               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 19.11.2020
            COM(2020) 743 final
            Priporočilo
            SKLEP SVETA
            o pooblastilu za začetek pogajanj o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah

               OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

               1.OZADJE PRIPOROČILA

               V globaliziranem svetu, v katerem so huda kazniva dejanja in terorizem vedno bolj nadnacionalni in raznovrstni, bi morali biti organi kazenskega pregona in pravosodni organi ustrezno opremljeni za sodelovanje z zunanjimi partnerji, da bi lahko zagotovili varnost svojih državljanov. Zato bi morala biti Eurojustu omogočena sodelovanje in izmenjava osebnih podatkov s pravosodnimi organi tretjih držav v obsegu, ki je potreben za izpolnjevanje njegovih nalog. Trenutno ima Eurojust sporazume o sodelovanju, ki omogočajo izmenjavo osebnih podatkov, s Črno goro, Ukrajino, Moldavijo, Lihtenštajnom, Švico, Severno Makedonijo, ZDA, Islandijo, Norveško, Gruzijo, Albanijo in Srbijo. V skladu s členom 80(5) Uredbe 2018/1727
                  1
                (v nadaljnjem besedilu: uredba o Eurojustu) so ti sporazumi o sodelovanju še naprej veljavni.

               Komisija je od 12. decembra 2019, ko se je začela uporabljati uredba o Eurojustu, in v skladu s Pogodbo odgovorna za pogajanja v imenu Unije o mednarodnih sporazumih s tretjimi državami o sodelovanju z Eurojustom in izmenjavi osebnih podatkov z njim. Eurojust lahko v skladu s poglavjem V uredbe o Eurojustu z delovnimi dogovori vzpostavi in vzdržuje sodelovanje z zunanjim partnerji, če je to potrebno za izvajanje njegovih nalog. Vendar taki dogovori sami po sebi ne morejo biti pravna podlaga za izmenjavo osebnih podatkov.

               Komisija ob upoštevanju politične strategije, operativnih potreb pravosodnih organov po EU in potencialnih koristi tesnejšega sodelovanja na tem področju meni, da je treba v kratkem začeti pogajanja z desetimi tretjimi državami, da bi se uredilo sodelovanje Eurojusta s temi državami.

               Komisija je pri oceni prednostnih držav upoštevala operativne potrebe Eurojusta. Glede na osnutek Eurojustove strategije na področju zunanjih odnosov, ki je bil predložen Komisiji v pregled, je Eurojust opredelil posebne operativne potrebe po sodelovanju z Ljudsko demokratično republiko Alžirijo, Republiko Argentino, Bosno in Hercegovino, Republiko Kolumbijo, Arabsko republiko Egipt, Državo Izrael, Hašemitsko kraljevino Jordanijo, Republiko Libanon, Kraljevino Maroko, Republiko Tunizijo in Republiko Turčijo. Druge prednostne tretje države, ki jih je opredelil Eurojust, vključujejo Federativno republiko Brazilijo, Ljudsko republiko Kitajsko, Kanado, Združene arabske emirate, Zvezno republiko Nigerijo, Republiko Panamo, Združene mehiške države in Rusko federacijo.

               Komisija te operativne potrebe priznava, vendar je jasno, da po intenzivnosti niso enake. Sedanja raven sodelovanja je odvisna od različnih dejavnikov, kot je razpoložljivost kontaktnih točk Eurojusta v zadevni državi. Komisija zaradi omejenih virov ne more začeti pogajanj z vsemi temi tretjimi državami hkrati, zato meni, da je potrebna nadaljnja prednostna razvrstitev. Za Komisijo bi morala biti prva prednostna naloga poglobitev sodelovanja z državami kandidatkami in potencialnimi državami kandidatkami, saj bi morale biti te tretje države kar najbolj pripravljene na pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah na visoki ravni kot del pravnega reda EU. Komisija je svoje mnenje glede Bosne in Hercegovine ter Turčije izrazila v rednih poročilih za leto 2020
                  2
               . V obeh primerih bo sklenitev mednarodnega sporazuma, ki bo omogočil izmenjavo osebnih podatkov z Eurojustom, možna šele, ko bosta državi ustrezno spremenili svojo zakonodajo o varstvu podatkov.

               Druga prednostna naloga bi morala biti poglobitev sodelovanja z drugimi tretjimi državami, ki niso zaprosile za članstvo v Uniji, vendar imajo iz geografskih razlogov potencialno velik varnostni vpliv na Evropo, kot so države bližnjevzhodne in severnoafriške regije. Kot je navedeno zgoraj, so za Eurojust iz operativnih razlogov vse države iz te regije najpomembnejše prednostne tretje države. Ta izbira je tudi v skladu z Globalno strategijo za zunanjo in varnostno politiko Evropske unije
                  3
               .

               Tretja prednostna naloga bi morala biti zagotovitev čim večje doslednosti pri odnosih agencij s področja pravosodja in notranjih zadev, zlasti Europola in Eurojusta, s tretjimi državami, da bi se zagotovila možnost nadaljnjega ukrepanja v okviru sodelovanja na področju kazenskega pregona in pravosodja. Komisija trenutno želi – v imenu Europola – skleniti sporazume z osmimi od desetih zgoraj navedenih držav. Meni, da bi bilo koristno, da bi bila, kolikor je možno in izvedljivo, v ta prihodnja pogajanja vključena tako Eurojust kot tudi Europol, zaradi česar bi bila lahko pogajanja tudi bolj privlačna za zadevne tretje države.

               Glede na zgoraj navedeno Komisija torej Svetu priporoča, da bi morala najprej prejeti pooblastilo za pogajanja z naslednjimi tretjimi državami: Armenijo, Alžirijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo. Armenija je Eurojustu nedavno izrazila svojo željo po začetku sodelovanja z njim.

               Politični okvir

               Armenija

               Armenija je pomembna partnerica EU v okviru vzhodnega partnerstva in ima strateško lego na južnem Kavkazu. Leta 2017 je z EU podpisala Celoviti in okrepljeni sporazum o partnerstvu, ki vključuje približevanje zakonodaje na pomembnih področjih, kot so okolje, energija, promet in varstvo potrošnikov. Armenija in EU sta leta 2012 podpisali sporazum o poenostavitvi vizumskih postopkov in leta 2013 sporazum o ponovnem sprejemu oseb. Država se je po mirni demokratični revoluciji leta 2018 podala na pot reform, da bi izboljšala pravno državo in življenjski standard, vključno z reformo pravosodja in bojem proti korupciji. Nova vlada je poudarila skupne vrednote z EU in sporazum z EU opredelila kot podlago za domače reforme. Armenija je članica Evrazijske gospodarske unije in Organizacije pogodbe o kolektivni varnosti, ki ju vodi Rusija. EU podpira izvajanje reform na področju pravosodja in boja proti korupciji z dialogom med EU in Armenijo o pravosodni politiki. Zato so bile leta 2019 sprejete reformne strategije v skladu z evropskimi standardi. Njihovo izvajanje bo podprto s programom, vrednim 30 milijonov EUR, v okviru dodelitve proračunskih sredstev za leto 2020.

               Alžirija

               Alžirija je partnerica strateškega pomena za EU, tako zaradi svoje lege na območju Magreba kot tudi zaradi vloge, ki jo ima na regionalni ravni in v Afriški uniji. Strateško gledano je Alžirija država osrednjega interesa v Sredozemlju in ključna akterka pri procesu stabilizacije regije na območju Sahare in Sahela. Država je izjemno dejavna pri boju proti terorizmu na svojem ozemlju.

               Prioritete partnerstva med EU in Alžirijo, sprejete marca 2017, vključujejo migracije in varnost. Oktobra 2017 sta EU in Alžirija vzpostavili neformalni dialog na visoki ravni o boju proti terorizmu in regionalni varnosti ter izrazili pripravljenost za okrepitev dvostranskega sodelovanja na področju varnosti in boja proti terorizmu. Zlasti so bila opredeljena naslednja kritična področja, na katerih obstaja velik potencial za sodelovanje: deradikalizacija, sodelovanje med Europolom in Alžirijo, boj proti organiziranemu kriminalu, vključno z nedovoljeno trgovino s strelnim orožjem in kibernetsko kriminaliteto, boj proti financiranju terorizma in forenzične preiskave.

               Alžirija in EU sta članici Globalnega foruma za boj proti terorizmu. V Alžiriji je tudi eden od regionalnih centrov odličnosti za zmanjševanje kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih tveganj, ki ga financira EU.

               Bosna in Hercegovina

               Bosna in Hercegovina je ključna partnerica Evropske unije. Na vrhu Evropskega sveta v Solunu junija 2003 je bila skupaj z drugimi zahodnobalkanskimi državami opredeljena kot potencialna kandidatka za članstvo v EU.

               Februarja 2016 je zaprosila za članstvo v EU in septembra 2016 je Evropski svet pozval Evropsko komisijo, naj predloži svoje mnenje o utemeljenosti prošnje Bosne in Hercegovine. Komisija je maja 2019 sprejela svoje mnenje in spremno analitično poročilo o prošnji Bosne in Hercegovine za članstvo v EU
                  4
               . V mnenju je opredeljenih 14 ključnih prednostnih nalog, ki jih mora izpolniti Bosna in Hercegovina, da bi bil zanjo priporočen začetek pristopnih pogajanj, in sicer na področjih demokracije/funkcionalnosti, pravne države, temeljnih pravic in reforme javne uprave.

               Bosna in Hercegovina je leta 2018 podpisala skupni akcijski načrt EU in Zahodnega Balkana za boj proti terorizmu, ki določa konkretne ukrepe za povečano sodelovanje pri boju proti terorizmu in preprečevanju radikalizacije v naslednjih dveh letih
                  5
               . V tem okviru med EU ter Bosno in Hercegovino redno poteka dialog o politiki boja proti terorizmu. Osredotočen je na izvajanje strateškega okvira in notranje usklajevanje, zlasti v zvezi s preprečevanjem nasilnega ekstremizma, ustreznim kaznovanjem tujih terorističnih borcev in njihovim poznejšim ponovnim socialnim vključevanjem, nedovoljeno trgovino z orožjem, nadzorom meje, financiranjem terorizma, regionalnim in mednarodnim sodelovanjem pri celovitem izvajanju sporazuma z Europolom ter sklenitvijo sporazuma z Eurojustom.

               Bosna in Hercegovina je prvič vzpostavila kontaktne točke za Eurojust leta 2014, da bi se lahko začela pogajanja za sklenitev sporazuma o sodelovanju. Pozneje je bila ustanovljena tudi strokovna skupina za pripravo dela v fazi pred pogajanji o sporazumu o sodelovanju. Po začetku veljavnosti nove uredbe o Eurojustu decembra 2019 so bosanski organi aprila 2020 Eurojustu poslali dopis, v katerem so izrazili svojo namero o začetku formalizacije sodelovanja z delovnim dogovorom.

               Egipt

               Egipt je pomembna partnerska država EU in bi lahko imel osrednjo vlogo pri spodbujanju miru, blaginje in stabilnosti v regiji južnega sosedstva. Splošni okvir za sodelovanje med EU in Egiptom je pridružitveni sporazum, ki velja od leta 2004. V skupno dogovorjenih prioritetah partnerstva med EU in Egiptom za obdobje 2017–2020 so opredeljena glavna področja sodelovanja. Med temi so: (1) razvoj trajnostnega in sodobnega gospodarstva ter socialni razvoj Egipta; (2) krepitev sodelovanja na področju zunanje politike; (3) poglobitev sodelovanja v procesu stabilizacije, zlasti na področju dobrega upravljanja, človekovih pravic, varnosti in migracij
                  6
               .

               Prednostne naloge partnerstva se nanašajo na možnost razvoja pravosodnega sodelovanja v kazenskih in civilnih zadevah. Na 7. seji pododbora za pravosodje in varnost novembra 2019 sta strani opravili celovit pogovor o več vprašanjih v skupnem interesu, zlasti o pravosodnem sodelovanju, boju proti terorizmu ter boju proti drogam in organiziranemu kriminalu
                  7
               . Eurojust je na 2. srečanju v okviru dialoga o migracijah med EU in Egiptom julija 2019 tihotapljenje migrantov opredelil kot potencialno področje sodelovanja z egiptovskimi pravosodnimi organi in organi kazenskega pregona.

               EU priznava ključno vlogo Egipta pri regionalni varnosti in stabilnosti, upravljanju migracij in prizadevanjih za boj proti terorizmu ter opozarja na potrebo, da mora država v tej vlogi v celoti spoštovati mednarodno pravo človekovih pravic. EU je na zasedanju Sveta ZN za človekove pravice 10. marca 2020 spomnila na pomen spoštovanja svobode izražanja na spletu in drugje, medijev, mirnega zbiranja in združevanja v Egiptu ter na potrebo po prenehanju neupravičenega omejevanja prostora za civilno družbo, vključno z zamrzovanjem sredstev, prepovedjo potovanja in dolgotrajnim priporom pred začetkom sojenja
                  8
               .

               Izrael

               Pravni okvir za odnose med EU in Izraelom je pridružitveni sporazum med EU in Izraelom
                  9
               , ki velja od leta 2000. Akcijski načrt EU in Izraela, ki zajema vsa področja sodelovanja, je bil sprejet leta 2005, konec leta 2018 pa podaljšan s soglasno odločitvijo Sveta
                  10
               .

               Za EU in Izrael je boj proti varnostnim grožnjam prioriteta in v svojem dialogu izražata vzajemni interes za učinkovito sodelovanje. Eno od pomembnih področij je sodelovanje pri boju proti terorizmu: opravljeni so bili že trije dialogi med EU in Izraelom na temo boja proti terorizmu in varnosti, in sicer marca 2015, septembra 2016 in junija 2018. Na teh srečanjih sta se strani dogovorili, da bosta sodelovali na področjih, kot so boj proti nasilnemu ekstremizmu, financiranju terorizma in nekonvencionalnemu terorizmu, varnost v letalstvu in prometu ter kibernetska kriminaliteta.

               Izraelski organi so izrazili interes za poglobitev sodelovanja z agencijami EU na področju pravosodja in notranjih zadev. EU in Izrael razpravljata o pravosodnem sodelovanju v civilnih in kazenskih zadevah v okviru letne seje pododbora za pravosodje in notranje zadeve. Zadnja je bila decembra 2019.

               Izrael je del štiriletne strategije sodelovanja, ki jo je pripravil Eurojust ob upoštevanju svojih operativnih potreb. Država je v svojem dialogu z EU poudarila stališče, da je mreža Eurojusta zelo pomembno orodje.

               V skladu s sklepi Sveta iz leta 2012
                  11
                je treba v vse sporazume z Izraelom vključiti „ozemeljsko določbo“, ki področje uporabe izrecno omejuje na sam Izrael in izključuje zasedena ozemlja: „V vseh sporazumih med Državo Izrael in EU mora biti nedvoumno in izrecno navedeno, da se ne uporabljajo za ozemlja, ki jih je Izrael zasedel leta 1967.“
                  12

               Jordanija

               Jordanija je ena ključnih partneric EU, zlasti zaradi svoje vloge pri spodbujanju stabilnosti, zmernosti in medverske tolerance na Bližnjem vzhodu. Država se sooča z velikimi gospodarskimi, družbenimi in varnostnimi izzivi. Zlasti gosti več kot 650 000 registriranih sirskih beguncev (približno 10 % jordanskega prebivalstva pred krizo v Siriji), pa tudi druge skupine beguncev.

               EU in Jordanija sta vzpostavili trdno partnerstvo na številnih področjih in ju od leta 2002 povezuje pridružitveni sporazum (od leta 2010 ima Jordanija prednostni status).

               Decembra 2016 sta sprejeli prioritete za partnerstvo EU-Jordanija kot okvir politike, ki velja do 31. decembra 2020, ter pakt EU-Jordanija za obdobje 2016–2018
                  13
               . S prioritetami partnerstva sta potrdili svoje cilje in predlagali okrepitev sodelovanja na področju treh glavnih stebrov v vzajemnem interesu: (1) zunanja in varnostna politika, vključno z bojem proti terorizmu in preprečevanjem nasilnega ekstremizma; (2) gospodarsko področje, da bi se ohranila makroekonomska stabilnost Jordanije ter okrepila njen socialni in gospodarski razvoj; (3) krepitev upravljanja, pravne države, demokratičnih reform in človekovih pravic. Seja pododbora EU-Jordanija na temo pravosodja in varnosti, ki je potekala 15. februarja 2018 v Amanu, je bila priložnost za nadaljnjo razpravo o možnostih krepitve pravosodnega sodelovanja med EU in Jordanijo.

               Pakt EU-Jordanija vključuje vzajemne zaveze, s katerimi obe strani izpolnjujeta zaveze, ki sta jih dali februarja 2016 na konferenci v Londonu o podpori Siriji in širši regiji. Te zaveze so bile utrjene na konferenci o podpori prihodnosti Sirije in širše regije, ki je potekala 5. aprila 2017 v Bruslju, tudi z vidika krepitve odpornosti Jordanije proti posledicam krize v Siriji
                  14
               .

               Jordanija ostaja ključna partnerica EU na Bližnjem vzhodu in pomembno je, da ima še naprej konstruktivno vlogo pri stabilnosti v tej regiji. Država je nenehno pod številnimi pritiski, ki so med drugim regionalne, gospodarske in socialne narave. Že dlje časa gosti veliko število sirskih beguncev. Pandemija COVID-19 je dodala znaten pritisk na zdravstveni sektor in pomeni nadaljnje velike socialno-ekonomske izzive.

               Libanon

               EU in Libanon se spopadata s skupnimi izzivi, povezanimi z dolgotrajnimi krizami in nestabilnostjo v regiji. Partnerstvo med EU in Libanonom je trdno in zajema številna področja, navedena v pridružitvenem sporazumu, ki velja od leta 2006
                  15
               . Libanon se spoprijema z resnimi političnimi, gospodarskimi, socialnimi in varnostnimi izzivi, zlasti z doslej najhujšo gospodarsko in finančno krizo, ki se je zaradi vpliva pandemije COVID-19 še zaostrila. Konflikt v Siriji, ki traja že devet let in zaradi katerega se povečujejo sistemske slabosti Libanona, še naprej ustvarja pritisk na institucije in infrastrukturo države ter škodi njeni socialno-ekonomski stabilnosti. Libanon gosti več kot milijon registriranih sirskih beguncev poleg približno 300 000 palestinskih beguncev, ki so bili prisotni že pred tem, in je torej država z največjim deležem beguncev na prebivalca na svetu.

               Leta 2016 sta EU in Libanon podpisala tudi pakt, ki vsebuje vzajemne zaveze in prednostne ukrepe za izboljšanje življenjskih razmer tako sirskih beguncev kot tudi gostiteljskih skupnosti, v skladu z izjavo o nameri, sprejeto na konferenci v Londonu februarja 2016
                  16
               . Zaveze, ki sta jih obe strani obnovili na zaporednih konferencah v Bruslju (2017–2020) o podpori prihodnosti Sirije in širše regije, so še utrdile skupno odgovornost za odpravo posledic krize v Siriji. Partnerstvo med EU in Libanonom je trdno in zajema sodelovanje na številnih področjih, opredeljenih v pridružitvenem sporazumu. EU in Libanon sta 11. novembra 2016 sprejela prioritete partnerstva, ki vzpostavljajo okvir politike za obdobje 2016–2020
                  17
               .

               V prioritetah partnerstva je bila izražena zaveza nadaljnji poglobitvi vezi na podlagi treh glavnih stebrov, ki so v vzajemnem interesu in pomenijo skupne izzive: (1) varnost in boj proti terorizmu; (2) upravljanje in pravna država; (3) spodbujanje rasti in delovnih mest. Na tematskem srečanju EU in Libanona o varnosti in pravosodju, ki je potekalo 3. oktobra 2018 v Bejrutu, je bil poudarjen pomen vprašanj varnosti in pravosodja kot sestavnega dela partnerstva med EU in Libanonom. Dosežen je bil dogovor o razširitvi pravosodnega sodelovanja, tudi s preučitvijo možnosti za krepitev sodelovanja z Eurojustom v ta namen.

               Libanon se trenutno spopada z resnimi socialno-ekonomskimi izzivi, ki jih še povečujeta sirski konflikt in pandemija COVID-19.

               Maroko

               Maroko je ključna sosednja in partnerska država EU. V vedno bolj nestanovitnih regionalnih razmerah pomeni element stabilnost v Magrebu ter potencialno most med Evropo in podsaharsko Afriko. EU in Kraljevina Maroko že več kot 50 let gradita dolgoročno partnerstvo, podprto z več političnimi in gospodarskimi sporazumi. Maroko in EU sta leta 1996 podpisala evro-sredozemski pridružitveni sporazum, ki je začel veljati leta 2000
                  18
               . Okrepila sta dvostranske odnose na številnih področjih, vključno s političnim in varnostnim sodelovanjem, gospodarskimi in finančnimi odnosi ter socialnimi in človeškimi odnosi. Poleg tega ima Maroko od leta 2008 prednostni status v okviru evropske sosedske politike. Akcijski načrt 2013–2017 za izvajanje prednostnega statusa, ki je bil podaljšan leta 2018 in leta 2019, zajema širok nabor področij sodelovanja, vključno s sodelovanjem na področjih pravosodja in notranjih zadev, kot so boj proti organiziranim kriminalnim mrežam, upravljanje meja ter pravosodno in policijsko sodelovanje.

               Po upočasnitvi dvostranskih odnosov zaradi sodbe Sodišča Evropske unije iz decembra 2015
                  19
                o geografskem področju uporabe pridružitvenega sporazuma sta se EU in Maroko ponovno dogovorila o zadevnih pravnih instrumentih glede na sodno prakso Sodišča in se v začetku leta 2019 dogovorila o ponovni vzpostavitvi njunega partnerstva. To je bilo uradno potrjeno na 14. seji pridružitvenega sveta 27. junija 2019, na kateri je bila sprejeta ambiciozna skupna politična izjava
                  20
               . V skupni izjavi je navedenih več ključnih področij, na katerih nameravata Maroko in EU v prihodnjih letih poglobiti svoje sodelovanje. Konkretno so zajeta štiri strateška področja (vrednote, ekonomska in socialna kohezija, znanje in varnost) ter dve ključni vodoravni osi (mobilnost/migracije in podnebje/okolje).

               S ponovno vzpostavitvijo odnosov je bilo omogočeno tudi nadaljevanje struktur dialoga, ki izhajajo iz pridružitvenega sporazuma, pri čemer pododbori zlasti vključujejo dialog na številnih področjih, kot so pravosodje in varnost ali politično sodelovanje. Hkrati je bilo močno povečano operativno sodelovanje na področjih, povezanih z varnostjo in upravljanjem meja, vključno z bojem proti tihotapljenju migrantov, trgovini z ljudmi in drugim kriminalnim mrežam. Poleg tega je Maroko razvil tesno dvostransko sodelovanje z državami članicami EU na področju boja proti terorizmu. Maroko je član svetovne koalicije za boj proti Daišu in od leta 2016 sopredseduje Globalnemu forumu za boj proti terorizmu. Gosti tudi enega od regionalnih centrov odličnosti za zmanjševanje kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih tveganj, ki ga financira EU.

               Tunizija

               Tunizija je pomembna partnerica EU, zgled demokratičnega prehoda in steber stabilnosti v regiji. Začetki odnosov med EU in Tunizijo segajo v leto 1976, velik zagon pa so dobili leta 1995, ko sta Tunizija in EU podpisali pridružitveni sporazum, s katerim sta vzpostavili tesnejše vezi na vseh področjih sodelovanja
                  21
               . EU in Tunizija sta po revoluciji leta 2011 sklenili privilegirano partnerstvo (2012), ki vključuje povečano gospodarsko in trgovinsko povezovanje ter partnerstvo za mobilnost
                  22
               . EU od leta 2011 znatno podpira Tunizijo politično in finančno, pri čemer je svojo finančno pomoč podvojila, s čimer je Tunizija postala ena od največjih prejemnic pomoči EU na prebivalca. EU močno podpira utrjevanje demokratičnega prehoda v Tuniziji ter izvedbo načrtovanih relevantnih političnih in gospodarskih reform.

               Vendar pa so varnostne razmere še naprej občutljive, zlasti zaradi nestabilnega regionalnega okolja. EU se je zavezala, da bo še poglobila obsežno sodelovanje s Tunizijo na področju varnosti, boja proti terorizmu ter preprečevanja nasilne radikalizacije in ekstremizma, vključno z izboljšanjem sodelovanja Tunizije z ustreznimi agencijami in organi EU, zlasti z Europolom. V zadnjih letih sta se razvili dve operativni/strateški partnerstvi, in sicer eno med tunizijsko nacionalno gardo in evropskimi žandarskimi silami (EGF) v zvezi z zmogljivostmi za boj proti terorizmu, drugo pa med policijsko akademijo Carthage Salambo ter Agencijo EU za usposabljanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (CEPOL).

               Dejavnost organiziranega tihotapljenja migrantov se je od leta 2017 povečala. Izvajanje sodnih postopkov proti tihotapcem/trgovcem z ljudmi je kritičnega pomena in EU je zavezana temu, da bo še naprej ponujala strokovno podporo Eurojusta in Europola. V ta namen je še vedno pomembna izmenjava informacij in analiz. Poleg tega bi bilo koristno tudi okrepljeno sodelovanje v zvezi s ponarejanjem listin, kar je področje kaznivih dejanj, ki je povezano s tihotapljenjem migrantov.

               Turčija

               Turčija je ključna partnerica Evropske unije. Evropski svet je decembra 1999 Turčiji odobril status države kandidatke, oktobra 2005 pa so se začela pristopna pogajanja
                  23
               .

               Na srečanju na vrhu EU-Turčija 29. novembra 2015 je bilo dogovorjeno, da se politični dialog razširi in okrepi na vseh področjih, vključno z zunanjo in varnostno politiko, migracijami in bojem proti terorizmu
                  24
               . Turčija in EU sta ponovno izrazili svojo zavezanost boju proti grožnji, ki jo predstavlja Daiš, pa tudi grožnji, ki jo predstavlja Kurdska delavska stranka (PKK)
                  25
               . Izjava EU in Turčije z dne 18. marca 2016 se je nanašala na migracijsko krizo
                  26
               . Predsednik Evropskega sveta in predsednica Komisije sta se 9. marca 2020 sestala s predsednikom Turčije, s katerim sta se dogovorila o okrepitvi izvajanja Izjave EU in Turčije
                  27
               .

               Poglobitev sodelovanja z Eurojustom je pomembna, da bi država izpolnila vse preostale zahteve v okviru načrta za liberalizacijo vizumskega režima. Evropska unija je dialog s Turčijo o liberalizaciji vizumskega režima začela 16. decembra 2013. Ta dialog temelji na načrtu, ki opredeljuje zahteve, ki jih mora Turčija izpolniti, da bi se uvrstila na seznam držav, katerih državljani ne potrebujejo vizumov.

               Medtem sta Turčija in Eurojust vzpostavila kontaktne točke za lažjo izmenjavo neobčutljivih informacij. Turške kontaktne točke se tudi udeležujejo srečanj Evropske pravosodne mreže. Eurojust in turški organi so si izmenjali dopise o nadaljnjem praktičnem sodelovanju. Turški organi so 2. maja 2016 pisali Eurojustu in formalno potrdili svojo namero za čimprejšnjo sklenitev sporazuma o sodelovanju in okrepitev praktičnega sodelovanja v vmesnem času. Ključnega pomena bo, da se turške kontaktne točke hitro odzovejo na zahteve po informacijah in sodelovanju, poslane prek Eurojusta, in ustrezno nadalje ukrepajo ter da sodelujejo na strateških srečanjih na temo organiziranega kriminala in terorizma. Eurojust je 3. maja 2016 odgovoril turškim organom in Turčijo povabil na taktično srečanje Eurojusta na temo terorizma ter poleg tega predlagal dejavno udeležbo turških sodnikov in tožilcev na Eurojustovih dogodkih v zvezi s poglobljenim sodelovanjem v kazenskih zadevah ter izmenjavo informacij in dobrih praks. Pogovori v zadnjih letih niso napredovali, vendar so bili stiki leta 2019 ponovno vzpostavljeni.

               2.PRAVNI ELEMENTI PRIPOROČILA

               Uredba (EU) 2018/1727 o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) določa pravni okvir Eurojusta, zlasti njegove cilje, naloge, pristojnosti, določbe o varstvu podatkov in načine sodelovanja z zunanjimi partnerji.

               To priporočilo je skladno z določbami uredbe o Eurojustu.

               Cilj tega priporočila je, da Svet Komisijo pooblasti, da se v imenu EU pogaja o prihodnjih sporazumih. Pravna podlaga za to, da Svet odobri začetek pogajanj, je člen 218(3) in (4) PDEU.

               V skladu s členom 218 Pogodbe o delovanju Evropske unije se Komisija imenuje za pogajalca Unije za sklenitev sporazumov med Evropsko unijo in tretjimi državami, opredeljenimi v tem priporočilu, o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in pristojnimi organi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah v navedenih tretjih državah.

               Priporočilo

               SKLEP SVETA

               o pooblastilu za začetek pogajanj o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah

               SVET EVROPSKE UNIJE JE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) ter zlasti člena 218(3) in (4) PDEU,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)Uredba (EU) 2018/1727 Evropskega parlamenta in Sveta
                  28
                je bila sprejeta 14. novembra 2019 in se uporablja od 12. decembra 2019.

               (2)Navedena uredba, zlasti njen člen 56, določa splošna načela za prenos osebnih podatkov, ki jih Agencija Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) prenese tretjim državam in mednarodnim organizacijam. Eurojust lahko osebne podatke prenese tretji državi na podlagi mednarodnega sporazuma, sklenjenega med Unijo in zadevno tretjo državo v skladu s členom 218 PDEU, ki določa ustrezne zaščitne ukrepe glede varstva zasebnosti ter temeljnih pravic in svoboščin posameznikov.

               (3)Začeti bi bilo treba pogajanja z namenom sklenitve takih sporazumov med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo.

               (4)Komisiji bi moralo biti omogočeno, da se po potrebi posvetuje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov (ENVP) tudi med pogajanji o sporazumih in vsekakor pred sklenitvijo sporazumov.

               (5)Sporazumi bi morali spoštovati temeljne pravice in načela, priznana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravico do zasebnega in družinskega življenja iz člena 7 Listine, pravico do varstva osebnih podatkov iz člena 8 Listine ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine. Sporazume bi bilo treba uporabljati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.

               (6)Sporazumi ne bi smeli vplivati na prenos osebnih podatkov ali druge oblike sodelovanja med organi, odgovornimi za zagotavljanje nacionalne varnosti, niti ne bi smeli vanje posegati.

               (7)Irsko zavezuje Uredba (EU) 2018/1727, zato sodeluje pri sprejetju tega sklepa.

               (8)V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega sklepa, ki zato zanjo ni zavezujoč in se v njej ne uporablja.

               (9)O tem sklepu in Prilogi k njemu je bilo opravljeno posvetovanje z ENVP in Evropskim odborom za varstvo podatkov, ki sta mnenje dala dne (datum) –

               SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:

               Člen 1

               (1)Komisija je pooblaščena, da začne pogajanja o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah.

               (2)Pogajanja potekajo na podlagi pogajalskih smernic Sveta, kakor so določene v Prilogi k temu sklepu.

               Člen 2

               Komisija je imenovana za pogajalca Unije.

               Člen 3

               Pogajanja potekajo ob posvetovanju z zadevno delovno skupino Sveta ter v skladu s smernicami iz Priloge in morebitnimi smernicami, ki jih Svet lahko na Komisijo naslovi naknadno.

               Komisija delovni skupini Sveta redno poroča o napredku pogajanj in ji nemudoma posreduje vse pogajalske dokumente.

               Člen 4

               Ta sklep je naslovljen na Komisijo.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     Predsednik

                     (1)

                        Uredba (EU) 2018/1727 z dne 14. novembra 2018 (UL L 295, 21.11.2018, str. 138).

                     (2)

                        Sporočilo o širitveni politiki EU za leto 2020, Bruselj, 6.10.2020 (COM(2020) 660 final).

                     (3)

                  https://eeas.europa.eu/sites/eeas/files/eugs_review_web_0.pdf
                  .

                     (4)

                        https://ec.europa.eu/neighbourhood-enlargement/sites/near/files/20190529-bosnia-and-herzegovina-opinion.pdf

                     (5)

                        https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/news/docs/20181005_joint-action-plan-counter-terrorism-western-balkans.pdf

                     (6)

                  https://www.consilium.europa.eu/media/23942/eu-egypt.pdf
                  .

                     (7)

                     https://eeas.europa.eu/delegations/egypt/71267/eu-egypt-stability-and-social-development-7th-cluster-meeting_en
                     .

                     (8)

                  https://eeas.europa.eu/delegations/un-geneva/75884/hrc43-item-4-human-rights-situations-require-councils-attention-eu-statement_en
                  .

                     (9)

                        http://www.eeas.europa.eu/archives/delegations/israel/documents/eu_israel/asso_agree_en.pdf.

                     (10)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SL/TXT/PDF/?uri=CELEX:32019D0105&from=SL.

                     (11)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/foraff/130195.pdf.

                     (12)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/EN/foraff/134152.pdf.

                     (13)

                        https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-12384-2016-ADD-1/sl/pdf.

                     (14)

                        https://www.consilium.europa.eu/en/press/press-releases/2017/04/05/syria-conference-co-chairs-declaration/.

                     (15)

                        https://ec.europa.eu/neighbourhood-enlargement/neighbourhood/countries/lebanon_en#:~:text=The%20partnership%20between%20the%20European,and%20economically%20strong%20neighbouring%20country.

                     (16)

                        http://www.businessnews.com.lb/download/LondonConferenceLebanonStatementOfIntent4Feb2016.pdf.

                     (17)

                        https://www.consilium.europa.eu/en/press/press-releases/2016/11/15/eu-lebanon-partnership/.

                     (18)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:22000A0318(01)&from=EN.

                     (19)

                        http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?docid=172870&doclang=SL.

                     (20)

                        https://www.consilium.europa.eu/en/press/press-releases/2019/06/27/joint-declaration-by-the-european-union-and-the-kingdom-of-morocco-for-the-fourteenth-meeting-of-the-association-council/.

                     (21)

                        https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:d3eef257-9b3f-4adb-a4ed-941203546998.0008.02/DOC_4&format=PDF.

                     (22)

                        https://eeas.europa.eu/sites/eeas/files/plan_action_tunisie_ue_2013_2017_fr_0.pdf.

                     (23)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ec/ACFA4C.htm.

                     (24)

                        https://www.consilium.europa.eu/sl/press/press-releases/2015/11/29/eu-turkey-meeting-statement/.

                     (25)

                        Kurdska delavska stranka (v kurdščini: Partiya Karkerên Kurdistanê).

                     (26)

                        https://www.consilium.europa.eu/sl/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/.

                     (27)

                        https://www.consilium.europa.eu/sl/meetings/international-summit/2020/03/09/.

                     (28)

                        Uredba (EU) 2018/1727 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) ter nadomestitvi in razveljavitvi Sklepa Sveta 2002/187/PNZ (UL L 295, 21.11.2018, str. 138).

    ---documentbreak---

               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 19.11.2020
            COM(2020) 743 final
            PRILOGA
            k
            priporočilu zaSKLEP SVETA
            o pooblastilu za začetek pogajanj o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah

               PRILOGA

               Smernice za pogajanja o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah

               Komisija bi si morala med pogajanji prizadevati za cilje, ki so podrobno opisani v nadaljevanju.

               (1)Cilj sporazumov je zagotoviti pravno podlago za sodelovanje med Eurojustom in pristojnimi organi zadevnih tretjih držav, vključno z izmenjavo operativnih osebnih podatkov, da bi se podprli in okrepili ukrepi pristojnih organov teh tretjih držav in držav članic ter njihovo medsebojno sodelovanje pri preprečevanju oblik kaznivih dejanj, za katere je v skladu z uredbo o Eurojustu pristojen Eurojust, in boju proti njim, obenem pa zagotovili ustrezni zaščitni ukrepi glede varstva zasebnosti, osebnih podatkov ter temeljnih pravic in svoboščin posameznikov.

               (2)Da bi se zagotovila omejitev namena, se sodelovanje in izmenjava osebnih podatkov na podlagi sporazumov nanašata le na tiste oblike kriminalitete in povezanih kaznivih dejanj, ki spadajo v pristojnost Eurojusta v skladu s členom 3 Uredbe (EU) 2018/1727 (v nadaljnjem besedilu skupaj: kazniva dejanja). Sodelovanje bi moralo biti osredotočeno zlasti na preprečevanje terorizma in boj proti njemu, razbitje organiziranega kriminala – zlasti nedovoljene trgovine s strelnim orožjem, trgovine s prepovedanimi drogami in tihotapljenja migrantov – ter boj proti kibernetski kriminaliteti. V sporazumih se določijo področje uporabe sporazumov in nameni, za katere lahko Eurojust prenese podatke pristojnim organom zadevnih tretjih držav.

               (3)Sporazumi za izmenjavo osebnih podatkov med Eurojustom in pristojnimi organi zadevnih tretjih držav jasno in natančno opredeljujejo potrebne zaščitne ukrepe in nadzor v zvezi z varstvom osebnih podatkov ter temeljnih pravic in svoboščin posameznikov, neodvisno od njihovega državljanstva in kraja prebivališča. Poleg zaščitnih ukrepov, navedenih v nadaljevanju, ti ukrepi vključujejo tudi zahtevo, da bodo za prenos osebnih podatkov veljale obveznosti glede zaupnosti in da se osebni podatki ne bodo uporabljali za zahtevanje, izrek ali izvršitev smrtne kazni ali katere koli oblike krutega in nečloveškega ravnanja, brez poseganja v dodatne zaščitne ukrepe, ki bi lahko bili potrebni.

               Zlasti je treba upoštevati naslednje:

               (a)Sporazumi vsebujejo opredelitve ključnih izrazov, vključno z opredelitvijo osebnih podatkov v skladu s členom 3(1) Direktive (EU) 2016/680.

               (b)Sporazumi spoštujejo načelo specifičnosti, s čimer se zagotovi, da se podatki ne obdelujejo za druge namene kot za namene prenosa. Namen obdelave osebnih podatkov s strani pogodbenic v okviru sporazumov je zato jasno in natančno določen ter ne sme presegati tistega, kar je v posameznem primeru nujno potrebno za preprečevanje kaznivih dejanj, navedenih v sporazumih, ter boj proti njim.

               (c)Osebni podatki, ki jih prenese Eurojust v skladu s sporazumi, se obdelujejo na pošten način in na zakoniti podlagi ter samo za namene, za katere so bili preneseni. Sporazumi Eurojustu nalagajo obveznost, da ob prenosu podatkov navede morebitne omejitve glede dostopa do podatkov ali njihove uporabe, tudi kar zadeva prenos, izbris, uničenje ali nadaljnjo obdelavo podatkov. Sporazumi od pristojnih organov zadevnih tretjih držav zahtevajo, da spoštujejo te omejitve, in opredeljujejo, kako se bo izpolnjevanje teh omejitev zagotavljalo v praksi. Osebni podatki so ustrezni, relevantni in omejeni na to, kar je nujno potrebno za navedene namene. Prav tako so točni in posodobljeni. Osebni podatki se ne hranijo dlje časa, kot je nujno potrebno za namene, za katere so bili preneseni. Sporazumi določajo redno preverjanje potrebe po nadaljnji hrambi prenesenih osebnih podatkov. Sporazume spremlja priloga z izčrpnim seznamom pristojnih organov zadevnih tretjih držav, ki jim lahko Eurojust prenese podatke, in kratkim opisom njihovih pristojnosti.

               (d)Eurojustu je prepovedano posredovati osebne podatke, ki razkrivajo rasno ali etnično poreklo, politično prepričanje, vero ali filozofsko prepričanje ali članstvo v sindikatu, genetske podatke in podatke o zdravju in spolnem življenju, razen če so v posameznem primeru nujno potrebni in sorazmerni za preprečevanje kaznivih dejanj, navedenih v sporazumih, ali boj proti njim, za njih pa veljajo ustrezni zaščitni ukrepi. Sporazumi bi morali vsebovati tudi posebne zaščitne ukrepe za prenos osebnih podatkov o žrtvah kaznivih dejanj, pričah ali drugih osebah, ki lahko zagotovijo informacije o kaznivih dejanjih, kot tudi za prenos osebnih podatkov mladoletnikov.

               (e)Sporazumi določajo pravila o pravici do dostopa do podatkov ter njihovega popravka in izbrisa, vključno s posebnimi razlogi, ki bi lahko dovoljevali kakršne koli potrebne in sorazmerne omejitve, s tem pa zagotavljajo, da so pravice posameznikov, katerih osebni podatki se obdelujejo, izvršljive. Sporazumi zagotavljajo tudi izvršljive pravice upravnega in sodnega varstva za vse osebe, katerih podatki se obdelujejo na podlagi sporazumov, ter učinkovita pravna sredstva.

               (f)Sporazumi določajo pravila o hrambi, pregledu, popravku in izbrisu osebnih podatkov ter o hranjenju evidenc za namene beleženja in dokumentiranja, pa tudi pravila o informacijah, ki se dajo na voljo posameznikom. Zagotavljati bi morali tudi zaščitne ukrepe v zvezi z avtomatizirano obdelavo osebnih podatkov. Prav tako bi morali določati merila, na podlagi katerih se oceni točnost podatkov.

               (g)Sporazumi vključujejo obveznost zagotavljanja varnosti osebnih podatkov z ustreznimi tehničnimi in organizacijskimi ukrepi, vključno s tem, da se dostop do osebnih podatkov omogoči le pooblaščenim osebam. Prav tako vključujejo obveznost uradnega obvestila v primeru kršitve varstva osebnih podatkov, ki vpliva na podatke, prenesene na podlagi sporazuma.

               (h)Nadaljnji prenosi informacij s strani pristojnih organov zadevnih tretjih držav drugim organom znotraj teh držav, tudi za uporabo v sodnih postopkih, se dovolijo samo za prvotne namene, za katere je Eurojust informacije prenesel, zanje pa veljajo ustrezni pogoji in zaščitni ukrepi, vključno s predhodnim dovoljenjem Eurojusta.

               (i)Za nadaljnje prenose informacij s strani pristojnih organov zadevnih tretjih držav organom v drugi tretji državi veljajo enaki pogoji, kot so navedeni v točki (h), z dodatno zahtevo, da se taki nadaljnji prenosi dovolijo le v tiste tretje države, v katere Eurojust lahko prenese osebne podatke na podlagi člena 56(2) Uredbe 2018/1727.

               (j)Sporazumi zagotavljajo sistem nadzora s strani enega ali več neodvisnih javnih organov, odgovornih za varstvo podatkov, ki imajo učinkovita preiskovalna in intervencijska pooblastila za izvajanje nadzora nad tistimi javnimi organi zadevnih tretjih držav, ki uporabljajo osebne podatke in druge informacije, izmenjane na podlagi sporazumov, ter za sodelovanje v sodnem postopku. Neodvisni organi imajo zlasti pooblastila za obravnavo pritožb posameznikov v zvezi z uporabo njihovih osebnih podatkov. Javni organi, ki uporabljajo osebne podatke, so odgovorni za upoštevanje pravil o varstvu osebnih podatkov v skladu s sporazumom.

               (4)Sporazumi zagotavljajo učinkovit mehanizem za reševanje sporov v zvezi z razlago in uporabo sporazumov, da se zagotovi, da pogodbenice spoštujejo medsebojno dogovorjena pravila.

               (5)Sporazumi vključujejo določbe o spremljanju in rednem ocenjevanju sporazumov.

               (6)Sporazumi vključujejo določbo o začetku in koncu veljavnosti ter določbo, v skladu s katero lahko pogodbenica odstopi od sporazuma ali ga prekine, zlasti če zadevna tretja država ne zagotavlja več učinkovito ravni varstva temeljnih pravic in svoboščin, ki se zahteva na podlagi sporazuma. Sporazumi določajo tudi, ali se lahko osebni podatki, ki spadajo na njihovo področje uporabe in so bili preneseni pred odstopom od sporazuma ali njegovo prekinitvijo, še naprej obdelujejo. Če se dovoli nadaljnja obdelava osebnih podatkov, se ta obdelava v vsakem primeru izvaja v skladu z določbami sporazuma, ki so veljale ob prekinitvi ali odpovedi.

               (7)Sporazumi lahko po potrebi vključujejo klavzulo o ozemeljski uporabi.

               (8)Sporazumi so enako verodostojni v angleškem, bolgarskem, češkem, danskem, estonskem, finskem, francoskem, grškem, hrvaškem, italijanskem, latvijskem, litovskem, madžarskem, malteškem, nemškem, nizozemskem, poljskem, portugalskem, romunskem, slovaškem, slovenskem, španskem in švedskem jeziku in v ta namen vključujejo jezikovno klavzulo.


               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 2.6.2021
            COM(2021) 514 final
            Priporočilo
            PRIPOROČILO SVETA
            z mnenjem Sveta o programu stabilnosti Latvije za leto 2021
            {SWD(2021) 501 final}

               Priporočilo

               PRIPOROČILO SVETA

               z mnenjem Sveta o programu stabilnosti Latvije za leto 2021

               SVET EVROPSKE UNIJE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

               ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik
                  1
                in zlasti člena 5(2) Uredbe,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,

               po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)Komisija je 20. marca 2020 sprejela sporočilo o uporabi splošne odstopne klavzule
                  2
                v okviru Pakta za stabilnost in rast
                  3
               . V njem je izrazila stališče, da so glede na pričakovan resen upad gospodarske aktivnosti zaradi izbruha COVID-19 pogoji za aktivacijo splošne odstopne klavzule izpolnjeni. Ministri za finance držav članic so se 23. marca 2020 strinjali z oceno Komisije. Splošna odstopna klavzula je državam članicam omogočila proračunsko prožnost pri obvladovanju krize. V času resnega upada gospodarske aktivnosti je olajšala usklajevanje proračunskih politik. Njena aktivacija omogoča začasni odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja vsake države članice, če to srednjeročno ne ogroža vzdržnosti javnih financ. Komisija je 17. septembra 2020 v svoji letni strategiji za trajnostno rast napovedala, da se bo splošna odstopna klavzula še naprej uporabljala tudi v letu 2021
                  4
               .

               (2)Svet je 20. julija 2020 Latviji
                  5
                priporočil, naj v skladu s splošno odstopno klavzulo sprejme vse potrebne ukrepe za učinkovit odziv na pandemijo, ohranitev gospodarstva in podporo okrevanju, ki bo sledilo. Prav tako ji je priporočil, naj, kadar gospodarske razmere to omogočajo, izvaja fiskalne politike, namenjene doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti dolga ob hkratni krepitvi naložb.

               (3)V priporočilu Sveta o ekonomski politiki euroobmočja je navedeno, da naj fiskalne politike v celotnem letu 2021 v vseh državah članicah euroobmočja ostanejo spodbujevalne ter naj bodo ukrepi politike prilagojeni razmeram v posameznih državah ter pravočasni, začasni in ciljno usmerjeni
                  6
               . Ko epidemiološke in gospodarske razmere to dopuščajo, bi bilo treba postopno odpraviti izredne ukrepe, hkrati pa blažiti učinke krize na socialne razmere in trg dela. Izvajati bi bilo treba fiskalne politike, namenjene doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti dolga ob hkratni krepitvi naložb. Države članice bi si morale prizadevati za reforme, ki krepijo pokritost, ustreznost in vzdržnost zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite za vse.

               (4)Komisija je 18. novembra 2020 sprejela mnenja o osnutkih proračunskih načrtov držav članic euroobmočja za leto 2021, ki so temeljila na kvalitativni oceni fiskalnih ukrepov. Komisija je menila, da je osnutek proračunskega načrta Latvije na splošno v skladu s priporočili glede fiskalne politike, ki jih je Svet sprejel 20. julija 2020, in da večina ukrepov iz načrta podpira gospodarsko aktivnost v razmerah precejšnje negotovosti.

               (5)Instrument Next Generation EU, vključno z mehanizmom za okrevanje in odpornost, bo zagotovil trajnostno, vključujoče in pravično okrevanje. Uredba (EU) 2021/241 o vzpostavitvi Mehanizma za okrevanje in odpornost
                  7
                je začela veljati 19. februarja 2021. Mehanizem bo zagotovil finančno podporo za izvajanje reform in naložb s pomočjo fiskalne spodbude, ki jo financira EU. Prispeval bo h gospodarskemu okrevanju, izvajanju trajnostnih reform in naložb, ki spodbujajo rast, zlasti za spodbujanje zelenega in digitalnega prehoda, hkrati pa okrepil odpornost in potencialno rast gospodarstev. Prav tako bo pomagal pri izboljšanju stanja javnih financ v kratkoročnem obdobju ter prispeval h krepitvi vzdržnih javnih financ, rasti in ustvarjanju delovnih mest v srednjeročnem in dolgoročnem obdobju.

               (6)Komisija je 3. marca 2021 sprejela sporočilo, ki določa nadaljnje usmeritve politike za lažje usklajevanje fiskalnih politik ter pripravo programov stabilnosti in konvergenčnih programov držav članic
                  8
               . Splošna fiskalna naravnanost bi morala ob upoštevanju nacionalnih proračunov ter mehanizma za okrevanje in odpornost v letih 2021 in 2022 ostati spodbujevalna. Hkrati bi morale glede na pričakovano postopno normalizacijo gospodarske aktivnosti v drugi polovici leta 2021 fiskalne politike držav članic v letu 2022 postati bolj raznolike. Upoštevati bi morale stanje okrevanja, vzdržnost javnih financ ter potrebo po zmanjšanju gospodarskih, socialnih in ozemeljskih razlik. Ker bi bilo treba podpreti trajnostno okrevanje v EU, bi morale države članice z majhnim tveganjem za vzdržnost svoje proračune v letu 2022 usmeriti v ohranjanje spodbujevalne fiskalne politike, pri tem pa upoštevati učinek mehanizma za okrevanje in odpornost. Države članice z visokimi ravnmi dolga bi si morale prizadevati za preudarne fiskalne politike, pri tem pa ohraniti nacionalno financirane naložbe ter uporabiti nepovratna sredstva iz mehanizma za okrevanje in odpornost za financiranje dodatnih visokokakovostnih naložbenih projektov in strukturnih reform. Za obdobje po letu 2022 bi morale fiskalne politike še naprej upoštevati moč okrevanja, stopnjo gospodarske negotovosti in premisleke o vzdržnosti javnih financ. Preusmeritev fiskalne politike v doseganje preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev, vključno s pravočasno in postopno odpravo podpornih ukrepov, bo prispevala k zagotavljanju srednjeročne vzdržnosti javnih financ.

               (7)Komisija je v sporočilu z dne 3. marca 2021 tudi izrazila stališče, da bi morala biti odločitev o deaktivaciji ali nadaljnji uporabi splošne odstopne klavzule sprejeta na podlagi celovite ocene stanja gospodarstva, pri čemer bi bila raven gospodarske aktivnosti v EU ali euroobmočju v primerjavi z ravnmi pred krizo (konec leta 2019) ključno kvantitativno merilo. Na podlagi svoje pomladanske napovedi iz leta 2021 je Komisija 2. junija menila, da so pogoji za nadaljnjo uporabo splošne odstopne klavzule v letu 2022 in za njeno deaktivacijo z letom 2023 izpolnjeni. Po deaktivaciji splošne odstopne klavzule se bodo še naprej upoštevale razmere v posameznih državah
                  9
               .

               (8)Latvija je 15. aprila 2021 v skladu s členom 4 Uredbe (ES) št. 1466/97 predložila svoj program stabilnosti za leto 2021.

               (9)Na podlagi podatkov, ki jih je potrdil Eurostat, je leta 2020 primanjkljaj sektorja država Latvije znašal 4,5 % BDP, dolg sektorja država pa se je povečal na 43,5 % BDP. Letna sprememba primarnega proračunskega salda je znašala –4 % BDP, kar vključuje diskrecijske proračunske ukrepe v podporo gospodarstvu v višini 3,5 % BDP ter delovanje avtomatskih stabilizatorjev. Latvija je zagotovila tudi likvidnostno podporo podjetjem in gospodinjstvom (kot so poroštva in odlogi plačila davkov, ki nimajo neposrednega in takojšnjega proračunskega učinka), ki je ocenjena na 1,7 % BDP.

               Komisija je 2. junija 2021 izdala poročilo v skladu s členom 126(3) PDEU. V njem je obravnavan proračunski položaj Latvije, ker je primanjkljaj sektorja država v letu 2020 presegel referenčno vrednost 3 % BDP iz Pogodbe. V poročilu je bilo ugotovljeno, da merilo glede primanjkljaja ni izpolnjeno.

               (10)Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo proračunske projekcije, je za leti 2021 in 2022 previden. Stopnje realne rasti BDP naj bi bile v programu stabilnosti nižje kot v napovedi Komisije iz pomladi 2021, predvsem zaradi nižje rasti izvoza. Poleg tega se v programu stabilnosti pričakuje nadaljnje zmanjšanje zaposlenosti v letu 2021 in počasnejše okrevanje v letu 2022 v primerjavi z napovedjo Komisije.

               (11)Vlada v programu stabilnosti za leto 2021 načrtuje povečanje primanjkljaja sektorja država s 5,4 % BDP v letu 2020 na 9,3 % BDP v letu 2021, medtem ko naj bi se delež dolga v letu 2021 povečal na 48,9 % BDP. V skladu s programom naj bi sprememba primarnega proračunskega salda v letu 2021 v primerjavi z ravnjo pred krizo (2019) znašala –8,7 % BDP, kar odraža diskrecijske proračunske ukrepe v podporo gospodarstvu v višini 2,9 % BDP ter delovanje avtomatskih stabilizatorjev. Projekcije glede primanjkljaja in dolga so nad pomladansko napovedjo Komisije iz leta 2021. V programu za stabilnost se pričakuje večje povečanje odhodkov, zlasti drugih odhodkov, kot v pomladanski napovedi Komisije iz leta 2021. Poleg tega naj bi bil razvoj prihodkov v napovedi Komisije ugodnejši, kar je v skladu z bolj optimističnim makroekonomskim scenarijem v napovedi Komisije.

               (12)Latvija je v odziv na pandemijo COVID-19 in s tem povezani upad gospodarske rasti sprejela proračunske ukrepe za povečanje zmogljivosti zdravstvenega sistema, zajezitev pandemije ter zagotovitev pomoči posameznikom in sektorjem, ki so bili še posebej prizadeti. Ta odločen odziv politike je ublažil krčenje BDP, kar je posledično omejilo povečanje javnofinančnega primanjkljaja in javnega dolga. Fiskalni ukrepi bi morali zagotoviti čim večjo podporo okrevanju, ne da bi pri tem posegali v prihodnje fiskalne usmeritve. Zato bi se bilo treba pri ukrepih izogniti ustvarjanju trajnih bremen za javne finance. Če države članice uvedejo trajne ukrepe, bi jih morale ustrezno financirati, da bi srednjeročno zagotovile proračunsko nevtralnost. Ukrepi, ki jih je Latvija sprejela v letih 2020 in 2021, so v skladu s priporočilom Sveta z dne 20. julija 2020. Zdi se, da nekateri diskrecijski ukrepi, ki jih je vlada sprejela v letih 2020 in 2021, niso začasni ali jih ne spremljajo izravnalni ukrepi. Po obdobju, ki ga zajema napoved Komisije, je v letu 2023 preostali učinek teh nezačasnih ukrepov predhodno ocenjen na približno 1 % BDP, k njemu pa največ prispevajo povišanja plač v javnem sektorju, zlasti za zdravstvene delavce.

               (13)V programu stabilnosti za leto 2021 so upoštevane naložbe in reforme, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost, v višini 0,1 % BDP v letu 2021, 0,8 % BDP v letu 2022 in 0,8 % BDP v letu 2023. V programu se predvideva, da bodo odhodki, ki se financirajo iz mehanizma za okrevanje in odpornost, nekoliko odloženi na konec programskega obdobja, pri čemer se v letih 2024 in 2025 načrtuje večja poraba. Proračunske projekcije iz pomladanske napovedi Komisije vključujejo ta nepovratna sredstva.

               (14)Obstoječe kazalnike fiskalne prilagoditve, določene v Uredbi (ES) št. 1466/97, je treba obravnavati glede na trenutne razmere. Prvič, ocene proizvodne vrzeli so povezane z znatno negotovostjo. Drugič, fiskalna politika mora biti pripravljena na hitro prilagajanje razvoju pandemije, in sicer s prehodom z nujne pomoči na bolj ciljno usmerjene ukrepe, ko se tveganja za zdravje zmanjšajo. Tretjič, za sedanje razmere je značilen znaten odziv politike v podporo gospodarski aktivnosti. Glede na precejšnje prenose iz proračuna EU (na primer iz mehanizma za okrevanje in odpornost) obstoječi kazalniki ne zajamejo celotne spodbude, ki jo fiskalne politike zagotavljajo gospodarstvu. Ob upoštevanju navedenega se zdi, da strukturni saldo v sedanjih okoliščinah ni ustrezen. Merilo rasti odhodkov je treba prilagoditi
                  10
                in dopolniti z dodatnimi informacijami, da se v celoti oceni naravnanost fiskalne politike.

               Prvič, podobno kot v pristopu, uporabljenem pri oceni osnutkov proračunskih načrtov za leto 2021, so bili začasni izredni ukrepi izključeni iz agregata odhodkov. Ti začasni izredni ukrepi, povezani s krizo, podpirajo zdravstvene sisteme ter delavcem in podjetjem zagotavljajo nadomestilo za izgubo dohodka zaradi omejitev gibanja in motenj v dobavni verigi, njihova odprava s strani javnih organov pa je odvisna od ponovne normalizacije razmer na področju javnega zdravja in v gospodarstvu.

               Drugič, za oceno splošne fiskalne naravnanosti bi bilo treba na tej stopnji v zadevni agregat odhodkov vključiti znatne prenose iz proračuna EU (npr. iz mehanizma za okrevanje in odpornost).

               Fiskalna naravnanost se nato izmeri s spremembo primarnih odhodkov (brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov in začasnih izrednih ukrepov, povezanih s krizo), vključno z odhodki, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost ter drugimi sredstvi EU.

               Poleg splošne fiskalne naravnanosti je namen analize tudi oceniti, ali je nacionalna fiskalna politika preudarna in ali njena struktura prispeva k trajnostnemu okrevanju v skladu z zelenim in digitalnim prehodom. Zato je posebna pozornost namenjena razvoju nacionalno financiranih tekočih primarnih odhodkov in naložb.

               (15)V skladu s programom stabilnosti Latvije za leto 2021 naj bi se primanjkljaj sektorja država v letu 2022 zmanjšal na 2,7 % BDP, zlasti zaradi odprave začasnih podpornih ukrepov, sprejetih v letih 2020 in 2021. Delež dolga sektorja država naj bi se v letu 2022 povečal na 50,3 % BDP. Te projekcije so nad pomladansko napovedjo Komisije iz leta 2021, predvsem zaradi ugodnejšega makroekonomskega scenarija v napovedi Komisije.

               Glede na napoved Komisije je splošna fiskalna naravnanost, kot je opredeljena zgoraj, vključno z učinkom naložb, ki se financirajo tako iz nacionalnega proračuna kot iz proračuna EU, zlasti mehanizma za okrevanje in odpornost, na agregatno povpraševanje v letu 2022, ocenjena na –0,8 % BDP.
                  11
                Pozitiven prispevek odhodkov, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost ter drugimi sredstvi EU, naj bi se povečal za 0,6 odstotne točke BDP. Nacionalno financirane naložbe naj bi imele restriktiven učinek v višini 0,3 odstotne točke BDP
                  12
               . Nacionalno financirani tekoči primarni odhodki (brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov) naj bi imeli ekspanziven učinek v višini 0,5 odstotne točke BDP.

               (16)Kakovost proračunskih ukrepov držav članic se zdi še posebej pomembna. Strukturne reforme z vplivom na javne finance, namenjene izboljšanju strukture nacionalnih proračunov, lahko podprejo potencialno rast, ustvarijo prepotreben fiskalni manevrski prostor in dolgoročneje prispevajo k zagotavljanju vzdržnosti javnih financ, tudi glede na podnebne spremembe in zdravstvene izzive. Na strani prihodkov je kriza zaradi COVID-19 okrepila pomen reform za učinkovitejše in pravičnejše sisteme javnofinančnih prihodkov. Na strani odhodkov je postalo še bolj pomembno, da se povečata raven in kakovost trajnostnih naložb, ki spodbujajo rast, v skladu s cilji krepitve potenciala rasti, gospodarske in socialne odpornosti ter dvojnega zelenega in digitalnega prehoda. Načrti za okrevanje in odpornost bodo omogočili izboljšanje strukture nacionalnih proračunov.

               (17)Glede na srednjeročne proračunske načrte iz programa naj bi se primanjkljaj sektorja država zmanjšal z 1,3 % BDP v letu 2023 na 0,3 % BDP v letu 2024.

               Glede na program je splošna fiskalna naravnanost, vključno z učinkom naložb, ki se financirajo tako iz nacionalnega proračuna kot iz proračuna EU, zlasti mehanizma za okrevanje in odpornost, na agregatno povpraševanje, v letih 2023 in 2024 v povprečju ocenjena na +1,4 % BDP. Pozitiven prispevek odhodkov, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost ter drugimi sredstvi EU, naj bi se v letih 2023 in 2023 v povprečju zmanjšal za 0,3 odstotne točke BDP. Nacionalno financirane naložbe naj bi imele restriktiven učinek v višini 0,1 odstotne točke BDP
                  13
               . Nacionalno financirani tekoči primarni odhodki (brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov) naj bi imeli restriktiven učinek v višini 1 odstotne točke BDP.

               Desetletna povprečna nominalna potencialna rast je trenutno ocenjena na 4,75 %
                  14
               . Vendar ta ocena ne upošteva učinka reform, vključenih v načrt za okrevanje in odpornost, ki bi lahko okrepile potencialno rast Latvije.

               (18)Delež dolga sektorja država naj bi se zmanjšal z 48,8 % BDP v letu 2023 na 48,5 % BDP v letu 2024. Glede na najnovejšo analizo vzdržnosti dolga naj bi se Latvija srednjeročno soočala z nizkimi tveganji za vzdržnost javnih financ
                  15
               .

               (19)Glede na trenutno še vedno izjemno visoko stopnjo negotovosti bi morale smernice za fiskalno politiko ostati večinoma kvalitativne. Natančnejše kvantitativno opredeljene smernice za poznejša leta naj bi bile pripravljene leta 2022, če se bo negotovost do takrat dovolj zmanjšala.

               Svet je ocenil program stabilnosti za leto 2021 in nadaljnje ukrepanje Latvije na podlagi priporočila Sveta z dne 20. julija 2020 –

               PRIPOROČA LATVIJI, NAJ:

               1.v letu 2022 ohrani spodbujevalno fiskalno naravnanost, vključno s spodbudo, ki jo zagotavlja mehanizem za okrevanje in odpornost, in ohrani nacionalno financirane naložbe; obvladuje rast nacionalno financiranih tekočih odhodkov;

               2.kadar gospodarske razmere to omogočajo, izvaja fiskalno politiko, namenjeno doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti javnih financ v srednjeročnem obdobju, hkrati pa okrepi naložbe za povečanje potenciala rasti;

               3.posebno pozornost nameni strukturi javnih financ, in sicer tako na prihodkovni kot odhodkovni strani proračuna, ter kakovosti proračunskih ukrepov, da se zagotovi trajnostno in vključujoče okrevanje; daje prednost trajnostnim naložbam, ki spodbujajo rast, zlasti za podporo zelenemu in digitalnemu prehodu; daje prednost strukturnim reformam z vplivom na javne finance, ki bodo pomagale zagotoviti financiranje za prednostne naloge javne politike in prispevale k dolgoročni vzdržnosti javnih financ, vključno s krepitvijo pokritosti, ustreznosti in vzdržnosti zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite za vse.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     predsednik

                     (1)

                        UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

                     (2)

                        Klavzula, kot je določena v členih 5(1), 6(3), 9(1) in 10(3) Uredbe (ES) št. 1466/97 ter členih 3(5) in 5(2) Uredbe (ES) št. 1467/97, olajšuje usklajevanje proračunskih politik v času resnega upada gospodarske aktivnosti.

                     (3)

                        Sporočilo Komisije Svetu o uporabi splošne odstopne klavzule v okviru Pakta za stabilnost in rast, Bruselj (COM(2020) 123 final z dne 20. marca 2020).

                     (4)

                        Sporočilo Komisije – Letna strategija za trajnostno rast 2021, Bruselj (COM(2020) 575 final z dne 17. septembra 2020).

                     (5)

                        Priporočilo Sveta z dne 20. julija 2020 v zvezi z nacionalnim reformnim programom Latvije za leto 2020 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Latvije za leto 2020 (UL C 282, 26.8.2020, str. 89).

                     (6)

                        V pričakovanju dokončnega sprejetja s strani Sveta, potem ko ga bo potrdil Evropski svet. Besedilo, o katerem se je Euroskupina dogovorila 16. decembra 2020, je na voljo na:
                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14356-2020-INIT/sl/pdf
                  .

                     (7)

                     UL
                      L 57, 18.2.2021, str. 17
                     .

                     (8)

                        Sporočilo Komisije Svetu – Eno leto po izbruhu COVID-19: odziv fiskalne politike, Bruselj (COM(2021) 105 final z dne 3. marca 2021).

                     (9)

                        Sporočilo Komisije o usklajevanju ekonomskih politik v letu 2021: premagovanje COVID-19, podpora okrevanju in posodobitev našega gospodarstva, Bruselj (COM(2021) 500 final z dne 2. junija 2021).

                     (10)

                        Zlasti porazdelitev naložb na obdobje štirih let, uporabljena v merilu rasti odhodkov, ne omogoča ustrezne ocene fiskalne podpore okrevanju z nacionalno financiranimi naložbami.

                     (11)

                        Negativni predznak kazalnika ustreza presežku rasti primarnih odhodkov v primerjavi s srednjeročno gospodarsko rastjo, kar kaže na ekspanzivno fiskalno politiko.

                     (12)

                        Druge nacionalno financirane naložbe v osnovna sredstva naj bi imele nevtralen učinek.

                     (13)

                        Druge nacionalno financirane naložbe v osnovna sredstva naj bi imele nevtralen učinek.

                     (14)

                        Po oceni Komisije v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo.

                     (15)

                        Glej Delovni dokument služb Komisije – Statistična priloga s temeljnimi podatki, pomembnimi za oceno programov stabilnosti in konvergenčnih programov za leto 2021.


               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 2.6.2021
            COM(2021) 512 final
            Priporočilo
            PRIPOROČILO SVETA
            z mnenjem Sveta o programu stabilnosti Italije za leto 2021
            {SWD(2021) 501 final}

               Priporočilo

               PRIPOROČILO SVETA

               z mnenjem Sveta o programu stabilnosti Italije za leto 2021

               SVET EVROPSKE UNIJE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

               ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik
                  1
                in zlasti člena 5(2) Uredbe,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,

               po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)Komisija je 20. marca 2020 sprejela sporočilo o uporabi splošne odstopne klavzule
                  2
                v okviru Pakta za stabilnost in rast
                  3
               . V njem je izrazila stališče, da so glede na pričakovan resen upad gospodarske aktivnosti zaradi izbruha COVID-19 pogoji za aktivacijo splošne odstopne klavzule izpolnjeni. Ministri za finance držav članic so se 23. marca 2020 strinjali z oceno Komisije. Splošna odstopna klavzula je državam članicam omogočila proračunsko prožnost pri obvladovanju krize. V času resnega upada gospodarske aktivnosti je olajšala usklajevanje proračunskih politik. Njena aktivacija omogoča začasni odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja vsake države članice, če to srednjeročno ne ogroža vzdržnosti javnih financ. Komisija je 17. septembra 2020 v svoji letni strategiji za trajnostno rast napovedala, da se bo splošna odstopna klavzula še naprej uporabljala tudi v letu 2021
                  4
               .

               (2)Svet je 20. julija 2020 Italiji priporočil
                  5
               , naj v skladu s splošno odstopno klavzulo sprejme vse potrebne ukrepe za učinkovit odziv na pandemijo, ohranitev gospodarstva in podporo okrevanju, ki bo sledilo. Prav tako ji je priporočil, naj, kadar gospodarske razmere to omogočajo, izvaja fiskalne politike, namenjene doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti dolga ob krepitvi naložb.

               (3)V priporočilu Sveta o ekonomski politiki euroobmočja je navedeno, da naj fiskalne politike v celotnem letu 2021 v vseh državah članicah euroobmočja ostanejo spodbujevalne ter naj bodo ukrepi politike prilagojeni razmeram v posameznih državah ter pravočasni, začasni in ciljno usmerjeni
                  6
               . Ko epidemiološke in gospodarske razmere to dopuščajo, bi bilo treba postopno odpraviti izredne ukrepe, hkrati pa blažiti učinke krize na socialne razmere in trg dela. Voditi bi bilo treba fiskalne politike, namenjene doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti dolga ob hkratni krepitvi naložb. Države članice bi si morale prizadevati za reforme, ki krepijo pokritost, ustreznost in vzdržnost zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite za vse.

               (4)Komisija je 18. novembra 2020 sprejela mnenja o osnutkih proračunskih načrtov držav članic euroobmočja za leto 2021, ki so temeljila na kvalitativni oceni fiskalnih ukrepov. Komisija je menila, da je osnutek proračunskega načrta Italije na splošno v skladu s priporočili glede fiskalne politike, ki jih je Svet sprejel 20. julija 2020, in da večina ukrepov iz načrta podpira gospodarsko aktivnost v razmerah precejšnje negotovosti. Vendar je menila, da nekateri ukrepi niso bili začasni ali jih niso spremljali izravnalni ukrepi.

               (5)Instrument Next Generation EU, vključno z mehanizmom za okrevanje in odpornost, bo zagotovil trajnostno, vključujoče in pravično okrevanje. Uredba (EU) 2021/241 o vzpostavitvi Mehanizma za okrevanje in odpornost
                  7
                je začela veljati 19. februarja 2021. Mehanizem bo zagotovil finančno podporo za izvajanje reform in naložb s pomočjo fiskalne spodbude, ki jo financira EU. Prispeval bo h gospodarskemu okrevanju, izvajanju trajnostnih reform in naložb, ki spodbujajo rast, zlasti za spodbujanje zelenega in digitalnega prehoda, hkrati pa okrepil odpornost in potencialno rast gospodarstev. Prav tako bo pomagal pri izboljšanju stanja javnih financ v kratkoročnem obdobju ter prispeval h krepitvi vzdržnih javnih financ, rasti in ustvarjanju delovnih mest v srednjeročnem in dolgoročnem obdobju.

               (6)Komisija je 3. marca 2021 sprejela sporočilo, ki določa nadaljnje usmeritve politike za lažje usklajevanje fiskalnih politik ter pripravo programov stabilnosti in konvergenčnih programov držav članic
                  8
               . Splošna fiskalna naravnanost bi morala ob upoštevanju nacionalnih proračunov ter mehanizma za okrevanje in odpornost v letih 2021 in 2022 ostati spodbujevalna. Hkrati bi morale glede na pričakovano postopno normalizacijo gospodarske aktivnosti v drugi polovici leta 2021 fiskalne politike držav članic v letu 2022 postati bolj raznolike. Upoštevati bi morale stanje okrevanja, vzdržnost javnih financ ter potrebo po zmanjšanju gospodarskih, socialnih in ozemeljskih razlik. Ker bi bilo treba podpreti trajnostno okrevanje v EU, bi morale države članice z majhnim tveganjem za vzdržnost svoje proračune v letu 2022 usmeriti v ohranjanje spodbujevalne fiskalne politike, pri tem pa upoštevati učinek mehanizma za okrevanje in odpornost. Države članice z visokimi ravnmi dolga bi si morale prizadevati za preudarne fiskalne politike, pri tem pa ohraniti nacionalno financirane naložbe ter uporabiti nepovratna sredstva iz mehanizma za okrevanje in odpornost za financiranje dodatnih visokokakovostnih naložbenih projektov in strukturnih reform. Za obdobje po letu 2022 bi morale fiskalne politike še naprej upoštevati moč okrevanja, stopnjo gospodarske negotovosti in premisleke o vzdržnosti javnih financ. Preusmeritev fiskalne politike v doseganje preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev, vključno s pravočasno in postopno odpravo podpornih ukrepov, bo prispevala k zagotavljanju srednjeročne vzdržnosti javnih financ.

               (7)Komisija je v sporočilu z dne 3. marca 2021 tudi izrazila stališče, da bi morala biti odločitev o deaktivaciji ali nadaljnji uporabi splošne odstopne klavzule sprejeta na podlagi celovite ocene stanja gospodarstva, pri čemer bi bila raven gospodarske aktivnosti v EU ali euroobmočju v primerjavi z ravnmi pred krizo (konec leta 2019) ključno kvantitativno merilo. Na podlagi svoje pomladanske napovedi iz leta 2021 je Komisija 2. junija menila, da so pogoji za nadaljnjo uporabo splošne odstopne klavzule v letu 2022 in za njeno deaktivacijo z letom 2023 izpolnjeni. Po deaktivaciji splošne odstopne klavzule se bodo še naprej upoštevale razmere v posameznih državah
                  9
               .

               (8)Italija je 30. aprila 2021 v skladu s členom 4 Uredbe (ES) št. 1466/97 predložila svoj program stabilnosti za leto 2021.

               (9)Na podlagi podatkov, ki jih je potrdil Eurostat, je leta 2020 primanjkljaj sektorja država Italije znašal 9,5 % BDP, dolg sektorja država pa se je povečal na 155,8 % BDP. Letna sprememba primarnega proračunskega salda je znašala 8,0 % BDP, kar vključuje diskrecijske proračunske ukrepe v podporo gospodarstvu ter delovanje avtomatskih stabilizatorjev. Italija je zagotovila tudi likvidnostno podporo podjetjem in gospodinjstvom (kot so poroštva in odlogi plačila davkov, ki nimajo neposrednega in takojšnjega proračunskega učinka), ki je ocenjena na 24,8 % BDP.

               Komisija je 2. junija 2021 izdala poročilo v skladu s členom 126(3) PDEU. V njem je obravnavan proračunski položaj Italije, ker je primanjkljaj sektorja država v letu 2020 presegel referenčno vrednost 3 % BDP iz Pogodbe, dolg sektorja država pa je presegel referenčno vrednost 60 % BDP iz Pogodbe in se ni dovolj hitro zmanjševal. V poročilu je bilo ugotovljeno, da merili glede primanjkljaja in dolga nista izpolnjeni.

               (10)Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo proračunske projekcije organov, je za leti 2021 in 2022 realističen. V programu stabilnosti za leto 2021 je napovedano, da bo realni BDP leta 2021 zrasel za 4,5 %, leta 2022 pa za 4,8 %. Za primerjavo se v pomladanski napovedi Komisije 2021 pričakuje nekoliko nižja rast realnega BDP, in sicer 4,2 % leta 2021 in 4,4 % leta 2022, predvsem zaradi manjše uporabe nepovratnih sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost v letih 2021 in 2022, ki se pričakuje na podlagi novejših podatkov iz nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost.

               (11)Vlada v programu stabilnosti za leto 2021 načrtuje povečanje primanjkljaja sektorja država z 9,5 % BDP v letu 2020 na 11,8 % BDP v letu 2021, medtem ko naj bi se delež dolga v letu 2021 povečal na 159,8 % BDP. V skladu s programom naj bi sprememba primarnega proračunskega salda v letu 2021 v primerjavi z ravnjo pred krizo (2019) znašala 10,4 % BDP, kar odraža diskrecijske proračunske ukrepe v podporo gospodarstvu ter delovanje avtomatskih stabilizatorjev. Te projekcije so v skladu s pomladansko napovedjo Komisije iz leta 2021.

               (12)Italija je v odziv na pandemijo COVID-19 in s tem povezani upad gospodarske rasti sprejela proračunske ukrepe za povečanje zmogljivosti zdravstvenega sistema, zajezitev pandemije ter zagotovitev pomoči posameznikom in sektorjem, ki so bili še posebej prizadeti. Ta odločen odziv politike je ublažil krčenje BDP, kar je posledično omejilo povečanje javnofinančnega primanjkljaja in javnega dolga. Fiskalni ukrepi bi morali zagotoviti čim večjo podporo okrevanju, ne da bi pri tem posegali v prihodnje fiskalne usmeritve. Zato bi se bilo treba pri ukrepih izogniti ustvarjanju trajnih bremen za javne finance. Če države članice uvedejo trajne ukrepe, bi jih morale ustrezno financirati, da bi srednjeročno zagotovile proračunsko nevtralnost. Ukrepi, ki jih je Italija sprejela v letih 2020 in 2021, so v skladu s priporočilom Sveta z dne 20. julija 2020. Zdi se, da nekateri diskrecijski ukrepi, ki jih je vlada sprejela v letih 2020 in 2021, niso začasni ali jih ne spremljajo izravnalni ukrepi. Po obdobju, ki ga zajema napoved Komisije, je v letu 2023 preostali učinek teh nezačasnih ukrepov predhodno ocenjen na približno 1 % BDP, k njemu pa največ prispevajo znižanje prispevkov za socialno varnost v revnejših regijah, podaljšanje nižje obdavčitve dohodka iz naslova zaposlitve in uvedba družinskega dodatka. Ti nezačasni ukrepi vključujejo tudi naložbe v višini približno ⅓ % BDP, ki naj bi podprle srednjeročno potencialno rast in s tem tudi vzdržnost.

               (13)V programu stabilnosti za leto 2021 so upoštevane naložbe in reforme, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost, v višini 0,6 % BDP v letu 2021, 0,9 % BDP v letu 2022, 1,4 % BDP v letu 2023, 0,5 % BDP v letu 2024 in 0,2 % BDP v letu 2025. V programu stabilnosti so upoštevane tudi naložbe in reforme, ki se financirajo s posojili iz mehanizma za okrevanje in odpornost, v višini 0,3 % BDP v letu 2020, 0,8 % BDP v letu 2021, 0,9 % BDP v letu 2022, 0,7 % BDP v letu 2023, 1,3 % BDP v letu 2024, 1,2 % BDP v letu 2025 in 1,0 % BDP v letu 2026. Pomladanska napoved Komisije teh nepovratnih sredstev v proračunske projekcije ne vključuje v celoti, kar je v skladu z novejšimi podatki v nacionalnem načrtu za okrevanje in odpornost, ki je bil dokončan za programom stabilnosti. Namesto tega je v napovedi Komisije predvideno, da bodo naložbe in reforme, financirane z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost, znašale 0,3 % BDP v letu 2021 in 0,7 % BDP v letu 2022.

               (14)Kazalnike fiskalne prilagoditve, določene v Uredbi (ES) št. 1466/97, je treba obravnavati glede na trenutne razmere. Prvič, ocene proizvodne vrzeli so povezane z znatno negotovostjo. Drugič, fiskalna politika mora biti pripravljena na hitro prilagajanje razvoju pandemije, in sicer s prehodom z nujne pomoči na bolj ciljno usmerjene ukrepe, ko se tveganja za zdravje zmanjšajo. Tretjič, za sedanje razmere je značilen znaten odziv politike v podporo gospodarski aktivnosti. Glede na precejšnje prenose iz proračuna EU (na primer iz mehanizma za okrevanje in odpornost) obstoječi kazalniki ne zajamejo celotne spodbude, ki jo fiskalne politike zagotavljajo gospodarstvu. Ob upoštevanju navedenega se zdi, da strukturni saldo v sedanjih okoliščinah ni ustrezen. Merilo rasti odhodkov je treba prilagoditi
                  10
                in dopolniti z dodatnimi informacijami, da se v celoti oceni naravnanost fiskalne politike.

               Prvič, podobno kot v pristopu, uporabljenem pri oceni osnutkov proračunskih načrtov za leto 2021, so bili začasni izredni ukrepi izključeni iz agregata odhodkov. Ti začasni izredni ukrepi, povezani s krizo, podpirajo zdravstvene sisteme ter delavcem in podjetjem zagotavljajo nadomestilo za izgubo dohodka zaradi omejitev gibanja in motenj v dobavni verigi, njihova odprava s strani javnih organov pa je odvisna od ponovne normalizacije razmer na področju javnega zdravja in v gospodarstvu.

               Drugič, za oceno splošne fiskalne naravnanosti bi bilo treba na tej stopnji v zadevni znesek agregata odhodkov vključiti znatne prenose iz proračuna EU (npr. iz mehanizma za okrevanje in odpornost).

               Fiskalna naravnanost se nato izmeri s spremembo primarnih odhodkov (brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov in začasnih izrednih ukrepov, povezanih s krizo), vključno z odhodki, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost ter drugimi sredstvi EU.

               Poleg splošne fiskalne naravnanosti je namen analize tudi oceniti, ali je nacionalna fiskalna politika preudarna in ali njena struktura prispeva k trajnostnemu okrevanju v skladu z zelenim in digitalnim prehodom. Zato je posebna pozornost namenjena razvoju nacionalno financiranih tekočih primarnih odhodkov in naložb.

               (15)Italija v svojem programu stabilnosti za leto 2021 načrtuje, da se bo njen primanjkljaj sektorja država leta 2022 znižal na 5,9 % BDP, predvsem zaradi odprave začasnih podpornih ukrepov, sprejetih leta 2020 in 2021, in manjše podpore avtomatskih stabilizatorjev. Delež dolga sektorja država naj bi se v letu 2022 znižal na 156,3 % BDP. Te projekcije so v skladu s pomladansko napovedjo Komisije iz leta 2021.

               Glede na napoved Komisije je splošna fiskalna naravnanost, kot je opredeljena zgoraj, vključno z učinkom naložb, ki se financirajo tako iz nacionalnega proračuna kot iz proračuna EU, zlasti mehanizma za okrevanje in odpornost, na agregatno povpraševanje v letu 2022, ocenjena na –2,2 % BDP
                  11
               . Pozitiven prispevek odhodkov, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost ter drugimi sredstvi EU, naj bi se povečal za 0,4 odstotne točke BDP. Nacionalno financirane javne naložbe naj bi imele ekspanziven učinek v višini 0,3 odstotne točke BDP
                  12
               . Nacionalno financirani tekoči primarni odhodki (brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov) naj bi imeli ekspanziven učinek v višini 1,3 odstotne točke BDP.

               (16)Kakovost proračunskih ukrepov držav članic se zdi še posebej pomembna. Fiskalne strukturne reforme, namenjene izboljšanju strukture nacionalnih proračunov, lahko podprejo potencialno rast, ustvarijo prepotreben fiskalni manevrski prostor in dolgoročneje prispevajo k zagotavljanju vzdržnosti javnih financ, tudi glede na podnebne spremembe in zdravstvene izzive. Na strani prihodkov je kriza zaradi COVID-19 okrepila pomen reform za učinkovitejše in pravičnejše sisteme javnofinančnih prihodkov. Na strani odhodkov je postalo še bolj pomembno, da se povečata raven in kakovost trajnostnih naložb, ki spodbujajo rast, v skladu s cilji krepitve potenciala rasti, gospodarske in socialne odpornosti ter dvojnega zelenega in digitalnega prehoda. Načrti za okrevanje in odpornost bodo omogočili izboljšanje strukture nacionalnih proračunov.

               (17)Glede na srednjeročne proračunske načrte iz programa naj bi se primanjkljaj sektorja država zmanjšal s 4,3 % BDP v letu 2023 na 3,4 % BDP v letu 2024. Za primanjkljaj sektorja država se tako ne načrtuje, da se bo v obdobju, ki ga zajema program, znižal pod 3 % BDP.

               Glede na program je splošna fiskalna naravnanost, vključno z učinkom naložb, ki se financirajo tako iz nacionalnega proračuna kot iz proračuna EU, zlasti mehanizma za okrevanje in odpornost, na agregatno povpraševanje, v letih 2023 in 2024 v povprečju ocenjena na 0,4 % BDP
                  13
               . Pozitiven prispevek odhodkov, ki se financirajo z nepovratnimi sredstvi iz mehanizma za okrevanje in odpornost ter drugimi sredstvi EU, naj bi se zmanjšal za 0,4 odstotne točke BDP. Nacionalno financirane javne naložbe naj bi imele ekspanziven učinek v višini 0,2 odstotne točke BDP
                  14
               . Nacionalno financirani tekoči primarni odhodki (brez diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov) naj bi imeli nevtralen učinek.

               Desetletna povprečna nominalna potencialna rast je trenutno ocenjena na 2 %
                  15
               . Vendar ta ocena ne upošteva učinka reform, vključenih v načrt za okrevanje in odpornost, ki bi lahko okrepile potencialno rast Italije.

               (18)Delež dolga sektorja država naj bi se s 155 % BDP v letu 2023 zmanjšal na 152,7 % BDP v letu 2024. Zaradi visokega deleža dolga, ki naj bi se sčasoma zgolj postopno zniževal, se Italija glede na najnovejšo analizo vzdržnosti dolga sooča z visokimi tveganji za vzdržnost javnih financ
                  16
               .

               (19)Glede na trenutno še vedno izjemno visoko stopnjo negotovosti bi morale smernice za fiskalno politiko ostati večinoma kvalitativne. Natančnejše kvantitativno opredeljene smernice za poznejša leta naj bi bile pripravljene leta 2022, če se bo negotovost do takrat dovolj zmanjšala.

               Svet je ocenil program stabilnosti za leto 2021 in nadaljnje ukrepanje Italije na podlagi priporočila Sveta z dne 20. julija 2020 –

               PRIPOROČA ITALIJI, NAJ:

               1.v letu 2022 uporabi mehanizem za okrevanje in odpornost za financiranje dodatnih naložb v podporo okrevanju in si ob tem prizadeva za preudarno fiskalno politiko; ohrani nacionalno financirane naložbe; omeji rast nacionalno financiranih tekočih odhodkov;

               2.kadar gospodarske razmere to omogočajo, izvaja fiskalno politiko, namenjeno doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti javnih financ v srednjeročnem obdobju, hkrati pa okrepi naložbe za povečanje potenciala rasti;

               3.posebno pozornost nameni strukturi javnih financ, in sicer tako na prihodkovni kot odhodkovni strani proračuna, ter kakovosti proračunskih ukrepov, da se zagotovi trajnostno in vključujoče okrevanje; daje prednost trajnostnim naložbam, ki spodbujajo rast, zlasti za podporo zelenemu in digitalnemu prehodu; daje prednost strukturnim reformam z vplivom na javne finance, ki bodo pomagale zagotoviti financiranje za prednostne naloge javne politike in prispevale k dolgoročni vzdržnosti javnih financ, vključno s krepitvijo pokritosti, ustreznosti in vzdržnosti zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite za vse.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     predsednik

                     (1)

                        UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

                     (2)

                        Klavzula, kot je določena v členih 5(1), 6(3), 9(1) in 10(3) Uredbe (ES) št. 1466/97 ter členih 3(5) in 5(2) Uredbe (ES) št. 1467/97, olajšuje usklajevanje proračunskih politik v času resnega upada gospodarske aktivnosti.

                     (3)

                        Sporočilo Komisije Svetu o uporabi splošne odstopne klavzule v okviru Pakta za stabilnost in rast, Bruselj (COM(2020) 123 final z dne 20. marca 2020).

                     (4)

                        Sporočilo Komisije – Letna strategija za trajnostno rast 2021, Bruselj (COM(2020) 575 final z dne 17. septembra 2020).

                     (5)

                        Priporočilo Sveta z dne 20. julija 2020 v zvezi z nacionalnim reformnim programom Italije za leto 2020 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Italije za leto 2020 (UL C 282, 26.8.2020, str. 74).

                     (6)

                        V pričakovanju dokončnega sprejetja s strani Sveta, potem ko ga bo potrdil Evropski svet. Besedilo, o katerem se je Euroskupina dogovorila 16. decembra 2020, je na voljo na:
                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14356-2020-INIT/sl/pdf
                  .

                     (7)

                     UL
                      L 57, 18.2.2021, str.17.

                     (8)

                        Sporočilo Komisije Svetu: Eno leto po izbruhu COVID-19: odziv fiskalne politike, Bruselj (COM(2021) 105 final z dne 3. marca 2021).

                     (9)

                        Sporočilo Komisije o usklajevanju ekonomskih politik v letu 2021: premagovanje COVID-19, podpora okrevanju in posodobitev našega gospodarstva, Bruselj (COM(2021) 500 final z dne 2. junija 2021).

                     (10)

                        Zlasti porazdelitev naložb na obdobje štirih let, uporabljena v merilu rasti odhodkov, ne omogoča ustrezne ocene fiskalne podpore okrevanju z nacionalno financiranimi naložbami.

                     (11)

                        Negativni predznak kazalnika ustreza presežku rasti primarnih odhodkov v primerjavi s srednjeročno gospodarsko rastjo, kar kaže na ekspanzivno fiskalno politiko.

                     (12)

                        Druge nacionalno financirane naložbe v osnovna sredstva naj bi imele ekspanziven učinek v višini 0,2 odstotne točke BDP.

                     (13)

                        Ocene v tem odstavku temeljijo na podrobnih proračunskih projekcijah, ki jih je Italija predložila skupaj s programom stabilnosti za leto 2021. Razen splošnih številk za javnofinančni primanjkljaj in dolg projekcije, ki jih je predložila Italija, ne upoštevajo fiskalnega svežnja, napovedanega za maj 2021. Ta sveženj, sprejet 20. maja 2021, je vključeval dodatno izredno podporo v letu 2021 in več sredstev za nacionalno financirane naložbene projekte v prihodnjih letih.

                     (14)

                        Druge nacionalno financirane naložbe v osnovna sredstva naj bi imele restriktiven učinek v višini 0,2 odstotne točke BDP.

                     (15)

                        Po oceni Komisije v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo.

                     (16)

                        Glej Delovni dokument služb Komisije – Statistična priloga s temeljnimi podatki, pomembnimi za oceno programov stabilnosti in konvergenčnih programov za leto 2021.