title: Priporočilo Sveta z dne 12. julija 2016 v zvezi z nacionalnim programom reform Litve za leto 2016 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Litve za leto 2016

text:
               18.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 299/69

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 12. julija 2016
   v zvezi z nacionalnim programom reform Litve za leto 2016 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Litve za leto 2016
   (2016/C 299/17)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Komisija je 26. novembra 2015 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2016. Evropski svet je na zasedanju 17. in 18. marca 2016 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 26. novembra 2015 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (2) sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem Litve ni opredelila kot eno od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled. Komisija je istega dne sprejela tudi priporočilo za priporočilo Sveta glede ekonomske politike euroobmočja. To priporočilo je Evropski svet potrdil na zasedanju 18. in 19. februarja 2016, Svet pa ga je sprejel 8. marca 2016 (3). Litva bi morala kot država, katere valuta je euro, in zaradi tesne medsebojne povezanosti gospodarstev v ekonomski in monetarni uniji zagotoviti, da to priporočilo v celoti in pravočasno izvede.

               (2)

               Poročilo o državi za Litvo je bilo objavljeno 26. februarja 2016. V njem je bil ocenjen napredek Litve pri izvajanju priporočil za posamezne države, sprejetih 14. julija 2015, in doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020.

               (3)

               Litva je 29. aprila 2016 predložila nacionalni program reform za leto 2016 in program stabilnosti za leto 2016. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

               (4)

               Ustrezna priporočila za posamezne države so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov za obdobje 2014–2020. Kot je predvideno v členu 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (4), lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti evropskih strukturnih in investicijskih skladov z dobrim gospodarskim upravljanjem.

               (5)

               Litva je v svojem programu stabilnosti za leto 2016 zaprosila za začasni odklon v višini 0,6 % BDP od zahtevane prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega cilja v letu 2017, da bi se upoštevale pomembne strukturne reforme s pozitivnim učinkom na dolgoročno vzdržnost javnih financ. Ker o tem še ni končnega dogovora, ostaja negotovost glede niza reformnih ukrepov in njihove izvedbe. Čeprav ima Litva dovolj fiskalnega manevrskega prostora, da bi se ji lahko odobril začasni odklon, pa je videti, da ne izpolnjuje merila za upravičenost, povezanega z izvajanjem reforme, da bi lahko koristila klavzulo o strukturnih reformah. Tako trenutno ni mogoče oceniti verodostojnosti učinka reforme, kot ga je ocenila vlada. Zato učinek teh reform še ni zajet v zahtevanih prilagoditvah za dosego srednjeročnega proračunskega cilja za leto 2017.

               (6)

               Za Litvo trenutno velja preventivni del Pakta za stabilnost in rast. V programu stabilnosti za leto 2016 vlada načrtuje izboljšanje nominalnega salda s primanjkljaja v višini 0,8 % BDP v letu 2016 na presežek v višini 0,9 % BDP v letu 2019. (Preračunani (5)) strukturni saldo naj bi v letu 2016 in v naslednjih letih ostal nad srednjeročnim proračunskim ciljem, tj. primanjkljajem v višini 1 % BDP v strukturnem smislu. Prilagoditvena pot vključuje sistemsko pokojninsko reformo v letu 2016, ne odraža pa načrtovane strukturne reforme v letu 2017. V skladu s programom stabilnosti naj bi delež javnega dolga v BDP padel z 39,9 % BDP v letu 2016 na 35,7 % v letu 2019. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske napovedi, je verjeten. Potrebni ukrepi za podporo načrtovanim ciljem glede primanjkljaja od leta 2018 naprej še niso dovolj podrobno opredeljeni. Glede na pomladansko napoved Komisije iz leta 2016 naj bi strukturni saldo znašal -1,2 % BDP v letu 2016, kar se lahko šteje kot blizu srednjeročnemu proračunskemu cilju, in -0,8 % BDP v letu 2017, kar je nad srednjeročnim proračunskim ciljem. Na podlagi ocene programa stabilnosti in ob upoštevanju pomladanske napovedi Komisije iz leta 2016 se pričakuje, da bo Litva izpolnjevala določbe Pakta za stabilnost in rast.

               (7)

               Upad delovno sposobnega prebivalstva zaradi staranja, slabih zdravstvenih rezultatov in visoke stopnje neto izseljevanja lahko škoduje potencialu Litve za rast in posledično njenemu prihodnjemu poteku konvergence, hkrati pa pomeni tveganje za vzdržnost pokojninskega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe. Ocene napovedujejo kumulativno izgubo 35 % delovno sposobnega prebivalstva do leta 2030. Če se ta trend ne obrne, bo ogrožena razpoložljivost primerne delovne sile, vzdržnost dolgoročne gospodarske rasti in sistemov socialne varnosti, zlasti pokojninskega sistema.

               (8)

               Sedanja demografska gibanja poudarjajo potrebo po celoviti pokojninski reformi v Litvi, ki bi obravnavala tveganja za srednjeročno vzdržnost in ustreznost sedanjega pokojninskega sistema. Stopnja revščine med starejšimi v Litvi je med najvišjimi v Uniji. Vendar trenutno ni indeksacijskega mehanizma za pokojnine iz javnih virov, poraba za pokojnine socialnega zavarovanja pa je razmeroma nizka. Parlament še ni sprejel osnutka zakona, ki ga je predlagala vlada, s katerim bi se uvedel indeksacijski mehanizem, povezala upokojitvena starost s spremembami pričakovane življenjske dobe po letu 2026 in izboljšal način financiranja osnovnega dela pokojnine socialnega zavarovanja.

               (9)

               Zdravstveni rezultati Litvo uvrščajo na rep držav v Evropski uniji. Zlasti stopnja umrljivosti prebivalstva v starosti od 20 do 64 let je najvišja v Uniji, kar pomembno vpliva na potencialno razpoložljivo delovno silo in produktivnost dela. Pomanjkljivosti zdravstvenega sistema so med drugim pretirana odvisnost od bolnišnične oskrbe in nizki odhodki na področju preventive in javnega zdravja. Treba je poiskati rešitev za negativne demografske trende.

               (10)

               Pomembno je, da Litva okrepi naložbe v človeški kapital za zmanjšanje nekaterih negativnih učinkov krčenja delovno sposobnega prebivalstva in podporo pri prehodu na gospodarstvo z višjo dodano vrednostjo. Čeprav se je stopnja izobrazbe zvišala, je delež učencev z nezadostnimi osnovnimi znanji in spretnostmi velik. Prizadevati bi si bilo treba za zagotovitev visoke kakovosti poučevanja, ki je ključnega pomena za odpravo slabega uspeha in izobraževalnih pomanjkljivosti. Poleg tega obstajajo pomanjkljivosti v kakovosti poučevanja v visokošolskem izobraževanju in njegove sposobnosti za spodbujanje inovacij. Stalno nizka stopnja udeležbe v izobraževanju odraslih spodkopava prizadevanja za izboljšanje kakovosti človeškega kapitala in povečanje produktivnosti. V nekaterih gospodarskih sektorjih se začenja kazati pomanjkanje ustreznih znanj in spretnosti. Pričakuje se, da bo pomanjkanje znanj in spretnosti v prihodnosti še bolj pereče. Močna rast plač in upočasnitev rasti produktivnosti lahko zmanjšata stroškovno učinkovitost. Zato je pomembno izboljšati ustreznost izobraževanja glede na potrebe trga dela, racionalizirati strukturo in financiranje izobraževalnega sistema, razviti vseživljenjsko učenje in izboljšati ciljno naravnanost in uspešnost aktivnih politik zaposlovanja. Litva je sprejela ukrepe za izboljšanje ukrepov aktivne politike zaposlovanja in drugih storitev za podporo iskalcem zaposlitve, vendar bi bilo mogoče še izboljšati možnosti za posebne skupine, zlasti za zelo dolgotrajno brezposelne in osebe brez potrebnih znanj in spretnosti. Poraba za učinkovite ukrepe politike trga delovne sile ostaja omejena, mreže socialne varnosti v Litvi pa so šibke. Približno 27 % prebivalstva Litve ogroža revščina ali socialna izključenost, dohodkovna neenakost pa je med najvišjimi v Uniji. Vlada načrtuje izboljšanje dosega in ustreznosti nadomestil za brezposelnost in socialne pomoči, vendar zadevna zakonodaja še ni bila sprejeta.

               (11)

               Celovita prenova delovnopravne zakonodaje in socialnega modela je v obravnavi v parlamentu. Njen namen je večja prožnost odnosov na trgu dela in večja varnost, vendar zadevna zakonodaja še ni sprejeta. Pri tem sta pomembna vključenost socialnih partnerjev v izvajanje reforme in razširjeni socialni dialog.

               (12)

               Po nastopu gospodarske krize se je ponovno začela postopna rast naložb, ki bodo v prihodnjih letih podprte s strukturnimi in investicijskimi skladi EU. Vendar v gospodarstvu ni prišlo do splošnega sprejetja in prevzema novih tehnologij, stopnja inovacij pa je nizka, kar ovira rast produktivnosti. Tudi zasebne naložbe v raziskave in inovacije so skromne, morda zaradi pomanjkanja spodbud za poslovne raziskave in inovacije ter javno-zasebno sodelovanje. S krepitvijo zasebnih naložb bi se lahko zmanjšala tveganja, povezana z odvisnostjo javnih naložb Litve v raziskave in inovacije od evropskih strukturnih in investicijskih skladov. V terciarnem izobraževalnem sistemu se kažejo pomanjkljivosti pri rezultatih z vidika kakovosti in inovativnosti, sodelovanje s tujimi univerzami in raziskovalnimi centri pa je omejeno. Sistem raziskav in inovacij je razdrobljen in zanj je značilno prekrivanje in podvajanje. To Litvi preprečuje doseganje kritične mase zmogljivosti raziskav in razvoja, potrebnih za povečanje inovativnega znanja. Okrepiti je treba spodbude za inovacije in sodelovanje med akademskimi krogi in podjetji, med drugim z razvojem in naložbami v človeški kapital, kar bi lahko povečalo stopnjo prenosov tehnologije v realno gospodarstvo. Izboljšanje omejene zmogljivosti litovskih podjetij za črpanje zunanjega znanja in njegovo uporabo za komercialne namene bi povečalo raven inovacij.

               (13)

               V okviru evropskega semestra je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Litve in jo objavila v poročilu o državi za leto 2016. Prav tako je ocenila program stabilnosti in nacionalni program reform ter ukrepanje po priporočilih, ki jih je Litva prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Evropske unije z vključitvijo prispevka na ravni EU v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialno-ekonomsko politiko v Litvi, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami EU. Priporočila v okviru evropskega semestra so izražena v priporočilih od 1 do 3.

               (14)

               Svet je ob upoštevanju te ocene preučil program stabilnosti, njegovo mnenje (6) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 –

         PRIPOROČA, da Litva v obdobju 2016–2017 ukrepa tako, da:

               1.

               Zagotovi, da bo odstopanje od srednjeročnega proračunskega cilja v letih 2016 in 2017 omejeno na dovoljeno odstopanje, povezano s sistemsko pokojninsko reformo. Zmanjša davčno obremenitev oseb z nizkimi dohodki s prenosom davčnega bremena na druge vire, ki manj škodujejo rasti, in izboljša izpolnjevanje davčnih obveznosti, zlasti na področju DDV.

               2.

               Okrepi naložbe v človeški kapital in obravnava pomanjkanje znanj in spretnosti z izboljšanjem ustreznosti izobraževanja glede na potrebe trga dela ter dvigom kakovosti poučevanja in izobraževanja odraslih. Okrepi doseg in učinkovitost aktivnih politik trga dela. Okrepi vlogo mehanizmov socialnega dialoga. Izboljša učinkovitost sistema zdravstvenega varstva z okrepitvijo ambulantnega zdravljenja, preprečevanja bolezni in promocije zdravja. Izboljša doseg in ustreznost nadomestil za brezposelnost in socialne pomoči.

               3.

               Sprejme ukrepe za večjo produktivnost in boljše sprejemanje in prevzem novih tehnologij v gospodarstvu. Izboljša usklajevanje inovacijskih politik in spodbuja zasebne naložbe, med drugim z razvojem alternativnih virov financiranja.

      V Bruslju, 12. julija 2016

            Za Svet

            Predsednik

         P. KAŽIMÍR

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  Uredba (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (UL L 306, 23.11.2011, str. 25).

      (3)  UL C 96, 11.3.2016, str. 1.

      (4)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

      (5)  Strukturni saldo, kot ga je preračunala Komisija na podlagi informacij iz programa stabilnosti z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

      (6)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


Pomembno pravno obvestilo

|

52007SC0066

Priporočilo mnenje sveta v skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Francije, 2006–2010  /* SEK/2007/0066 končno */

	[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |Bruselj, 23.1.2007SEC(2007) 66 konč.PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Francije, 2006–2010(predložila Komisija)OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUMSPLOšNO OZADJEPakt stabilnosti in rasti, ki je začel veljati 1. julija 1998, temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje razmer za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest. Reforma Pakta iz leta 2005 je potrdila njegovo koristnost pri utrjevanju proračunske discipline, je pa poskusila okrepiti njegovo učinkovitost in gospodarsko podlago ter zavarovati dolgoročno vzdržnost javnih financ.Uredba Sveta (ES) št. 1466/97 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], ki je del Pakta stabilnosti in rasti, določa, da morajo države članice Svetu in Komisiji predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe ter njihove letne dopolnitve (države članice, ki so že sprejele enotno valuto, predložijo programe stabilnosti ali njihove dopolnitve, države članice, ki je še niso sprejele, predložijo konvergenčne programe oziroma njihove dopolnitve). Prvi program stabilnosti Francije je bil predložen januarja 1999. V skladu z Uredbo je Svet na podlagi priporočila Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom podal mnenje 15. marca 1999. V skladu z istim postopkom Komisija oceni dopolnitve programov stabilnosti in konvergenčnih programov, preuči jih prej navedeni odbor, po potrebi pa jih preuči še Svet.Ozadje ocene novega programaKomisija je preučila najnovejšo dopolnitev programa stabilnosti Francije, predloženo 6. decembra 2006, in sprejela priporočilo za zadevno mnenje Sveta.Kot ozadje za oceno proračunske strategije v novem programu stabilnosti naslednji odstavki povzemajo:1.  gospodarsko in proračunsko uspešnost zadnjih desetih let,2.  najnovejšo oceno stanja države pri preventivnem delu Pakta stabilnosti in rasti (povzetek mnenja Sveta o predhodni dopolnitvi programa stabilnosti),3.  oceno Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006.Nedavna ekonomska in proračunska uspešnostGlede na izkušnje iz zadnjih desetih let se gospodarski ciklus Francije giba v skladu s tistim iz evroobmočja ter kaže podobno rast. Kljub temu je stopnja nezaposlenosti v Franciji v zadnjem desetletju približno 10 %, kar je za 1 odstotno točko več kot v evroobmočju. Čeprav se je ta stopnja pred kratkim znižala z 12,1 % v letu 1997 na pod 9 %, pa je še kljub vsemu precej visoka. Precej trdna rast francoskega gospodarstva je večinoma posledica domače porabe, zlasti zasebne porabe zaradi ugodnega razvoja kupne moči gospodinjstev. Povpraševanje je izkoristilo učinke ugodne mešanice politik, toda zaradi tega so nastala znatna proračunska neravnovesja. Konsolidacija, ki se je začela leta 2004, je leta 2005 zmanjšala primanjkljaj na pod 3 % referenčne vrednosti iz Pogodbe, kar je privedlo do zaključka postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem januarja 2007. Toda za izboljšanje dolgoročne vzdržnosti javnih financ in oblikovanje proračunske meje je potrebna nadaljnja konsolidacija, ki bo omogočila soočenje z neugodnimi gospodarskimi razmerami. Hitrejša rast šibke ravni zaposlovanja starejših delavcev bi pospešila rast BDP in zmanjšala pritisk na javne finance. Zato so izzivi, s katerimi se sooča francosko gospodarstvo, povezani z vzdržnostjo in učinkovitostjo.Ocena v mnenju Sveta o predhodnem programu24. marca 2006 je Svet sprejel mnenje o prejšnji dopolnitvi programa stabilnosti, ki zajema obdobje 2005–2009, kjer navaja, da: „pozdravlja prednostno mesto, ki se ga daje zmanjšanju dolga v francoskem programu stabilnosti, toda opaža, da obstajajo tveganja v zvezi z doseganjem proračunskih ciljev in dolgoročno vzdržnostjo javnih financ.“ Pozval je Francijo, da „zagotovi potrebno strukturno prilagoditev, s katero se bo javnofinančni primanjkljaj v letu 2006 verodostojno in trajnostno zmanjšal pod 3 % BDP; da sprejme ustrezne ukrepe, s katerimi bo zagotovila, da bo načrtovana proračunska konsolidacija vodila do srednjeročnega cilja, in izboljšala dolgoročno vzdržnost; in okrepi spremljanje in izvrševanje pravil o odhodkih, ki so opredeljena za podsektorje javne uprave, s čimer bo zagotovila spoštovanje ambicioznih večletnih zgornjih mej odhodkov.“Ocena Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006Poročilo o izvajanju nacionalnega programa reform Francije, ki ga določa prenovljena lizbonska strategija za rast in delovna mesta, je bilo predloženo 5. oktobra 2006. Francoski nacionalni program reform določa naslednje prednostne naloge: oblikovanje potrebnih pogojev za trdno gospodarsko rast, zmanjšanje nezaposlenosti, povečanje zaposlenosti ter izgradnja gospodarstva, temelječega na znanju.Ocena Komisije (sprejeta kot del letnega poročila o napredku [2] z decembra 2006) je pokazala, da Francija dobro napreduje pri izvajanju nacionalnega programa reform. V smislu ugodnega makroekonomskega razvoja je Francija nadaljevala svoja prizadevanja glede proračunske konsolidacije, istočasno pa je poskušala povečati potencialno rast, in sicer z novimi zavezami glede raziskav in inovacij. Rezultati na trgu dela so še zmeraj šibki.Glede na ugotovljene močne in šibke točke se Franciji priporoča, da sprejme ukrepe na področju: dolgoročne vzdržnost javnih financ, konkurenčnosti na področju plina, električne energije in železniškega tovora, ohranjanja delovnih mest in vseživljenjskega učenja.Okvir: Glavne točke za oceno Kot določa člen 5(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97, ocena upošteva naslednje točke: ali so ekonomske predpostavke, na katerih temelji program, verjetne; srednjeročni proračunski cilj, ki ga je predložila država članica, in ali je potek prilagajanja za njegovo dosego ustrezen; ali ukrepi, sprejeti in/ali predlagani za upoštevanje tega poteka prilagajanja, zadoščajo za uresničitev srednjeročnega cilja v okviru konjunkturnega cikla; ali so pri oceni prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja prizadevanja za usklajevanje večja v času dobrih gospodarskih razmer, medtem ko so lahko prizadevanja v času slabih gospodarskih razmer manjša, in ali si za države članice euroobmočja in MDT II zadevna država članica prizadeva za letno izboljšanje svojega proračunskega stanja, iz katerega so izločeni vplivi konjunkture ter enkratnih in začasnih ukrepov, z 0,5 % BDP kot merilom za dosego srednjeročnega proračunskega cilja; izvajanje večjih strukturnih reform, ki imajo neposredne dolgoročne učinke na prihranek pri izdatkih (vključno s spodbujanjem potencialne rasti) in torej preverljiv učinek na dolgoročno vzdržnost javnih financ (pod pogojem, da se glede referenčne vrednosti 3 % BDP ohrani ustrezna varnostna rezerva in se pričakuje vrnitev proračunskega stanja v programskem obdobju na srednjeročni proračunski cilj), in sicer pri določanju prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki ga še niso dosegle) ali pri odobritvi začasnega odklona od srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki so ga dosegle), pri tem pa se nameni posebna pozornost pokojninskim reformam, ki uvajajo večstebrni sistem, ki vključuje obvezen, v celoti naložbeni pokojninski steber; ali so ekonomske politike zadevne države članice skladne s širšimi smernicami ekonomskih politik. Verjetnost makroekonomskih predpostavk programa se oceni glede na napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 in tudi z uporabo skupno dogovorjene metodologije za ocenjevanje potencialnih rezultatov in ciklično prilagojenih saldov. Skladnost s širšimi smernicami ekonomskih politik se oceni na podlagi širših smernic ekonomskih politik na področju javnih financ, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Pri oceni se preučijo tudi: razvoj deleža dolga in obeti za dolgoročno vzdržnost javnih financ, ki jim je treba posvečati „zadostno pozornost pri nadzoru proračunskih stanj“ v skladu s poročilom Sveta z dne 20. marca 2005 o „Izboljšanju izvajanja Pakta stabilnosti in rasti“. Sporočilo Komisije z dne 12. oktobra 2006 določa pristop k oceni dolgoročne vzdržnosti javnih financ[3]; stopnja integracije z nacionalnim programom reform, ki ga predložijo države članice v skladu z lizbonsko strategijo za rast in delovna mesta. V spremni opombi Evropskemu svetu z dne 7. junija 2005 o širših smernicah ekonomskih politik za obdobje 2005–2008 je Svet Ecofin navedel, da morajo biti nacionalni programi reform skladni s programi stabilnosti in konvergenčnimi programi; skladnost s kodeksom ravnanja[4], ki med drugim določa skupno strukturo in vrsto razpredelnic s podatki za programe stabilnosti in konvergenčne programe. |-  PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Francije, 2006–2010SVET EVROPSKE UNIJE JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[5] in zlasti člena 5(3) Uredbe,ob upoštevanju priporočila Komisije,po posvetovanju z Odborom za ekonomske in finančne zadeve –PODAL NASLEDNJE MNENJE:4.  Svet je [27. februarja 2007] proučil dopolnitev programa stabilnosti Francije, ki obravnava obdobje 2006–2010.5.  Program vsebuje dva različna scenarije za makroekonomske in proračunske napovedi: manj ugodni scenarij in ugodni scenarij. Manj ugodni scenarij, ki je v skladu s napovedjo služb Komisije iz jeseni 2006, je referenčni scenarij za ocenjevanje proračunskih napovedi. Na podlagi trenutno razpoložljivih podatkov se zdi, da ta scenarij temelji na izvedljivih predpostavkah, čeprav so nekoliko optimistične za leto 2006. Predvideva, da se bo v programskem obdobju realni BDP povečal za 2,25 % na leto. Videti je, da so v programu tudi napovedi glede inflacije stvarne.6.  Za leto 2006 je bil javnofinančni primanjkljaj v jesenski napovedi služb Komisije iz leta 2006 ocenjen na 2,7 % BDP, pri čemer je bil cilj iz prejšnje dopolnitve programa stabilnosti za leto 2006 2,9% BDP (in doseženi primanjkljaj v letu 2005 2,9 % BDP). Čeprav je predpostavka o rasti BDP enaka v prejšnji in novi dopolnitvi, tj. med 2 in 2,5 %, pa sestava rasti v novi dopolnitvi temelji na obdavčenju in višji zasebni porabi. Pričakovano izboljšanje primanjkljaja je podprto z (a) pospešeno rastjo BDP (od 1,2 % na približno 2 %), kar poveča prihodke (pribl. 5 milijard EUR, tj. 0,3 odstotne točke BDP) in (b) upočasnitvijo odhodkov.7.  Program je del globalne strategije francoskih oblasti glede „nacionalne zaveze zmanjšanja dolga“ in je predstavljen kot večletni program za zmanjšanje dolga, ki je usmerjen na nični primanjkljaj in raven dolga pod 60 % BDP do leta 2010. Predvideva stalni upad, osredotočen na konec obdobja, objavljenega primanjkljaja z 2,7 % BDP v letu 2006 (2,5 % v letu 2007) na 0 % BDP leta 2010, kar znaša skupno zmanjšanje za 2,7 odstotne točke BDP. Primarni primanjkljaj 0,1 % BDP leta 2006 naj bi se spremenil v presežek od leta 2007 naprej in dosegel 2,5 % BDP leta 2010. Načrtovana proračunska konsolidacija temelji na odhodkih: osnovana je na večletnih ciljih za povečanje javnofinančnih odhodkov, ki pomeni zmanjšanje razmerja med (primarnimi) odhodki in BDP za približno 3 odstotne točke BDP skozi obdobje. V primerjavi s prejšnjim programom nova dopolnitev na splošno potrjuje načrtovano proračunsko prilagoditev na podlagi večinoma nespremenjenega makroekonomskega scenarija.8.  V programskem obdobju se za strukturni saldo (tj. ciklično prilagojeni proračunski saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov), izračunan v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo, načrtuje izboljšanje primanjkljaja od približno 2,5 % BDP v letu 2006 na več kot 0,25 % na koncu programskega obdobja (2010). V tem programu stabilnosti, tako kot tudi v prejšnjem, je srednjeročni cilj za proračunsko stanje uravnotežen proračun v strukturnem smislu, ki ga se s programom želi doseči do leta 2010. Ker srednjeročni cilj presega najnižje merilo (primanjkljaj, ocenjen v višini okoli 1,5 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve za preprečitev pojava čezmernega primanjkljaja. Srednjeročni cilj programa se nahaja v obsegu, določenem za države članice euroobmočja in MDT II v Paktu stabilnosti in rasti ter kodeksu ravnanja ter ustrezno odraža delež dolga in povprečno potencialno rast v dologorčnem obdobju.9.  Tveganja glede proračunskih napovedi v programu so večinoma uravnotežena za krajši rok (do leta 2008), toda proračunski rezultati bi lahko bili slabši od napovedanih v programu v zadnjih letih. Kar zadeva krajši rok, se prilagoditve večinoma opirajo na strožjo kontrolo odhodkov na državni ravni, ki jo podpira progresivno izvajanje novega zakona o finančnem poslovanju[6] in rezultati revizij ter je uresničljiva, kljub temu da so gibanja odhodkov lokalnih organov dejavnik tveganja. Kar zadeva zadnja leta programskega obdobja, obseg načrtovanih prilagoditev vzbuja dvome, ali se bodo te prilagoditve v celoti uresničile. Tudi če so bili predpisi glede odhodkov zmeraj upoštevani na ravni države, pa predvidene drastične omejitve zahtevajo reforme, ki v programu niso opredeljene. Na splošno pa izkušnje glede spoštovanja pragov javnofinančnih odhodkov, ki je središče francoske strategije proračunske konsolidacije, pomanjkanje mehanizmov za izvrševanje in pomanjkanje predpisov o odhodkih za nekatere podsektorje, in sicer lokalne organe, potrjujejo tveganje.10.  Glede na to oceno tveganja je mogoče, da proračunska naravnanost v programu ne bo dovolj, da se bi do leta 2010 dosegel srednjeročni cilj, kot je predviden v programu. Vendar zagotavlja dovolj varnostne rezerve, da se prepreči prekoračitev praga primanjkljaja v višini 3 % BDP ob običajnih makroekonomskih nihanjih proti koncu programskega obdobja, najverjetneje od 2009 naprej. Razen za leto 2007 je ritem prilagoditve za dosego srednjeročnega cilja, ki ga zajema program, v skladu s Paktom stabilnosti in rasti, ki določa, da mora za države članice v euroobmočju in MDT II kot merilo veljati letno izboljšanje strukturnega salda za 0,5 % BDP in da mora biti prilagoditev višja v času ugodnih gospodarskih razmer ter bi lahko bila nižja v času slabih gospodarskih razmer. Čeprav je Francija pravkar zmanjšala čezmerni primanjkljaj, je predvidena prilagoditev za leto 2007 omejena na 0,3 odstotne točke BDP, medtem ko se gospodarsko stanje ne more oceniti kot slabo, elastičnost davkov celo kaže na ugodne gospodarske razmere.11.  Ocenjuje se, da je bruto javni dolg v letu 2006 dosegel 64,6 % BDP, kar je precej nad referenčno vrednostjo iz Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. Program predvideva, da se bo razmerje med deležem dolga in BDP v programskem obdobju zmanjšalo za okoli 6,5 odstotne točke. Razvoj deleža dolga je lahko v zadnjih letih programskega obdobja manj ugoden od napovedanega ob upoštevanju (1) zgoraj navedenih tveganj glede proračunskih ciljev in (2) nesigurnosti glede prodaje nestrateških sredstev, ki so večje od preteklega povprečja. Kljub tem tveganjem pa se delež dolga v programskem obdobju v zadostni meri približuje referenčni vrednosti.12.  Dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva v Franciji je manjši od povprečja EU, odhodki za pokojnine kažejo bolj omejen porast kot v mnogih drugih državah, kar je posledica pokojninskih reform, ki se že izvajajo. Začetno proračunsko stanje, čeprav je nekaj boljše od tistega iz leta 2005, predstavlja tveganje glede vzdržnosti javnih financ, tudi če se še ne upošteva dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva. Poleg tega je trenutna stopnja bruto javnega dolga nad referenčno vrednostjo iz Pogodbe. Nadaljnja proračunska konsolidacija bi prispevala k zmanjšanju tveganj glede vzdržnosti javnih financ, kar bi pomenilo tudi ohranjanje in celo krepitev pozitivnih učinkov pokojninske reforme. Na splošno je Francija izpostavljena srednjemu tveganju, kar zadeva vzdržnost javnih financ.13.  Program stabilnosti vsebuje kvalitativno oceno splošnega učinka francoskega nacionalnega programa reform iz oktobra 2006 v okviru srednjeročne davčne strategije. Kljub temu ne zagotavlja nobenih sistematskih informacij glede neposrednih proračunskih stroškov ali prihrankov bistvenih reform, ki so predvidene v nacionalnem programu reform, toda proračunske napovedi upoštevajo učinek na javne finance, ki ga imajo vsi ukrepi, navedeni v nacionalnem programu reform. Ukrepi na področju javnih financ, predvideni v programu stabilnosti, so skladni z ukrepi, predvidenimi v nacionalnem programu reform.14.  Proračunska strategija v programu je na splošno skladna s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008.15.  Kar zadeva zahtevo po podatkih, določenih v kodeksu ravnanja za programe stabilnosti in konvergenčne programe, vsebuje program nekatere pomanjkljivosti glede obveznih in neobveznih podatkov[7].Splošni zaključek je ta, da po zmanjšanju čezmernega primanjkljaja in v okviru močne rasti prihodkov daje program prednost znižanju dolga ter predvideva napredovanje k srednjeročnemu cilju s prilagoditvijo, ki temelji na odhodkih in je postavljena na konec programskega obdobja. Obstajajo tveganja glede uresničevanja proračunskih ciljev, zlasti v zadnjih letih programskega obdobja.Ob upoštevanju zgornje ocene se Francijo poziva, da:(i) izkoristi potencialno rast in osnovne pozitivne učinke, ki izhajajo iz boljših rezultatov za leto 2006, kot so bili pričakovani, ter da prilagoditve k srednjeročnemu cilju izpelje v začetku programskega obdobja, zlasti leta 2007, z namenom da doseže srednjeročni cilj do konca obdobja ter tako zmanjša raven dolga in izboljša dolgoročno vzdržnost javnih financ;(iii) okrepi spremljanje in izvrševanje pravil o odhodkih za vse podsektorje javne uprave, s čimer bo zagotovila spoštovanje ambicioznih večletnih zgornjih mej odhodkov.Primerjava proračunskega razvoja in napovedi2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Realni BDP (spremembe v %) | PS dec. 2006 | 1,2 | 2,0-2,5 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ |COM nov. 2006 | 1,2 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 2006 | 1,5-2,0 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ | ni podatkov |Inflacija po HICP(%) | PS dec. 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,9 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ |COM nov. 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,8 | 1,9 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 2006 | 1,9 | 1,8 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ | ni podatkov |Proizvodna vrzel (v % potencialnega BDP) | PS dec. 20061 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | -0,5 | -0,4 | -0,3 |COM nov. 20065 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | -0,9 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 20061 | -0,5 | -0,4 | -0,6 | -0,8 | -0,9 | ni podatkov |Javnofinančni saldo (v % BDP) | PS dec. 2006 | -2,9 | -2,7 | -2,5 | -1,8 | -0,9 | 0,0 |COM nov. 2006 | -2,9 | -2,7 | -2,6 | -2,2 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 2006 | -3,0 | -2,9 | -2,6 | -1,9 | -1,0 | ni podatkov |Primarni saldo (v % BDP) | PS dec. 2006 | -0,2 | -0,1 | 0,1 | 0,7 | 1,7 | 2,5 |COM nov. 2006 | -0,2 | -0,1 | 0,0 | 0,4 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 2006 | -0,3 | -0,3 | 0,0 | 0,6 | 1,6 | ni podatkov |Ciklično prilagojeni saldo (v % BDP) | PS dec. 20061 | -2,5 | -2,4 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |COM nov. 2006 | -2,5 | -2,3 | -2,3 | -1,8 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 20061 | -2,8 | -2,7 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | ni podatkov |Strukturni saldo2 (v % BDP) | PS dec. 20063 | -3,0 | -2,5 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |COM nov. 20064 | -3,1 | -2,6 | -2,3 | -1,8 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 2006 | -3,3 | -2,9 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | ni podatkov |Bruto javni dolg (v % BDP) | PS dec. 2006 | 66,6 | 64,6 | 63,6 | 62,6 | 60,7 | 58,0 |COM nov. 2006 | 66,6 | 64,7 | 63,9 | 63,3 | ni podatkov | ni podatkov |PS jan. 2006 | 65,8 | 66,0 | 65,6 | 64,6 | 62,8 | ni podatkov |Opombe: |1 Izračuni služb Komisije na podlagi podatkov iz programa. |2 Ciklično prilagojeni saldo (kot v prejšnjih vrsticah) brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov. |3Enkratni in drugi začasni ukrepi iz programa (0,5% BDP v letu 2005 ter 0,1% v letu 2006; 0 % po tem, vsi ukrepi imajo učinek zmanjševanja primanjkljaja). |4Enkratni in drugi začasni ukrepi iz napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (0,6 % BDP v letu 2005 ter 0,2 % v letu 2006 in 0,2 % v letu 2006; 0 % po tem, vsi ukrepi imajo učinek zmanjševanja primanjkljaja). |5 Na podlagi ocenjene potencialne rasti v višini 2,0%, 2,2%, 2,2% in 2,3% v tem zaporedju v obdobju 2005–2008. |Vir: |Program stabilnosti (PS); gospodarske napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (COM); izračuni služb Komisije. |[1] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Sporočilo Komisije spomladanskemu zasedanju Evropskega sveta, „Izvajanje prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta – Leto uresničevanja“, 12.12.2006, COM(2006) 816.[3] Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Dolgoročna vzdržnost javnih financ v EU“, 12.10.2006, COM(2006) 574 konč. in Generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve pri Evropski komisiji (2006), „The long-term sustainability of public finances in the European Union“, European Economy št. 4/2006.[4] „Posebnosti izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernice za obliko in vsebino programov stabilnosti in konvergence “, ki jih je 11. oktobra 2005 potrdil Svet Ecofin.[5] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Novi zakon o finančnem poslovanju (LOLF), ki je začel veljati 2006, predvideva več transparentnosti in večjo učinkovitost upravljanja javnih odhodkov.[7] Zlasti podatke o skupni porabi ter kratkoročnih in dolgoročnih obrestnih merah (za leta 2008 do 2010).


title: Priporočilo Sveta z dne 10. julija 2012 v zvezi z nacionalnim programom reform Belgije za leto 2012 in mnenje Sveta o programu Belgije za stabilnost za obdobje 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 219/5

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 10. julija 2012
   v zvezi z nacionalnim programom reform Belgije za leto 2012 in mnenje Sveta o programu Belgije za stabilnost za obdobje 2012–2015
   2012/C 219/02
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (2) in zlasti člena 6(1) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Evropski svet je 26. marca 2010 potrdil predlog Evropske komisije, da začne izvajati novo strategijo za delovna mesta in rast Evropa 2020, ki temelji na okrepljenem usklajevanju ekonomskih politik ter se osredotoča na ključna področja, na katerih je potrebno ukrepanje, da se spodbudi potencial Evrope za trajnostno rast in konkurenčnost.

               (2)

               Svet je 13. julija 2010 sprejel priporočilo o širših smernicah ekonomskih politik držav članic in Unije (2010–2014) ter 21. oktobra 2010 sklep o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (3), ki skupaj tvorita „integrirane smernice“. Države članice so bile pozvane, da integrirane smernice upoštevajo pri svojih nacionalnih ekonomskih politikah in politikah zaposlovanja.

               (3)

               Svet je 12. julija 2011 sprejel priporočilo (4) v zvezi z nacionalnim programom reform Belgije za leto 2011 in dal mnenje o posodobljenem programu Belgije za stabilnost za obdobje 2011–2014.

               (4)

               Komisija je 23. novembra 2011 sprejela drugi letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek drugega evropskega semestra predhodnega in integriranega usklajevanja politik, ki temelji na strategiji Evropa 2020. Komisija je 14. februarja 2012 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem je Belgijo označila kot državo članico, za katero je treba opraviti poglobljen pregled.

               (5)

               Svet je 1. decembra 2011 sprejel sklepe, v katerih je pozval Odbor za socialno zaščito, da v sodelovanju z Odborom za zaposlovanje in drugimi odbori predstavi svoja stališča o priporočenih ukrepih v okviru političnega cikla strategije Evropa 2020. Ta stališča so del mnenja Odbora za zaposlovanje.

               (6)

               Evropski parlament je v skladu z Uredbo (ES) št. 1466/97 ustrezno sodeloval v evropskem semestru in 15. februarja 2012 sprejel resolucijo o zaposlovanju in socialnih vidikih v letnem pregledu rasti 2012 in resolucijo o prispevku k letnemu pregledu rasti 2012.

               (7)

               Evropski svet je 2. marca 2012 potrdil prednostne naloge za zagotavljanje finančne stabilnosti, fiskalne konsolidacije in ukrepanja za spodbujanje rasti. Poudaril je potrebo po dajanju prednosti rasti prijazni fiskalni konsolidaciji, ponovni vzpostavitvi običajnih pogojev dodeljevanja posojil gospodarstvu, spodbujanju rasti in konkurenčnosti, reševanju problema brezposelnosti in socialnih posledic krize ter posodobitvi javne uprave.

               (8)

               Evropski svet je 2. marca 2012 tudi pozval države članice, ki sodelujejo v Paktu „euro plus“, da pravočasno predložijo svoje zaveze, da bodo vključene v njihove programe za stabilnost oziroma konvergenčne programe in nacionalne programe reform.

               (9)

               Belgija je 30. aprila 2012 predložila program za stabilnost za obdobje 2012–2015 in nacionalni program reform za leto 2012. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevale medsebojne povezave. Komisija je v poglobljenem pregledu iz člena 5 Uredbe (EU) št. 1176/2011 preučila tudi, ali je Belgija prizadeta zaradi makroekonomskih neravnotežij. Komisija je v svojem poglobljenem pregledu ugotovila, da ima Belgija težave z zunanjim neravnotežjem, ki pa ni čezmerno.

               (10)

               Svet je na podlagi ocene programa za stabilnost v skladu z Uredbo (ES) št. 1466/97 mnenja, da je makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo proračunske napovedi v tem programu, verjeten za leti 2012 in 2013 ter optimističen za leti 2014 in 2015, saj predvideva, da bo rast BDP precej višja od zadnjih ocen potencialne rasti v napovedi služb Komisije iz pomladi 2012. Cilj proračunske strategije, opisane v programu za stabilnost, je zmanjšati primanjkljaj v letu 2012 pod mejo 3 % BDP (na 2,8 % BDP s 3,7 % BDP v letu 2011), do leta 2015 pa doseči ničelni primanjkljaj. Program za stabilnost potrjuje prejšnji srednjeročni proračunski cilj presežka v višini 0,5 % BDP v strukturnem smislu, ki ustrezno odraža zahteve Pakta za stabilnost in rast. Načrtovani krovni primanjkljaj v letu 2012 je skladen z rokom, ki ga je Svet določil za odpravo čezmernega primanjkljaja, načrtovana fiskalna prilagoditev pa ustreza priporočilu Sveta v okviru postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki predvideva minimalno povprečno letno prilagoditev v višini 0,75 % BDP v strukturnem smislu. Ob upoštevanju diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov načrtovana stopnja rasti javnofinančnih odhodkov ustreza referenčni vrednosti za odhodke iz Pakta za stabilnost in rast za obdobje 2013–2015, vendar ne za leto 2012. Na podlagi (preračunanega) strukturnega proračunskega salda (5) program za stabilnost predvideva, da se bo strukturni saldo v letu 2012 popravil za 1,1 odstotne točke BDP, v obdobju 2013–2015 pa v povprečju za 0,8 % BDP.
               Vendar pa dejstvo, da dodatni ukrepi, ki naj bi bili sprejeti od leta 2013 naprej, še niso opredeljeni, in da je makroekonomski scenarij od leta 2014 naprej preveč optimističen, povzroča tveganja. Javnofinančni dolg, ki je v letu 2011 znašal 98 % BDP, kar je krepko nad mejo 60 %, naj bi se po pričakovanjih skladno s programom za stabilnost najprej ustalil, leta 2015 pa naj bi se zmanjšal na 92,3 % BDP, kar bi pomenilo zadosten napredek v smeri izpolnjevanja referenčne vrednosti glede zmanjšanja dolga iz Pakta za stabilnost in rast.
               Poleg tega so izrazito visoke posredne obveznosti, ki izvirajo iz jamstev, danih finančnemu sektorju. Na pravilih temelječemu večletnemu splošnemu javnofinančnemu okviru bi, zlasti na strani odhodkov, koristili mehanizmi izvrševanja in/ali zaveze v regijah in skupnostih iz Belgije ter na lokalni ravni, da bi te izpolnile svoje ciljne primanjkljaje.

               (11)

               Obravnavati bi bilo treba stroške, povezane s staranjem, zmanjšanje visokega javnega dolga pa bi bilo treba doseči s strukturnim zmanjšanjem primanjkljaja. Nova zvezna vlada se je decembra 2011 dogovorila o reformi belgijskega sistema socialne varnosti za starejše. Sedaj je potrebno uspešno izvajanje in spremljanje začetih zakonskih sprememb, z namenom zvišanja dejanske upokojitvene starosti. Reformo socialne varnosti za starejše je nujno treba podpreti z ukrepi, ki spodbujajo aktivno staranje in podaljšanje delovne aktivnosti, ta cilj pa bi pomagale izpolniti tudi dodatne reforme, kot je na primer vezava zakonsko določene upokojitvene starosti na pričakovano življenjsko dobo.

               (12)

               Belgijski finančni sistem se še vedno sooča s precejšnjimi izzivi. Prestrukturiranje belgijskih bank je v teku in državna pomoč, ki je bila zaradi finančne krize dodeljena v obdobju 2008/2009, še ni v celoti odplačana. Poleg tega so glede na visoko raven jamstev tveganja v bančnem in javnem sektorju medsebojno povezana.

               (13)

               Tekoči račun se skozi čas postopoma slabša. Izboljšanje storitvene bilance ne odtehta poslabšanja blagovne trgovinske bilance. Belgijski izvoz blaga se ni skrčil le v razmerju do rastoče svetovne trgovine, ampak tudi v razmerju do drugih držav članic euroobmočja in povprečja euroobmočja, kar kaže na neugodna domača gibanja glede stroškov dela na enoto v primerjavi z najpomembnejšimi trgovinskimi partnerji Belgije (Nizozemska, Francija, Nemčija) in celotnim euroobmočjem. Prizadevanja vlade, da bi v obdobju 2011–2012 realno rast plač omejila na največ 0,3 %, zaradi sistema samodejne indeksacije plač morda ne bodo preprečila, da bi nominalna rast plač presegla rast v sosednjih državah. Čeprav je raven produktivnosti sicer visoka, je rast v Belgiji šibka, stroški vmesnih vložkov, predvsem energije, pa so visoki. Maloprodajne cene plina in električne energije so bile zamrznjene kot ukrep za omejitev inflacije, vendar niso bili sprejeti nobeni konkretni ukrepi za prenovo sistema kolektivnih pogajanj o plačah in sistema indeksacije plač. Intenzivnost raziskav in razvoja v zasebnem sektorju je v zadnjih letih zastala in pomanjkanje usposobljenih strokovnjakov, zlasti v naravoslovju in tehniki, bi lahko začelo resno ovirati nadaljnje izboljševanje uspešnosti inovacij v belgijskem gospodarstvu.

               (14)

               Sprejeti so bili nekateri strukturni ukrepi za povečanje zaposlenosti mladih in starejših delavcev ter za vključitev večjega števila brezposelnih v delovno silo. Belgija je začela z obsežno reformo sistema nadomestil za brezposelnost. Kljub temu pa strukturni problemi na trgu dela ostajajo in bi bilo za reševanje tega problema mogoče narediti več. Za izboljšanje učinkovitosti aktivnih politik zaposlovanja je bistvenega pomena, da se poveča delež prebivalstva, vključenega v vseživljenjsko učenje, in izvede reforme poklicnega izobraževanja in usposabljanja, zlasti za starejše delavce in prikrajšane skupine, kot so na primer osebe s priseljenskim ozadjem. V zvezi z zmanjšanjem davčne obremenitve dela ni bil dosežen pomemben napredek. Junija 2011 je bila za najnižje plače uvedena nova davčna olajšava, vendar se je izkazalo, da ne zadošča za odpravo znatnih pasti brezposelnosti na dnu plačilne lestvice. Ni prišlo do nobenega prenosa davčne obremenitve z dela na potrošnjo in/ali ekološke dajatve.

               (15)

               Cene številnih vrst blaga in storitev so na splošno višje kot v drugih državah članicah, kar odraža šibke konkurenčne pritiske – zlasti v maloprodajnem sektorju in mrežnih dejavnostih – ter šibek nadzorni okvir. V maloprodajnem sektorju ovire in operativne omejitve ostajajo visoke. Zlasti predpisi, ki omejujejo konkurenco, še vedno omejujejo obratovalni čas, ščitijo uveljavljena podjetja pred vstopom novih konkurentov na trg ter ovirajo širjenje novih poslovnih modelov in tehnologij. Skupni konkurenčni problem v mrežnih dejavnostih v Belgiji je močan položaj uveljavljenih podjetij in visoke ovire za vstop v primerjavi z drugimi državami članicami, kar pomeni, da lahko nekdanji monopolisti v teh sektorjih še vedno zaračunavajo višje cene, kot bi jih dovoljeval konkurenčni trg. Trenutno poteka prenova belgijskega organa, pristojnega za konkurenco, vendar še ni jasno, ali bo prenovljen organ dovolj neodvisen in ali bo imel na razpolago ustrezne vire.

               (16)

               Belgija je na dobri poti, da izpolni cilj glede povečanja deleža energije iz obnovljivih virov v gospodarstvu, po napovedih pa naj ne bi dosegla zadostnega napredka pri uresničevanju cilja 15 % zmanjšanja emisij toplogrednih plinov v sektorjih, ki niso vključeni v sistem trgovanja z emisijami (6). Belgija v letu 2011 ni sprejela zadostnih ukrepov ali pobud v okviru politik za obravnavo tega stanja.

               (17)

               Belgija je v okviru Pakta „euro plus“ sprejela več zavez. Te zaveze in izvajanje zavez, predstavljenih leta 2011, se nanašajo na izboljšanje konkurenčnosti, dvig stopnje zaposlenosti, izboljšanje vzdržnosti javnih financ in krepitev finančne stabilnosti. Komisija je ocenila izvajanje zavez iz Pakta „euro plus“. Rezultate te ocene je upoštevala pri priporočilih v nadaljevanju.

               (18)

               V okviru evropskega semestra je Komisija izvedla obsežno analizo ekonomske politike Belgije. Ocenila je program za stabilnost in nacionalni program reform ter predstavila poglobljen pregled. Glede na to, da je treba okrepiti splošno gospodarsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni EU v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialno-ekonomsko politiko v Belgiji, ampak tudi spoštovanje pravil in smernic EU. Priporočila Komisije v okviru evropskega semestra so izražena v priporočilih iz točk 1 do 7 v nadaljevanju.

               (19)

               Svet je ob upoštevanju te ocene preučil belgijski program za stabilnost, njegovo mnenje (7) pa je izraženo zlasti v priporočilu v točki 1 v nadaljevanju.

               (20)

               Svet je ob upoštevanju rezultatov poglobljenega pregleda, ki ga je izvedla Komisija, in te ocene preučil nacionalni program reform in program za stabilnost. Njegova priporočila v skladu s členom 6 Uredbe (EU) št. 1176/2011 so izražena zlasti v priporočilih v točkah 1, 4, 5 in 6 v nadaljevanju –

         PRIPOROČA, da Belgija v obdobju 2012–2013 ukrepa, tako da:

               1.

               Izvršuje proračun za leto 2012, da zagotovi odpravo čezmernega primanjkljaja do leta 2012. Poleg tega opredeli potrebne ukrepe za zagotovitev izvajanja proračunske strategije za leto 2013 in nadaljnja leta ter s tem zagotovi trajno odpravo čezmernega primanjkljaja in zadosten napredek pri izpolnjevanju srednjeročnega proračunskega cilja, vključno s skladnostjo z referenčno vrednostjo za odhodke, in zagotovi napredek pri izpolnjevanju referenčne vrednosti glede zmanjšanja dolga. Prilagodi fiskalni okvir, da zagotovi zavezujočo naravo proračunskih ciljev na zvezni in nižjih ravneh, ter poveča preglednost porazdelitve bremena in prevzemanja odgovornosti na vseh ravneh oblasti.

               2.

               Še nadalje izboljša dolgoročno vzdržnost javnih financ z omejevanjem odhodkov v zvezi s staranjem, vključno z zdravstvenimi odhodki. Zlasti izvaja reformo predupokojitvenih in pokojninskih sistemov ter sprejme dodatne ukrepe, da zagotovi zvišanje dejanske upokojitvene starosti, vključno s povezovanjem zakonsko določene upokojitvene starosti s pričakovano življenjsko dobo.

               3.

               Spodbudi povečanje kapitala najšibkejših bank ter tako okrepi bančni sektor, da bo lahko opravljal svojo običajno vlogo pri posojanju gospodarstvu.

               4.

               Za spodbuditev ustvarjanja novih delovnih mest in konkurenčnosti v posvetovanju s socialnimi partnerji in v skladu z nacionalno prakso sprejme ukrepe za reformo sistema kolektivnih pogajanj o plačah in indeksacije plač. Najprej zagotovi, da bodo plače bolje odražale spremembe v konkurenčnosti in produktivnosti dela, in sicer tako, da (i) zagotovi izvajanje naknadnih korekcijskih mehanizmov, ki jih predvideva „plačna norma“, in spodbudi sklepanje globalnih sporazumov, da bi se izboljšala stroškovna konkurenčnost, ter (ii) olajša uporabo klavzule o izvzetju pri sektorskih kolektivnih pogodbah ter tako rast plač bolje uskladi s spremembami produktivnosti dela na lokalni ravni.

               5.

               Davčno obremenitev z dela v znatni meri prenese na davke, ki manj izkrivljajo rast, vključno na primer na okoljske davke. Nadaljuje začete reforme sistema nadomestil za brezposelnost, da se zmanjša odvračanje od dela in okrepi osredotočenost podpore pri zaposlovanju in politik za vključevanje na trg dela na starejše delavce in ranljive skupine, zlasti osebe s priseljenskim ozadjem. Načrtovano nadaljnjo regionalizacijo pristojnosti na področju trga dela izkoristi za povečanje medregionalne mobilnosti delovne sile in za boljšo usklajenost politik v zvezi z izobraževanjem, vseživljenjskim učenjem, poklicnim usposabljanjem in zaposlovanjem. Sedanja prizadevanja za vključevanje na trg dela razširi na vse starostne skupine.

               6.

               Še naprej krepi konkurenco v maloprodajnem sektorju z zmanjševanjem ovir in operativnih omejitev. Sprejme ukrepe za krepitev konkurence v mrežnih panogah z revizijo zakonodajnih ovir in krepitvijo institucionalnih ureditev za uspešno uveljavljanje pravil o državni pomoči.

               7.

               Sprejme nadaljnje ukrepe za pospešitev napredka pri izpolnjevanju ciljev v zvezi z emisijami toplogrednih plinov v sektorjih, ki niso vključeni v sistem trgovanja z emisijami; zlasti zagotovi znaten prispevek prometnega sektorja k izpolnitvi tega cilja.

      V Bruslju, 10. julija 2012

            Za Svet

            Predsednik

         V. SHIARLY

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

      (3)  Za leto 2012 ostajajo nespremenjene v skladu s Sklepom Sveta 2012/238/EU z dne 26. aprila 2012 o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (UL L 119, 4.5.2012, str. 47).

      (4)  UL C 209, 15.7.2011, str. 1.

      (5)  Ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in začasnih ukrepov, ki so ga službe Komisije preračunale na podlagi informacij, predloženih v programu, z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

      (6)  Sektorji, vključeni v sistem trgovanja z emisijami EU, v Belgiji proizvedejo le 37,9 % emisij. Med pomembnejšimi sektorji, ki niso vključeni v sistem trgovanja z emisijami, sta najpomembnejša vira emisij toplogrednih plinov v državi cestni promet (21,5 %) in raba energije (38,9 %).

      (7)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


Pomembno pravno obvestilo

|

52004SC0918

Priporočilo Komisije o prenosu v nacionalno zakonodajo direktiv, ki vplivajo na notranji trg  /* SEK/2004/0918 končno */

	[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |Bruselj, 12.7.2004SEK(2004) 918 končnoPRIPOROČILO KOMISIJEo prenosu v nacionalno zakonodajo direktiv, ki vplivajo na notranji trgPRIPOROČILO KOMISIJEo prenosu v nacionalno zakonodajo direktiv, ki vplivajo na notranji trg(Besedilo velja za EGP)KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI,ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 211 Pogodbe,ob upoštevanju naslednjega:1.  Države članice lahko pri prenosu direktiv v nacionalno zakonodajo izbirajo obliko in metode tovrstnega prenosa, vendar jih zavezujejo pogoji direktive, kar zadeva cilj, ki ga je treba doseči, in rok, do katerega se mora izvesti prenos.2.  Evropski svet je na več srečanjih na vrhu, tudi tistih v Stockholmu marca 2001, Barceloni marca 2002, Bruslju marca 2003 in 2004, ob priznavanju pomembnosti ustreznega delovanja notranjega trga[1] za konkurenčnost evropskega gospodarstva vedno znova pozival države članice, naj dajo največjo prednost prenosu v nacionalno zakonodajo direktiv, ki vplivajo na notranji trg,.3.  Evropski parlament[2], Ekonomsko-socialni odbor[3] in Odbor regij[4] so večkrat izrazili skrb zaradi slabih rezultatov držav članic glede pravilnega in pravočasnega prenosa direktiv o notranjem trgu. Medinstitucionalni sporazum o boljši zakonodaji, z dne 16. decembra 2003[5] je tudi poudaril, da morajo države članice ravnati v skladu s členom 10 Pogodbe, in le-te pozval, naj zagotovijo pravilen in pravočasen prenos zakonodaje Skupnosti v nacionalno zakonodajo v predpisanih rokih.4.  Kljub tem pozivom in dejstvu, da je pravočasen in pravilen prenos zakonska obveznost, se redno dogaja, da države članice ne prenesejo direktiv o notranjem trgu pravilno v rokih, ki jih dogovorijo, večina držav članic niti ne izpolnjuje ciljev začasnega prenosa, določenih s strani Evropskega sveta, in v vseh državah članicah številne tovrstne direktive niso prenesene v nacionalno zakonodajo še dolgo po izteku roka za prenos.5.  Prepozen ali nepravilen prenos direktiv o notranjem trgu škoduje podjetjem in državljanom, saj so jim s tem pogosto prikrajšane njihove pravice.6.  Zaradi prepoznega ali nepravilnega prenosa so podjetja in potrošniki prikrajšani tudi vse gospodarske koristi ustreznega delovanja notranjega trga in oškodovana je konkurenčnost celotnega evropskega gospodarstva, saj se zmanjša zmožnost Skupnosti za ustvarjanje gospodarske rasti ob ohranjanju visoke ravni socialne kohezije.7.  V Evropski uniji petindvajsetih ali več držav članic obstaja vse večja nevarnost, da bo prepozen ali nepravilen prenos direktiv povzročil drobitev notranjega trga in s tem zmanjšanje njegovih gospodarskih koristi.8.  Komisija bo nadaljevala s prednostnim izvajanjem strogih zakonskih ukrepov proti državam članicam zaradi prepoznega in nepravilnega prenosa in vzpodbujanjem družbenega pritiska z redno objavo rezultatov prenosa držav članic v poročilu Indeks notranjega trga; vendar pa je kljub dejstvu, da so bili ti ukrepi v preteklosti v določeni meri uspešni, še vedno prisoten primanjkljaj prenosov, zato je potreben bolj aktiven pristop s strani Komisije in držav članic.9.  Komisija je v svojem Sporočilu iz leta 2002 o boljšem spremljanju uporabe zakonodaje Evropske skupnosti[6] navedla, kako lahko in tudi dejansko pomaga državam članicam pri prenosu direktiv v nacionalno zakonodajo.10.  Vendar pa so države članice tiste, ki morajo zagotoviti pravilen in pravočasen prenos direktiv.11.  Člen 10 Pogodbe zahteva, da države članice sprejmejo vse ustrezne ukrepe, splošne ali posebne, da bi zagotovile izpolnjevanje svojih obveznosti, ki izhajajo iz te pogodbe ali so posledica ukrepov institucij Skupnosti.12.  Sodišče Evropskih skupnosti je dosledno odločalo, da se države članice ne morejo sklicevati na določbe, prakse ali okoliščine iz svojega notranjega pravnega sistema pri zagovarjanju neizpolnjevanja obveznosti in časovnih omejitev, določenih v direktivah.13.  Države članice morajo zaradi ponavljajočega se neuspeha glede pravilnega in pravočasnega prenosa direktiv ponovno preučiti svoje postopke in prakse ter zagotoviti dosledno izpolnjevanje te pravne obveznosti.14.  Nekatere države članice imajo praviloma veliko boljše rezultate od drugih, kar odraža obstoj ali sprejetje učinkovitejših struktur, postopkov ali praks; vendar pa dejstvo, da nobena država članica nima popolnih rezultatov, kaže, da morajo vse le-te izboljšati. Države članice morajo v skladu z Medinstitucionalnim sporazumom o boljšem izvajanju zakonodaje pripraviti zase in v interesu Skupnosti korelacijske tabele, ki čim bolj ponazarjajo skladnost med direktivami in ukrepi za prenos, in jih tudi objaviti.15.  Komisija je svojem Sporočilu ‘Strategija notranjega trga 2003-2006’[7] napovedala izdajo priporočil za številne dobre prakse, ki bi jim morale slediti države članice, da bi si zagotovile boljši in hitrejši prenos direktiv o notranjem trgu.16.  Države članice so izrazile zanimanje za medsebojno učenje praks, ter prejele nasvete s strani Svetovalnega odbora za notranji trg o dobrih praksah za prenos in različnih nacionalnih ustavnih, pravnih in upravnih pravilih in praksah, kolikor bi le-te lahko vplivale na prenos.17.  Opredeljene so bile številne dobre prakse, ki državam članicam pomagajo pri pravočasnem in pravilnem prenosu direktiv o notranjem trgu.18.  Vsaka država članica izbere postopke in prakse, ki najbolje zagotavljajo pravočasen in pravilen prenos direktiv o notranjem trgu, pri čemer upošteva, kaj bi bilo najučinkovitejše zanjo, saj postopki in prakse, ki so učinkovite v eni državi članici, morda niso učinkovite v drugi.19.  Podjetja in državljani morajo biti glede na pravno negotovost in zmedo, ki jo povzroča prepozen prenos direktiv o notranjem trgu, obveščeni o nepravočasnem prenosu direktiv ter o njihovih pravnih pravicah v takšnih primerih.20.  Osnutke izvedbenih določb mora ob predložitvi nacionalnim parlamentom spremljati izjava, ki potrjuje njihovo skladnost z zakonodajo Skupnosti in parlament obvesti o tem, ali gre za popoln ali delen prenos zadevne direktive.21.  Komisijo je treba brez poseganja v njeno vlogo varuha Pogodbe in njene obveznosti ob predložitvi nacionalnih izvedbenih določb obvestiti, ali je torej zadevna direktiva popolnoma ali delno prenesena v nacionalno zakonodajo in ali so določbe v skladu z zakonodajo Skupnosti.22.  Kadar se države članice odločijo prenos direktive zajeti v obširnejšem zakonodajnem aktu, lahko to privede do prekoračitve roka za prenos; tudi vključitev pogojev in zahtev, poleg tistih, ki so potrebne za prenos direktiv, lahko tudi ovira cilje, določene v zadevni direktivi –PRIPOROČA, DA DRŽAVE ČLANICE:(1) sprejmejo ukrepe, organizacijske ali druge, potrebne za takojšnje in učinkovito soočenje s temeljnimi vzroki za vztrajno kršenje svoje pravne obveznosti glede pravilnega in pravočasnega prenosa direktiv o notranjem trgu;(2) preučijo najboljše prakse iz Priloge in ob upoštevanju svojih nacionalnih ustavnih tradicij sprejmejo tiste prakse, ki bodo, ali naj bi, prinesle izboljšanje v hitrosti in kakovosti prenosa direktiv o notranjem trgu;(3) pravočasno objavijo seznam direktiv o notranjem trgu, ki niso bile v celoti prenesene v nacionalno zakonodajo v roku, ter obvestijo podjetja in državljane, da imajo lahko kljub neuspelem prenosu v določenih okoliščinah pravne pravice v skladu z neprenesenimi direktivami; ti podatki naj bodo na voljo vsaj na spletni strani vlade;(4) zagotovijo, da osnutke nacionalnih izvedbenih določb ob predložitvi nacionalnim parlamentom spremlja izjava o njihovi skladnosti z zakonodajo Skupnosti ter o tem, ali gre za popoln ali delen prenos določene direktive;(5) ob predložitvi nacionalnih izvedbenih določb sporočijo Komisiji, da so po njihovi najboljši vednosti te določbe v skladu z zakonodajo Skupnosti, in jo obvestijo, ali gre za popoln ali delen prenos zadevne direktive;(6) nacionalni izvedbeni zakonodaji ne dodajajo pogojev in zahtev, ki niso potrebne za prenos zadevne Direktive, kadar ti pogoji in zahteve lahko ovirajo uresničevanje ciljev, določenih v direktivi;(7) zagotovijo, da zajetje direktive v obširnejšem zakonodajnem aktu na nacionalni ravni ne privede do prekoračitve roka za prenos.V Bruslju, z dne […]Za KomisijoČlan KomisijePRILOGAOPREDELJENE PRAKSE DRŽAV ČLANIC, KI OMOGOČAJO PRAVILEN IN PRAVOČASEN PRENOS DIREKTIV, KI VPLIVAJO NA NOTRANJI TRG, V NACIONALNO ZAKONODAJO1. Pravilen in pravočasen prenos postane stalna politična in operativna prednostna naloga1.1. Starejšemu članu vlade, na ravni ministra ali državnega sekretarja, se dodeli odgovornost za spremljanje prenosa vseh direktiv o notranjem trgu v nacionalno zakonodajo in izboljšanje rezultatov prenosa posamezne države članice. Ta član vlade ima pri tej nalogi vidno pomoč vodstva vlade, ministri in uprava pa se zavedajo, da je pravilen in pravočasen prenos prednostna naloga vlade.1.2. Vsi ministri redno prejemajo poročilo (na primer enkrat mesečno) o rezultatih prenosa za vsa ministrstva/vladne organe. O slednjih se redno razpravlja na srečanjih ministrov.1.3. Dodeljeni so zadostni viri za zagotovitev pravilnega in pravočasnega prenosa.2. Zagotovitev stalnega spremljanja in usklajevanja prenosa direktiv o notranjem trgu na upravni in politični ravni2.1. Eno ministrstvo ali državni organ je odgovorno za spremljanje prenosa kot celote. Usklajuje prenos z ministrstvi in podzveznimi, regionalnimi in drugimi državnimi organi, ki so odgovorni za prenos, ter prejema načrte za prenos. Zagotavlja, da se o napredku pri prenosu redno razpravlja z ministrstvi na visoki upravni ravni (na primer enkrat mesečno). Redno poroča (na primer enkrat mesečno) ministru ali državnemu sekretarju, odgovornemu za spremljanje prenosa. Ima tudi vlogo nacionalnega koordinatorja za sporazumevanje s Komisijo, kar zadeva rezultate prenosa države članice.2.2. Vsako ministrstvo in vsak podzvezni, regionalni in drugi državni organ, ki izvaja prenos, imenuje uradnike, ki so odgovorni za spremljanje prenosa v ministrstvu ali organu in predstavljajo kontaktno točko. Med temi uradniki je vzpostavljeno nacionalna povezava.2.3. Pripravi se smernice, ki določajo, kako naj bo prenos izveden, in zagotavljajo skupen pristop pri izvajanju prenosa v vsej upravi.2.4. Vodi se centralna nacionalna baza podatkov o prenosu. Ta je dostopna vsem ministrstvom in podzveznim, regionalnim ter drugim državnim organom, ki sodelujejo pri prenosu. Za vsako direktivo navaja: reference in predmet direktive; ministrstvo ali drug državni organ, odgovoren za prenos, in osebe, odgovorne v okviru ministrstva ali državnega organa; seznam drugih ministrstev in državnih organov, ki sodelujejo pri prenosu, in odgovorne osebe; sredstva, potrebna za prenos; rok za prenos; ukrepe, potrebne za prenos direktive; predviden časovni razpored za prenos (tudi parlamentarne razprave); podatke o napredku; kakršne koli težave pri prenosu; in ali je bil začet postopek za ugotavljanje prepoznega ali nepravilnega prenosa. Kadar koli je mogoče ugotoviti rezultate prenosa za državo članico kot celoto in za ministrstvo.2.5. Pred iztekom roka za prenos se ministrstvu ali drugemu odgovornemu vladnemu organu pošiljajo opomini (na primer tri mesece pred potekom roka in ponovno en mesec pred potekom roka).2.6. Po izteku roka se nemudoma pošlje opomin tako na upravni kot ministrski ravni in obvesti se nacionalni parlament.2.7. Države članice imajo aktiven pristop pri pravočasnem iskanju nasvetov in pomoči pri Komisiji glede prenosa. Baza podatkov kot kontaktna točka, ki jo vzpostavi Komisija, se uporablja za opredelitev odgovornih uradnikov.3. Zagotovitev, da se priprave za prenos začnejo v zgodnji fazi in da je njihov cilj pravilen in pravočasen prenos3.1. Načrt za prenos pripravi ministrstvo ali drug državni organ, odgovoren za pogajanja med pogajanji o direktivi, vsekakor pa pred sprejemom direktive. Načrt za vsako direktivo navaja: reference in predmet direktive; ministrstvo ali drug državni organ, odgovoren za prenos, in osebe, odgovorne v okviru ministrstva ali državnega organa; seznam drugih ministrstev in državnih organov, ki sodelujejo pri prenosu, in odgovorne osebe;sredstva, potrebna za prenos; rok za prenos; primerjavo obstoječe nacionalne zakonodaje in pogojev predlagane direktive; ukrepe, potrebne za prenos direktive in predviden časovni razpored za prenos (tudi parlamentarne razprave). Ta načrt se pošlje ministrstvu ali vladnemu organu, odgovornemu za spremljanje prenosa kot celote kmalu (na primer štiri tedne) po objavi direktive v Uradnem listu Evropske unije , s čimer se zagotovi ažurnost baze podatkov o prenosu.3.2. Priprava zakonodaje se začne pred ali takoj po objavi direktive v Uradnem listu Evropske unije .3.3. Ministrstvo ali drug državni organ, odgovoren za prenos, pripravi korelacijsko tabelo, v kateri je opredeljen potek prenosa vsake določbe direktive v nacionalno zakonodajo. Ta tabela spremlja vsak osnutek nacionalne izvedbene zakonodaje, poslan parlamentu ali vladi, saj olajša razprave, in spremlja vsako obvestilo Komisiji o nacionalni izvedbeni zakonodaji.3.4. Vključevanju dodatnih določb, ki niso potrebne za prenos Direktive, se je treba izogibati. Ministrstvo ali drug odgovoren državni organ v primeru vključitve pojasni, zakaj je le-ta potrebna, in zagotovi, da to ne bo povzročilo zamud pri prenosu.3.5. Kolikor je to mogoče, državni uradniki, odgovorni za pogajanja o direktivi, sodelujejo pri njenem prenosu v nacionalno zakonodajo. Če to ni mogoče, tesno sodelujejo s tistimi, ki so odgovorni za prenos. V vsakem primeru pa uradniki, ki se pogajajo o direktivi, med pogajanjem vseskozi obveščajo tiste uradnike, ki jo bodo prenesli, in s tem zagotovijo, da se kakršne koli morebitne težave pri prenosu pojavijo in rešijo še pred sprejemom direktive.3.6. Predstavniki katerega koli podzveznega, regionalnega ali drugega državnega organa, ki bo moral prenesti direktivo, so med pogajanjem o direktivi vseskozi obveščani.3.7. Komisija je o nacionalni izvedbeni zakonodaji obveščena v elektronski obliki.4. Tesno sodelovanje z nacionalnimi, regionalnimi in drugimi parlamenti, na katere je bila prenesena pristojnost odločanja, ki sodelujejo pri prenosu direktiv o notranjem trgu, za zagotovitev pravilnega in pravočasnega prenosa4.1. Parlamenti prejmejo predloge za direktive, takoj ko so le-ti predloženi s strani Komisije, in so obveščani o napredku pogajanj o direktivah.4.2. Parlamenti redno prejemajo poročila (na primer vsake tri tedne) o napredku prenosa, o direktivah, katerih prenos ni pravočasen, ter o postopkih za ugotavljanje prepoznega ali nepravilnega prenosa, ki jih začne Komisija.4.3. Parlamenti ob osnutku nacionalne zakonodaje prejmejo tudi urnik prenosa, natančno navedbo roka, vse pripravljene korelacijske tabele ter izjavo vlade o skladnosti nacionalnega izvedbenega ukrepa z zakonodajo Skupnosti.4.4. Parlamenti od vlade prejmejo zgodnje opozorilo (na primer tri mesece pred rokom za prenos), da se bliža rok za prenos. Ko se rok izteče, se jih opozori.4.5. Vlada spodbuja parlamente, naj si vzamejo čas za pravočasen prenos direktiv.5. Hitri, vidni in učinkoviti ukrepi za prenos direktiv, ki niso bile prenesene pravočasno5.1. Sprejme se vse potrebne ukrepe za zagotovitev prenosa vseh tistih direktiv, ki niso bile prenesene pravočasno, čim hitreje po izteku roka za prenos.5.2. Kadar pride do zamude pri prenosu ene ali več direktiv, se parlamente spodbudi, da si vzamejo dodaten čas za čim hitrejši prenos teh direktiv in da se soočijo s kakršnim koli postopkovnim razlogom za zamudo.5.3. Države članice objavijo seznam direktiv, ki jih niso prenesle pravočasno, in obvestijo podjetja ter državljane, da imajo lahko kljub neuspelemu prenosu v določenih okoliščinah pravne pravice v skladu z neprenesenimi direktivami.5.4. Države članice v primeru stalnega neuspeha pri prenosu direktiv v roku preverijo, v kolikšni meri se lahko skrajša zakonodajni postopek pred parlamentom za prenos direktiv. Predviden je sprejem po prvi obravnavi ali v pospešenem postopku.5.5. V primeru stalnega neuspeha pri prenosu direktiv v roku in ko to dovoljuje ustava države članice ali njen notranji pravni red, se razmisli o uporabi vladnih uredb in predpisov o prenosu, če bo le-ta pospešila prenos.[1] Notranji trg zajema tudi tri države Efte, Islandijo, Lihtenštajn in Norveško, zaradi njihovega članstva pri Sporazumu o evropskem gospodarskem prostoru.[2] Harbourjevo poročilo, A5 0026/2003, UL C 234, 30.9.2003, str. 55; Millerjevo poročilo, A5 0116/2004.[3] UL C 221, 7.8.2001, str. 25; UL C 241, 7.10.2002, str. 180; UL C 234, 30.9.2003, str. 55.[4] UL C 128, 29.5.2003, str. 48.[5] UL C 321, 31.12.2003, str. 1.[6] COM(2002) 725 konč., 11.12.2002.[7] COM(2003) 238 konč., 7.5.2003.