. Dosego dodatnega napredka v boju proti agresivnemu davčnemu načrtovanju, zmanjšanje davčnega primeža in podporo preusmeritvi na oblikovanje cen ogljika in okoljsko obdavčitev.

                  (3)

                  Krepitev nacionalnih institucionalnih okvirov. Nadaljevanje in prednostno izvajanje reforme za odpravo ozkih grl za naložbe ter zagotovljanje učinkovite in pravočasne uporabe sredstev Unije, vključno z mehanizmom za okrevanje in odpornost. Okrepitev učinkovitosti in digitalizacije javne uprave, vključno s pravosodnimi in zdravstvenimi sistemi, ter javnih služb za zaposlovanje. Zmanjšanje upravnih bremen za podjetja in izboljšanje poslovnega okolja. Nadaljnje izboljševanje okvira za boj proti goljufijam in korupciji ter preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma. Spodbujanje konkretnih ukrepov za povečanje učinkovitosti, uspešnosti in sorazmernosti insolvenčnih okvirov, da se prestrukturirajo nedonosne izpostavljenosti in zagotovi učinkovito razporejanje kapitala.

                  (4)

                  Zagotavljanje makrofinančne stabilnosti. Ohranjanje kanalov kreditiranja za gospodarstvo in ukrepov za podporo podjetjem, ki so sposobna preživeti, dokler je to potrebno v krizi zaradi COVID-19 brez primere. Ohranjanje trdne bilance stanja v bančnem sektorju, tudi z nadaljnjim obravnavanjem slabih posojil, med drugim z razvojem sekundarnih trgov za slaba posojila.

                  (5)

                  Dokončanje EMU in krepitev mednarodne vloge eura. Dosego napredka pri poglobitvi EMU, da bi se z dokončanjem bančne unije, nemudnim in enako ambicioznim nadaljevanjem dela v zvezi z vsemi elementi, vključno s tistimi, o katerih se je razpravljalo v delovni skupini na visoki ravni za evropski sistem jamstva za vloge, in s poglobitvijo unije kapitalskih trgov ter s podporo pobudam za izvajanje politik na področju digitalnih financ, finančnih storitev na drobno in trajnostnega financiranja povečala odpornost euroobmočja. Nadaljevanje dela v zvezi z rešitvami za premostitev omejitev v trenutni ureditvi za zagotavljanje likvidnosti pri reševanju ter v zvezi s krepitvijo regulativnega in nadzornega okvira Unije, tudi z zagotavljanjem doslednega in učinkovitega nadzora in izvrševanja pravil za boj proti pranju denarja.

            Pri nadaljnjih ukrepih za poglobitev EMU bi bilo treba upoštevati izkušnje, pridobljene v okviru celovitega gospodarskopolitičnega odziva Unije na krizo zaradi COVID-19. Napredek poglabljanja EMU, ki bo v celoti spoštoval notranji trg Unije ter bo potekal na odprt in transparenten način v odnosu do držav članic, ki niso članice euroobmočja, bo prispeval h krepitvi mednarodne vloge eura in promoviral gospodarske interese Unije v svetu.

         V Bruslju, 13 julija 2021.

               Za Svet

               minister za finance

            Andrej ŠIRCELJ

         (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

         (2)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

         (3)  Uredba (EU) 2021/241 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. februarja 2021 o vzpostavitvi Mehanizma za okrevanje in odpornost (UL L 57, 18.2.2021, str. 17).

         (4)  Uredba Sveta (EU) 2020/672 z dne 19. maja 2020 o vzpostavitvi evropskega instrumenta za začasno podporo za ublažitev tveganj za brezposelnost v izrednih razmerah (SURE) po izbruhu COVID-19 )UL L 159, 20.5.2020, str. 1).

         (5)  Uredba (EU) 2020/460 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. marca 2020 o spremembi uredb (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013 in (EU) št. 508/2014 glede posebnih ukrepov za mobilizacijo naložb v zdravstvenih sistemih držav članic in v drugih sektorjih njihovih gospodarstev v odziv na izbruh COVID-19 (Naložbena pobuda v odziv na koronavirus) (UL L 99, 31.3.2020, str. 5).

         (6)  Uredba (EU) 2020/558 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2020 o spremembi uredb (EU) št. 1301/2013 in (EU) št. 1303/2013 glede posebnih ukrepov za zagotovitev izredne prožnosti pri uporabi evropskih strukturnih in investicijskih skladov v odziv na izbruh COVID-19 (UL L 130, 24.4.2020, str. 1).

         (7)  Sklep Evropske centralne banke (EU) 2020/440 z dne 24. marca 2020 o začasnem izrednem programu nakupa vrednostnih papirjev ob pandemiji (ECB/2020/17)(UL L 91, 25.3.2020, str. 1).

         (8)  Sklep Evropske centralne banke (EU) 2016/948 z dne 1. junija 2016 o izvajanju programa nakupa vrednostnih papirjev podjetniškega sektorja (ECB/2016/16) (UL L 157, 15.6.2016, str. 28).

         (9)  Direktiva (EU) 2019/1023 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2019 o okvirih preventivnega prestrukturiranja, odpustu dolgov in prepovedih opravljanja dejavnosti ter ukrepih za povečanje učinkovitosti postopkov glede prestrukturiranja, insolventnosti in odpusta dolgov ter o spremembi Direktive (EU) 2017/1132 (Direktiva o prestrukturiranju in insolventnosti) (UL L 172, 26.6.2019, str. 18).

         (10)  Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL L 225, 30.7.2014, str. 1).


title: Priporočilo Sveta (EU) 2021/1170 z dne 15. julija 2021 o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve

text:
                  16.7.2021

                  SL

                  Uradni list Evropske unije

                  L 255/3

         PRIPOROČILO SVETA (EU) 2021/1170
         z dne 15. julija 2021
         o spremembi Priporočila (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve
         SVET EVROPSKE UNIJE JE –
         ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 77(2)(b) in (e) ter prvega in drugega stavka člena 292 Pogodbe,
         ob upoštevanju naslednjega:

                     (1)

                     Svet je 30. junija 2020 sprejel Priporočilo o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (1) (v nadaljnjem besedilu: Priporočilo Sveta).

                     (2)

                     Svet je odtlej sprejel priporočila (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10), (EU) 2021/992 (11) ter (EU) 2021/1085 (12) o spremembi Priporočila Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve.

                     (3)

                     Svet je 20. maja 2021 sprejel Priporočilo (EU) 2021/816 o spremembi Priporočila Sveta (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (13), da bi posodobil merila, ki se uporabljajo za oceno, ali so nenujna potovanja iz tretjih držav varna in bi morala biti dovoljena.

                     (4)

                     V Priporočilu Sveta je določeno, da bi morale države članice s 1. julijem 2020 začeti usklajeno in postopoma odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav iz Priloge I k Priporočilu Sveta. Svet bi moral vsaka dva tedna pregledati in po potrebi posodobiti seznam tretjih držav iz Priloge I po tesnem posvetovanju s Komisijo ter ustreznimi agencijami in službami EU ter po splošni oceni na podlagi metodologije, meril in informacij iz Priporočila Sveta.

                     (5)

                     Vse od takrat so v Svetu, v tesnem posvetovanju s Komisijo ter ustreznimi agencijami in službami EU, potekale razprave o pregledu seznama tretjih držav iz Priloge I k Priporočilu Sveta ter o uporabi meril in metodologije iz Priporočila Sveta, kot je bilo spremenjeno s Priporočilom (EU) 2021/816. Na podlagi teh razprav bi bilo treba spremeniti seznam tretjih držav iz Priloge I. Zlasti bi bilo treba s seznama črtati Ruando in Tajsko, nanj pa dodati Ukrajino.

                     (6)

                     Mejni nadzor ni samo v interesu države članice, na katere zunanjih mejah se opravlja, temveč tudi v interesu vseh držav članic, ki so odpravile nadzor meje na svojih notranjih mejah. Zato bi morale države članice zagotoviti, da bodo ukrepi, sprejeti na zunanjih mejah, usklajeni, s čimer bodo zagotovile, da bo schengensko območje dobro delovalo. Države članice bi morale v ta namen od 15. julija 2021 še naprej usklajeno odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav, posebna upravna območja ter druge entitete in teritorialna ozemlja iz Priloge I k Priporočilu Sveta, kot je spremenjeno s tem priporočilom.

                     (7)

                     V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja. Ker to priporočilo nadgrajuje schengenski pravni red, se Danska v skladu s členom 4 navedenega protokola v šestih mesecih od dne, ko Svet sprejme to priporočilo, odloči, ali ga bo prenesla v svoje nacionalno pravo.

                     (8)

                     To priporočilo predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Irska v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES (14) ne sodeluje. Irska torej ne sodeluje pri sprejetju tega priporočila, ki zato zanjo ni zavezujoče in se v njej ne uporablja.

                     (9)

                     To priporočilo za Islandijo in Norveško predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke A člena 1 Sklepa Sveta 1999/437/ES (15).

                     (10)

                     To priporočilo za Švico predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke A člena 1 Sklepa 1999/437/ES (16) v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES (17).

                     (11)

                     To priporočilo za Lihtenštajn predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke A člena 1 Sklepa 1999/437/ES (18) v povezavi s členom 3 Sklepa 2011/350/EU (19) –

               SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
         Priporočilo Sveta (EU) 2020/912, kakor je bilo spremenjeno s priporočili (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892, (EU) 2021/992 in (EU) 2021/1085 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve se spremeni:

                     (1)

                     prvi odstavek točke 1 Priporočila Sveta se nadomesti z naslednjim:

                                 „1.

                                 Države članice bi morale s 15. julijem 2021 začeti usklajeno in postopoma odpravljati začasno omejitev nenujnih potovanj v EU za rezidente tretjih držav iz Priloge I.“;

                     (2)

                     Priloga I k Priporočilu se nadomesti z naslednjim:

                           „PRILOGA I
                           Tretje države, posebna upravna območja ter druge entitete in teritorialna ozemlja, na rezidente katerih ne bi smela vplivati začasna omejitev nenujnih potovanj v EU na zunanjih mejah:

                                       I.

                                       DRŽAVE

                                                   1.

                                                   ALBANIJA

                                                   2.

                                                   ARMENIJA

                                                   3.

                                                   AVSTRALIJA

                                                   4.

                                                   AZERBAJDŽAN

                                                   5.

                                                   BOSNA IN HERCEGOVINA

                                                   6.

                                                   BRUNEJ

                                                   7.

                                                   KANADA

                                                   8.

                                                   IZRAEL

                                                   9.

                                                   JAPONSKA

                                                   10.

                                                   JORDANIJA

                                                   11.

                                                   LIBANON

                                                   12.

                                                   ČRNA GORA

                                                   13.

                                                   NOVA ZELANDIJA

                                                   14.

                                                   KATAR

                                                   15.

                                                   REPUBLIKA MOLDAVIJA

                                                   16.

                                                   REPUBLIKA SEVERNA MAKEDONIJA

                                                   17.

                                                   SAUDOVA ARABIJA

                                                   18.

                                                   SRBIJA

                                                   19.

                                                   SINGAPUR

                                                   20.

                                                   JUŽNA KOREJA

                                                   21.

                                                   UKRAJINA

                                                   22.

                                                   ZDRUŽENE DRŽAVE AMERIKE

                                                   23.

                                                   KITAJSKA ((*))

                                       II.

                                       POSEBNA UPRAVNA OBMOČJA LJUDSKE REPUBLIKE KITAJSKE

                                                   Posebno upravno območje Hongkong

                                                   Posebno upravno območje Macao

                                       III.

                                       ENTITETE IN TERITORIALNA OZEMLJA, KI JIH NAJMANJ ENA DRŽAVA ČLANICA NE PRIZNAVA KOT DRŽAVE

                                                   Kosovo (*)

                                                   Tajvan

                     .
                        ((*))  s pridržkom potrditve vzajemnosti"

                        (*)  To poimenovanje ne posega v stališča o statusu ter je v skladu z RVSZN 1244 (1999) in mnenjem Meddržavnega sodišča o razglasitvi neodvisnosti Kosova."

            V Bruslju, 15. julija 2021

                  Za Svet

                  predsednik

               G. DOVŽAN

            (1)  UL L 208 I, 1.7.2020, str. 1.

            (2)  UL L 230, 17.7.2020, str. 26.

            (3)  UL L 248, 31.7.2020, str. 26.

            (4)  UL L 261, 11.8.2020, str. 83.

            (5)  UL L 354, 26.10.2020, str. 19.

            (6)  UL L 431, 21.12.2020, str. 75.

            (7)  UL L 33, 29.1.2021, str. 1.

            (8)  UL L 41, 4.2.2021, str. 1.

            (9)  UL L 165 I, 11.5.2021, str. 66.

            (10)  UL L 198, 4.6.2021, str. 1.

            (11)  UL L 221, 21.6.2021, str. 12.

            (12)  UL L 235, 2.7.2021, str. 27.

            (13)  UL L 182, 21.5.2021, str. 1.

            (14)  Sklep Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda (UL L 64, 7.3.2002, str. 20).

            (15)  UL L 176, 10.7.1999, str. 31.

            (16)  UL L 53, 27.2.2008, str. 52.

            (17)  Sklep Sveta 2008/146/ES z dne 28. januarja 2008 o sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda v imenu Evropske skupnosti (UL L 53, 27.2.2008, str. 1).

            (18)  UL L 160, 18.6.2011, str. 21.

            (19)  Sklep Sveta 2011/350/EU z dne 7. marca 2011 o sklenitvi Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, v zvezi z odpravo kontrol na notranjih mejah in prostim gibanjem oseb, v imenu Evropske unije (UL L 160, 18.6.2011, str. 19).