title: 2011/136/EU: Priporočilo Komisije z dne 1. marca 2011 o smernicah za izvajanje pravil o varstvu podatkov v sistemu sodelovanja na področju varstva potrošnikov (SSVP)

text:
               2.3.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 57/44

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 1. marca 2011
   o smernicah za izvajanje pravil o varstvu podatkov v sistemu sodelovanja na področju varstva potrošnikov (SSVP)
   (2011/136/EU)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Namen Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov („Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov“) (1) (v nadaljnjem besedilu: Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov), je povečati sodelovanje pri izvrševanju zakonodaje o varstvu potrošnikov na enotnem trgu, vzpostaviti mrežo nacionalnih javnih izvršnih organov po celi EU (v nadaljnjem besedilu: mreža SVP) ter določiti okvir in splošne pogoje sodelovanja za izvršne organe držav članic, da se zaščiti skupni gospodarski interes potrošnikov.

               (2)

               Sodelovanje med nacionalnimi izvršnimi organi je ključnega pomena za učinkovito delovanje enotnega trga, v okviru delovanja mreže SVP pa lahko vsak organ zaprosi druge organe za pomoč pri preiskavi morebitnih kršitev zakonodaje EU o varstvu potrošnikov.

               (3)

               Namen sistema sodelovanja na področju varstva potrošnikov (v nadaljnjem besedilu: SSVP) je, da se javnim izvršnim organom omogoči izmenjava informacij o morebitnih kršitvah zakonodaje o varstvu potrošnikov v stabilnem in varnem okolju.

               (4)

               Izmenjava informacij z elektronskimi sredstvi med državami članicami mora biti v skladu s pravili o varstvu osebnih podatkov iz Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (2) (v nadaljnjem besedilu: Direktiva o varstvu podatkov) ter Uredbe (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (3) (v nadaljnjem besedilu: Uredba o varstvu podatkov).

               (5)

               Člen 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah priznava pravico do varstva podatkov. SSVP mora zagotoviti, da so različne odgovornosti in obveznosti, ki si jih Komisija in države članice delijo v zvezi s pravili o varstvu podatkov, jasne ter da imajo posamezniki, na katere se podatki nanašajo, na voljo preproste in lahko dostopne mehanizme za uveljavljanje svojih pravic.

               (6)

               Primerno je, da se določijo smernice za izvajanje pravil o varnosti podatkov v sistemu SSVP (v nadaljnjem besedilu: smernice), s čimer se zagotovi, da se pri obdelavi podatkov v sistemu SSVP upoštevajo pravila o varstvu podatkov.

               (7)

               Izvršilni uradniki se morajo usmerjanje in pomoč za najboljši način izvajanja teh smernic v skladu z nacionalno zakonodajo obrniti na nacionalne organe za nadzor varstva podatkov ter po potrebi zagotoviti, da se uradno obveščanje in postopki predhodnega preverjanja v zvezi s postopki obdelave izvajajo na nacionalni ravni v skladu s sistemom SSVP.

               (8)

               V pomoč pri izvajanju smernic se zelo priporoča sodelovanje v tečajih usposabljanja, ki jih organizira Komisija.

               (9)

               Povratne informacije o izvajanju smernic je treba Komisiji predložiti najpozneje dve leti po sprejetju tega priporočila. Komisija bo morala nato oceniti stopnjo varstva podatkov v sistemu SSVP in ugotoviti, ali so potrebni dodatni instrumenti, vključno z regulativnimi ukrepi.

               (10)

               Treba je sprejeti potrebne ukrepe, da bodo udeleženci in uporabniki sistema SSVP lažje izvajali smernice. Nacionalni organi za varstvo podatkov in Evropski nadzornik za varstvo podatkov morajo skrbno spremljati razvoj in izvajanje zaščitnih ukrepov za varstvo podatkov v zvezi s sistemom SSVP.

               (11)

               Smernice dopolnjujejo Odločbo Komisije 2007/76/ES (4) in upoštevajo mnenje Delovne skupine za varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov iz člena 29 (5) Direktive o varstvu podatkov in mnenje Evropskega nadzornika za varstvo podatkov (6) iz člena 41 Uredbe o varstvu podatkov (v nadaljevanju: ENVP) –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   Države članice morajo upoštevati smernice iz Priloge.

      V Bruslju, 1. marca 2011

            Za Komisijo

         John DALLI

            Član Komisije

      (1)  UL L 364, 9.12.2004, str. 1.

      (2)  UL L 281, 23.11.1995, str. 31.

      (3)  UL L 8, 12.1.2001, str. 1.

      (4)  UL L 32, 6.2.2007, str. 192.

      (5)  Mnenje 6/2001 o vprašanjih varstva podatkov v zvezi s sistemom sodelovanja za varstvo potrošnikov (SSVP) 01910/2007/EN – WP 130 – sprejeto 21. septembra 2007.

      (6)  Mnenje ENVP, Ref. 2010-0692.

      PRILOGA

         Smernice za izvajanje pravil o varstvu podatkov v sistemu sodelovanja na področju varstva potrošnikov (SSVP)

      1.   UVOD
      Sodelovanje med nacionalnimi organi na področju varstva potrošnikov je ključnega pomena za pravilno delovanje notranjega trga, saj pomanjkanje učinkovitega izvrševanja zakonodaje v čezmejnih primerih slabi zaupanje potrošnikov v čezmejne ponudbe in s tem njihovo zaupanje v notranji trg, poleg tega pa povzroča izkrivljanje konkurence.
      Sistem SSVP je orodje IT, vzpostavljeno z Uredbo SVP, ki zagotavlja strukturiran mehanizem za izmenjavo informacij med nacionalnimi organi za varstvo potrošnikov, ki so del mreže SVP. Ta sistem omogoča, da se javni organ obrne na druge javne organe mreže SVP za pomoč pri preiskovanju in spopadanju z morebitnimi kršitvami zakonodaje EU o varstvu potrošnikov ter pri sprejemanju izvršilnih ukrepov za preprečevanje nezakonitih trgovinskih praks prodajalcev in dobaviteljev, ki se osredotočajo na potrošnike iz drugih držav EU. Zahtevki za informacije in vsa komunikacija med pristojnimi javnimi organi o uporabi Uredbe SVP se izvaja po sistemu SSVP.
      Cilj Uredbe SVP je izboljšati izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov po celem notranjem trgu, tako da se vzpostavi mreža nacionalnih izvršnih organov po celi EU, ter določiti pogoje, pod katerimi države članice sodelujejo med seboj. Uredba SVP določa, da se morajo take izmenjave informacij in zahtevki za vzajemno pomoč med nacionalnimi izvršnimi organi izvajati prek določene podatkovne baze. Sistem SSVP je bil oblikovan, da se olajšata upravno sodelovanje in izmenjava informacij z namenom okrepitve zakonodaje EU o varstvu potrošnikov.
      Obseg sodelovanja je omejen na kršitve znotraj Skupnosti pravnih aktov iz Priloge k Uredbi SVP, ki ščiti skupne gospodarske interese potrošnikov.
      2.   PODROČJE UPORABE IN CILJ TEH SMERNIC
      Te smernice namenjajo največ pozornosti vprašanju zagotavljanja ravnovesja med učinkovitim in uspešnim sodelovanjem pri izvrševanju zakonodaje med pristojnimi organi držav članic, pri čemer se upoštevajo temeljne pravice do zasebnosti in varstvo osebnih podatkov.
      Osebni podatki so opredeljeni v Direktivi o varstvu podatkov (1) kot katere koli informacije, ki se nanašajo na določeno ali določljivo fizično osebo; določljiva oseba je tista, ki se lahko neposredno ali posredno identificira, zlasti s sklicevanjem na identifikacijsko številko ali na enega ali več dejavnikov, ki so značilni za njeno fizično, fiziološko, duševno, ekonomsko, kulturno ali socialno identiteto.
      Ker niso vsi nacionalni izvršilni uradniki (vodje primera), ki so uporabniki sistema SSVP, strokovnjaki za varstvo podatkov in mogoče niso vedno najbolje seznanjeni z zahtevami o varstvu podatkov, ki jih določa njihova nacionalna zakonodaja o varstvu podatkov, se priporoča, da se za uporabnike sistema SSVP zagotovijo smernice, v katerih sta obrazložena delovanje sistema SSVP s praktičnega vidika varstva podatkov ter natančen opis v sistem vgrajenih zaščitnih ukrepov in morebitnih tveganj v zvezi z njegovo uporabo.
      Namen smernic je zajeti najbolj pomembna vprašanja o varstvu podatkov v zvezi s sistemom SSVP in zagotoviti uporabniku prijazno razlago za vse uporabnike sistema SSVP. Vendar pa ne zagotavlja izčrpne analize vplivov sistema SSVP v zvezi z varstvom podatkov.
      Močno se priporoča, da se za dopolnitev teh priporočil z obveznostmi iz nacionalnih zakonodaj o varnosti podatkov izvedejo posvetovanja tudi z državami članicami. Uporabniki sistema SSVP lahko od teh nacionalnih organov za varstvo podatkov pridobijo nadaljnjo pomoč in smernice za izpolnitev zahtev o varnosti podatkov. Seznam teh organov s kontaktnimi podatki in spletišči je na voljo na:
      http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/nationalcomm/#eu
      Biti mora jasno, da je treba obdelavo osebnih podatkov izvesti v skladu z določenimi načeli in pogoji iz Direktive o varstvu podatkov. Vodje primera lahko v okviru Uredbe SVP izmenjujejo podatke, vključno z osebnimi podatki, po sistemu SSVP, če je namen te obdelave preprečitev kršitve zakonodaje EU o potrošnikih, kakor je navedeno v Prilogi k Uredbi SVP. Vendar je pred obdelavo takih podatkov treba skrbno oceniti, da se zagotovi spoštovanje načel v zvezi z varstvom podatkov in da je obdelava podatkov nujno potrebna za dosego ciljev iz Uredbe SVP.
      Ob upoštevanju tega bodo vodje primera, ki imajo dostop do sistema SSVP, pred kakršno koli obdelavo osebnih podatkov izvedli oceno za vsak primer posebej (2). Namen teh smernic je vodjem primera pomagati pri oceni z zagotovitvijo nekaterih usmeritvenih načel varstva podatkov, ki ji je treba upoštevati.
      Namen je tudi pojasniti nekatere bolj zapletene dele sistema SSVP glede postopkov skupne obdelave in skupnega upravljanja, tako da se določita vlogi Komisije in pristojnih organov držav članic kot „skupnih upravnikov“ izmenjave podatkov v sistemu SSVP.
      3.   SSVP – ORODJE IT ZA SODELOVANJE PRI IZVRŠEVANJU ZAKONODAJE
      Sistem SSVP je orodje IT, ki ga je oblikovala in ga vzdržuje Komisija v sodelovanju z državami članicami. Namen sistema SSVP je državam članicam pomagati pri praktičnem izvajanju zakonodaje EU o varstvu potrošnikov. Uporablja se v mreži SVP, sestavljeni iz javnih organov, ki jih imenujejo države članice in države EGS, z namenom sodelovanja in izmenjave informacij med njimi pri izvrševanju zakonodaje o varstvu potrošnikov, kakor je določeno v Uredbi SVP.
      Člen 10 Uredbe SVP določa:

         „Komisija vzdržuje elektronsko bazo podatkov, v kateri hrani in obdeluje informacije, ki jih prejme v skladu s členi 7, 8 in 9. Baza podatkov je lahko dostopna samo pristojnim organom.“

      Člen 12(3) Uredbe SVP dodaja:

         „Prošnje za pomoč in za sporočanje informacij se sestavijo v pisni obliki z uporabo standardnega obrazca in se posredujejo elektronsko preko baze podatkov iz člena 10.“

      Sistem SSVP lajša sodelovanje in izmenjavo informacij, omejeno na kršitve znotraj Skupnosti direktiv in uredb iz Priloge k Uredbi SVP, ki obravnavajo številne teme, vključno z nepoštenimi trgovinskimi praksami, prodajo na daljavo, potrošniškimi posojili, potovanji v paketu, nepoštenimi pogodbenimi pogoji, časovnim zakupom, e-trgovino itd. Sistema SSVP ni mogoče uporabljati za izmenjavo informacij na zakonodajnih področjih, ki niso izrecno navedena v tej prilogi.
      Primeri:

                  I.

                  Trgovec s sedežem v Belgiji uporablja nepoštene pogoje pri poslovanju s potrošniki, ki živijo v Franciji, s čimer krši Direktivo o nepoštenih pogodbenih pogojih. Potrošniški organ v Franciji lahko za pošiljanje zahtevka potrošniškemu organu v Belgiji uporabi sistem SSVP, da proti trgovcu sprejme vse potrebne izvršilne ukrepe, ki so na voljo v Belgiji, in da tako nemudoma prekine kršitev znotraj Skupnosti.

                  II.

                  Potrošniški organ na Danskem prejme pritožbo, da določena spletna stran uporablja goljufive in zavajajoče trgovinske prakse v škodo potrošnikom. Gostitelj te spletne strani ima sedež na Švedskem. Danski potrošniški organ potrebuje informacije o tej spletni strani. Zato lahko uporabi sistem SSVP, da pošlje zahtevek za informacije švedskemu potrošniškemu organu, ki mu mora te informacije predložiti.

            Informacije, ki se shranijo v sistem SSVP, naložijo države članice, do njih dostopajo države članice, na katere se te informacije nanašajo, izbriše pa jih Komisija (3). Sistem SSVP se uporablja kot podatkovna baza in sredstvo za izmenjavo informacij z učinkovitim in varnim komunikacijskim sistemom.
      Z vidika varstva podatkov je oblikovanje take podatkovne baze vedno nekoliko tvegano za temeljno pravico o varstvu osebnih podatkov: izmenjava več podatkov, kot je nujno potrebno za namene učinkovitega sodelovanja, hranjenje podatkov, ki bi morali biti izbrisani, in hranjenje podatkov, ki niso več točni ali so napačni, ter upoštevanje pravic posameznikov, na katere se nanašajo informacije, in obveznosti upravljavcev podatkov. Zato je treba taka tveganja obravnavati, tako da se zagotovi, da so uporabniki sistema SSVP dobro seznanjeni in usposobljeni na področju varstva podatkov in lahko zagotovijo skladnost z veljavno zakonodajo o varstvu podatkov.
      4.   PRAVNI IN NADZORNI OKVIR VARSTVA PODATKOV
      Evropska unija ima uveljavljen pravni okvir za varstvo podatkov od leta 1995: Direktiva o varstvu podatkov (4), ki ureja obdelavo osebnih podatkov s strani držav članic, in Uredba o varstvu podatkov (5), ki ureja obdelavo podatkov s strani institucij in organov Evropske unije. Uporaba zakonodaje o varstvu podatkov je trenutno odvisna od tega, kdo je udeleženec ali uporabnik sistema SSVP.
      Obdelavo podatkov, ki jo izvaja Komisija, ureja Uredba o varstvu podatkov, obdelavo podatkov, ki jo izvajajo vodje primera v nacionalnih izvršnih pristojnih organih, pa ureja nacionalna zakonodaja, ki prenaša Direktivo o varstvu podatkov.
      Ker sta Komisija in imenovani pristojni organi glavna udeleženca z določenimi vlogami v sistemu SSVP in zato soupravljavca, morata nujno obvestiti in predložiti svoje postopke obdelave v predhodno preverjanje zadevnim nadzornim organom in zagotoviti skladnost s pravili o varstvu podatkov. Navedena nacionalna zakonodaja, ki prenaša Direktivo o varstvu podatkov, lahko določa izjeme v obveščanju in zahtevah po predhodnem preverjanju.
      Namen usklajevanja zakonodaje o varstvu podatkov je zagotoviti visoko stopnjo varstva podatkov in zaščititi temeljne pravice posameznikov ter s tem omogočiti prosti pretok osebnih podatkov med državami članicami. Ker se nacionalni izvedbeni ukrepi lahko različno razlagajo za zagotovitev skladnosti s pravili o varstvu podatkov, je zelo priporočljivo, da se uporabniki sistema SSVP o teh smernicah posvetujejo s svojimi nacionalnimi pristojnimi izvršnimi organi, ker se pravila o informacijah, na primer informacijah, ki se zagotovijo posamezniku, ali o obveznem obveščanju organov za varstvo podatkov o nekaterih postopkih obdelave podatkov, lahko razlikujejo.
      Ena pomembnejših značilnosti pravnega okvira EU na področju varstva podatkov je nadzor, ki ga izvajajo neodvisni organi za varstvo podatkov. Državljani imajo pravico, da pri teh organih vložijo pritožbe in so njihove težave v zvezi z varstvom podatkov razrešene čim prej in brez posredovanja sodišč. Obdelavo osebnih podatkov na nacionalni ravni nadzorujejo nacionalni organi za varstvo podatkov, medtem ko obdelavo osebnih podatkov, ki jo izvajajo evropske institucije, nadzoruje Evropski nadzornik za varstvo podatkov (ENVP) (6). Zato je Komisija pod nadzorom ENVP, medtem ko so drugi uporabniki sistema SSVP pod nadzorom nacionalnih organov za varstvo podatkov.
      5.   KDO JE KDO V SISTEMU SSVP? – VPRAŠANJE SKUPNEGA UPRAVLJANJA
      Sistem SSVP je nazoren primer postopkov skupne obdelave in skupnega upravljanja. Osebne podatke zbirajo, beležijo, razkrivajo in jih izmenjujejo le pristojni organi v državah članicah, za hrambo in izbris teh podatkov na svojih strežnikih pa je pristojna Evropska komisija. Komisija nima dostopa do teh osebnih podatkov, vendar se šteje, da je skrbnica in upravljavka sistema.
      Zato se porazdelitev različnih nalog in odgovornosti med Komisijo in državami članicami lahko povzame na naslednji način:

                  —

                  Vsak pristojni organ je pristojen za obdelavo svojih podatkov.

                  —

                  Komisija ni uporabnica, temveč upravljavka sistema, ter je pristojna predvsem za vzdrževanje in varnost ustroja sistema. Vendar ima Komisija dostop tudi do opozoril, povratnih informacij in drugih informacij v zvezi s primerom (7). Komisija dostopa zato, da spremlja uporabo Uredbe SVP in zakonodajo o varstvu potrošnikov iz Priloge k Uredbi SVP ter zbira statistične podatke v zvezi z izvajanjem teh dolžnosti. Komisija nima dostopa do informacij iz zahtevkov za vzajemno pomoč in zahtevkov za izvršitev, ker so ti naslovljeni le na pristojne organe držav članic, ki obravnavajo zadevni posebni primer; Uredba SVP omogoča Komisiji, da pomaga pristojnim organom v primeru nekaterih pritožb (8) in sodeluje v usklajeni preiskavi, ki zajema več kot dve državi članici (9).

                  —

                  Udeleženci sistema SSVP si delijo odgovornost glede zakonitosti obdelave, določb glede obveščanja ter zagotavljanja pravic do dostopa, ugovora in popravka.

                  —

                  Komisija in pristojni organi so kot upravljavci odgovorni za zagotovitev, da so pravila o postopkih obdelave podatkov v skladu s pravili o varstvu podatkov.

            6.   UDELEŽENCI IN UPORABNIKI SISTEMA SSVP
      V okviru sistema SSVP obstajajo različni dostopni profili: dostop do podatkovne baze je omejen in dodeljen samo imenovanemu uradniku pristojnega organa (pooblaščeni uporabnik), ki ni prenesljiv. Zahtevki za dostop od sistema SSVP se lahko dodelijo le uradnikom, o katerih pristojni organi držav članic obvestijo Komisijo. Za vstop v sistem sta potrebna uporabniško ime in geslo, ki ga lahko pridobi enotni povezovalni organ.
      Samo uporabniki v zaprošenih pristojnih organih in pristojnih organih prosilcih imajo popoln dostop do vseh izmenjanih informacij za določen primer, kar vključuje tudi vse priloge spisa o zadevi v sistemu SSVP. Enotni povezovalni organi lahko o primeru preberejo le tiste ključne informacije, ki jim omogočijo, da lahko identificirajo pristojni organ, ki mu je treba poslati zahtevek. Zaupnih dokumentov, ki so priloženi zahtevku, ali opozorila ne morejo prebrati.
      V izvršitvenih primerih se splošne informacije izmenjajo med uporabniki v vseh pristojnih organih, ki so bili obveščeni, da so pristojni za kršene pravne akte. To se izvede z obvestili. Ta obvestila morajo zajemati natančen opis primera in ne smejo vsebovati osebnih podatkov. Izjemoma se lahko navede na primer ime prodajalca ali dobavitelja (če gre za fizično osebo).
      Komisija nima dostopa do zahtevkov za informacije in zahtevkov za izvršitev ali zaupnih informacij, vendar prejema obvestila in opozorila.
      7.   NAČELA V ZVEZI Z VARSTVOM PODATKOV, KI SE UPORABLJAJO ZA IZMENJAVO INFORMACIJ
      Obdelava osebnih podatkov, ki jo izvedejo uporabniki sistema SSVP v državah članicah, lahko poteka le pod določenimi pogoji in v skladu z načeli, ki jih določa Direktiva o varstvu podatkov. Upravljavec podatkov mora zagotoviti, da se pri obdelavi osebnih podatkov v sistemu SSVP upoštevajo načela v zvezi z varstvom podatkov.
      Treba je tudi opozoriti, da se za sistem SSVP uporabljajo pravila o zaupnosti in pravila o varstvu podatkov. Pravila o zaupnosti in pravila o poklicni skrivnosti se lahko uporabljajo za podatke na splošno, pravila o varstvu podatkov pa so omejena na osebne podatke.
      Treba je upoštevati, da so uporabniki sistema SSVP v državah članicah pristojni za številne druge postopke obdelave in da mogoče niso strokovnjaki za varstvo podatkov. Skladnost z zahtevami o varstvu podatkov v sistemu SSVP ne sme biti neupravičeno zapletena ali povzročati čezmerne upravne obremenitve. Poleg tega ni treba, da temelji na enotnem pristopu. Te smernice so priporočila za obdelavo osebnih podatkov, zato je treba opozoriti, da niso vsi podatki, izmenjani v sistemu SSVP, osebni podatki.
      Izvršilni uradniki morajo pred vsako naložitvijo informacij v sistem SSVP preveriti, ali je pošiljanje osebnih podatkov njuno potrebno za doseganje učinkovitega sodelovanja, in razmisliti, komu pošiljajo osebne podatke. Izvršilni uradnik se mora vprašati, ali je nujno, da prejemnik prejme te informacije zaradi opozarjanja ali zahtevka za vzajemno pomoč.
      Namen naslednjega seznama temeljnih načel v zvezi z varstvom podatkov je pomagati izvršilnim uradnikom, ki imajo dostop do sistema SSVP, da analizirajo vsak primer posebej in ugotovijo, ali se pri obdelavi osebnih podatkov v sistemu vsakokrat upoštevajo načela v zvezi z varstvom podatkov, ki se nanašajo na obdelavo osebnih podatkov. Izvršilni uradniki morajo tudi upoštevati, da lahko obstajajo izjeme in omejitve pri uporabi spodaj navedenih načel v zvezi z varstvom podatkov na nacionalni ravni, in se jim priporoča, da se posvetujejo z nacionalnimi organi za varstvo podatkov (10).

         Katera načela v zvezi z varstvom podatkov je treba upoštevati?

      Pred obdelavo kakršnih koli osebnih podatkov je treba upoštevati glavna načela v zvezi z varstvom podatkov, ki so vzeta iz Direktive o varstvu podatkov. Ker je bila direktiva prenesena v nacionalno zakonodajo, se vodje primera opozarja, da se z nacionalnimi nadzornimi organi za varstvo podatkov posvetujejo glede uporabe spodaj navedenih načel in se pozanimajo, ali pri uporabi teh načel obstajajo izjeme ali omejitve.

         Načelo preglednosti

      V skladu z Direktivo o varstvu podatkov ima posameznik, na katerega se nanašajo informacije, pravico, da je seznanjen s tem, kdaj se njegovi podatki obdelujejo. Upravljavec mora zagotoviti njegovo ime in naslov, namen obdelave, prejemnike podatkov in vse druge informacije, ki se zahtevajo za pošteno obdelavo (11).
      Podatki se lahko obdelajo samo pod naslednjimi pogoji (12):

                  —

                  kadar je posameznik, na katerega se nanašajo informacije, v to privolil;

                  —

                  kadar je obdelava potrebna za izvajanje ali sklenitev pogodbe,

                  —

                  kadar je obdelava potrebna za skladnost s pravno obveznostjo,

                  —

                  kadar je obdelava potrebna za zaščito ključnih interesov posameznika, na katerega se nanašajo informacije,

                  —

                  kadar je obdelava potrebna za izvajanje naloge, ki se opravlja v javnem interesu, pri izvrševanju javne oblasti, dodeljene upravljavcu, ali za tretjo stran, ki se ji podatki razkrijejo,

                  —

                  kadar je obdelava potrebna za zakonite namene, ki jih uresničujejo upravljavec, tretja stran ali strani, ki se jim podatki razkrijejo.

         Načelo zakonitosti in poštenosti

      Osebni podatki se ne smejo nepošteno in nezakonito zbirati ali obdelovati, prav tako se ne smejo uporabljati za namene, ki niso v skladu z nameni iz Uredbe SVP. Za zagotovitev zakonite obdelave podatkov morajo vodje primera jasno upravičiti potrebo po obdelavi. Obdelavo je treba izvajati za določene, izrecne in zakonite namene, prav tako nadaljnja obravnava ne sme biti nezdružljiva s temi nameni (13). To se lahko zagotovi le z Uredbo SVP.
      Za zagotovitev poštene obdelave podatkov je treba posameznike, na katere se nanašajo podatki, obvestiti o namenih obdelave njegovih podatkov in o obstoju pravic do dostopa, ugovora in popravka.

         Načelo sorazmernosti in natančnosti ter načelo v zvezi z obdobji hrambe

      Informacije morajo biti sorazmerne, primerne, ustrezne in ne pretirane glede na namene, za katere se zbirajo in/ali naprej obdelujejo. Podatki morajo biti natančni in po potrebi posodobljeni, uporabiti je treba vse razumne ukrepe za zagotovitev, da se netočni ali nepopolni podatki zbrišejo ali popravijo ob upoštevanju namenov, za katere so bili zbrani ali za katere se nadalje obdelujejo. Osebni podatki se morajo hraniti v obliki, ki dopušča identifikacijo posameznikov, na katere se nanašajo, le toliko časa, kolikor je to potrebno za namene, za katere so bili zbrani ali za katere so bili obdelani. Treba je oblikovati ustrezne zaščitne ukrepe za osebne podatke, shranjene za daljša obdobja za zgodovinsko, statistično ali znanstveno uporabo.
      Vodje primera morajo preučiti, ali se morajo informacije v obdelavi nujno arhivirati.

         Načelo v zvezi z omejitvijo namena

      Osebne podatke je treba zbrati za posebne, izrecne in zakonite namene in se jih ne sme nadalje obdelovati na način, ki ni združljiv s temi nameni, nato pa je o tem treba obvestiti posameznika, na katerega se ti podatki nanašajo. Vodje primera morajo obdelati osebne podatke samo, kadar za to obstaja jasen namen, npr. pravni razlogi iz Uredbe SVP, ki upravičujejo prenos.

         Pravica do dostopa

      Posamezniki, na katere se nanašajo informacije, imajo v skladu z Direktivo o varstvu podatkov (14) pravico, da so seznanjeni z obdelavo svojih podatkov, nameni obdelave, prejemnikih podatkov in da imajo posebne pravice, tj. pravico do informacij in popravka. Posameznik, na katerega se nanašajo informacije, ima pravico do dostopa do vseh svojih podatkov v obdelavi. Prav tako ima pravico, da zahteva popravek, izbris ali blokiranje podatkov, ki so nepopolni, nenatančni ali niso bili obdelani v skladu s pravili o varstvu podatkov (15).

         Občutljivi podatki

      Obdelava podatkov, ki razkrivajo rasno ali etnično pripadnost, politično prepričanje, verska ali filozofska prepričanja, pripadnost sindikatu, zdravstveno stanje, spolno življenje, prekrške in kazenske obsodbe, je prepovedana. Vendar Direktiva o varstvu podatkov (16) določa nekatere izjemne primere, v katerih se občutljivi podatki lahko obdelajo pod določenimi pogoji (17). Ker se lahko zgodi, da morajo uporabniki sistema SSVP upravljati občutljive podatke (18), se priporoča, da se občutljivi podatki obravnavajo previdno. Priporoča se, da se uporabniki sistema SSVP z nacionalnimi organi za varstvo podatkov posvetujejo, ali se za obdelavo občutljivih podatkov uporabijo odstopanja.

         Izjeme

      Direktiva o varstvu podatkov dovoljuje nekatere izjeme v okviru preprečevanja, preiskave, odkrivanja in pregona kaznivih dejanj. Priporoča se, da vodje primera preverijo nacionalno zakonodajo in tako ocenijo, ali so take izjeme možne in v kakšni meri (19). Priporoča se, da se v primeru izjem to jasno navede v izjavah o varstvu podatkov vsakega prisojnega organa.

         Uporaba načel v zvezi z varstvom podatkov

      Na podlagi uporabe teh načel v zvezi z varstvom podatkov pri delovanju sistema SSVP se priporoča naslednje:

                  1.

                  Uporaba sistema SSVP mora biti strogo omejena na uporabo za namene iz Uredbe SVP. Člen 13(1) Uredbe SVP določa, da se sporočene informacije lahko uporabijo le za zagotavljanje skladnosti z zakonodajo, ki ščiti interese potrošnikov. Ta zakonodaja je navedena v Prilogi k Uredbi SVP.

                  2.

                  Priporoča se, da izvršitveni uradniki uporabijo informacije, pridobljene iz zahtevka za vzajemno pomoč, ali pa pošljejo opozorilo samo v zvezi s tem posebnim primerom, v skladu s pravnimi zahtevami za varstvo podatkov, pri čemer morajo predhodno oceniti potrebo po obdelavi v okviru preiskav, ki so bile izvedene v širšem javnem interesu.

                  3.

                  Pri prenosu podatkov izvršilni uradniki za vsak primer posebej ocenijo, kdo so prejemniki informacij, ki jih je treba obdelati.

                  4.

                  Uporabniki sistema SSVP morajo previdno izbrati vprašanja, ki jih postavljajo v zahtevku za vzajemno pomoč, in ne smejo zahtevati več podatkov, kot je potrebno. To ni le vprašanje spoštovanja načel v zvezi s kakovostjo podatkov, ampak tudi zmanjšanja upravne obremenitve.

                  5.

                  Direktiva o varstvu podatkov (20) določa, da morajo biti osebni podatki natančni in posodobljeni. Priporoča se, da pristojni organ, ki je predložil informacijo, prispeva k zagotavljanju natančnosti podatkov, ki so shranjeni v sistemu SSVP. V sistem SSVP so bila dodana sporočila, ki se občasno pojavijo in vodjo primera opomnijo, da preveri, ali so osebni podatki natančni in posodobljeni.

                  6.

                  Praktični način obveščanja posameznikov, na katere se nanašajo informacije, o njihovih pravicah je s splošnim obvestilom o varovanju zasebnosti na spletiščih. Priporoča se, da vsak pristojni organ na svojih spletiščih zagotovi splošno obvestilo o varovanju zasebnosti na spletiščih. Vsako obvestilo o varovanju zasebnosti mora biti v skladu z obveznostmi glede informacij, kakor je določeno v Direktivi o varstvu podatkov, vključevati mora povezavo na obvestilo Komisije o varovanju zasebnosti na spletiščih ter navajati podrobnejše informacije, vključno s kontaktnimi podatki zadevnega pristojnega organa in vsemi nacionalnimi omejitvami o pravici do dostopa ali informacij. Vsi zadevni upravljavci podatkov morajo zagotoviti, da se obvestila o varovanju zasebnosti objavijo.

                  7.

                  Posameznik, na katerega se nanašajo informacije, lahko zahteva dostop, popravek in izbris svojih osebnih podatkov iz več kot enega vira. Čeprav je vsak pristojni organ kot upravljavec podatkov pristojen za obdelavo podatkov, si je treba prizadevati za usklajen odziv na zahtevke v zvezi s čezmejnimi primeri. V teh primerih se priporoča, da pristojni organi o prejemu zahtevka obvestijo druge zadevne pristojne organe.
                  Kadar pristojni organ meni, da odobritev zahtevka lahko vpliva na preiskavo ali postopek izvršitve, ki ga izvaja drugi pristojni organ, lahko pred odobritvijo zahtevka od tega pristojnega organa zahteva mnenje.
                  Tudi posameznik, na katerega se nanašajo informacije, lahko Komisiji predloži zahtevek. Komisija lahko odobri zahtevek le za podatke, do katerih ima dostop. Po prejemu zahtevka se mora posvetovati s pristojnim organom, ki je predložil informacije. Če ni bilo predloženih nobenih pripomb ali pristojni organ ne odgovori v razumnem roku, lahko Komisija določi, ali bo odobrila zahtevek na podlagi Uredbe o varstvu podatkov ali ne. Zahtevati mora tudi mnenje pristojnih organov, katerih preiskovalne ali izvršilne dejavnosti so lahko zaradi odobritve zahtevka ogrožene. Preučiti mora, ali bo vključitev dodatnih tehničnih lastnosti v sistem SSVP olajšala take izmenjave.

                  8.

                  Odločba 2007/76/ES o izvajanju SVP določa uvedbo podatkovnih polj v sistemu SSVP za imena direktorjev družb. Izvršilni uradniki morajo oceniti, ali je vključitev te vrste osebnih podatkov potrebna za rešitev primera. Da se ugotovi, ali je potrebno vključiti ime direktorja družba v opredeljeno podatkovno polje, je treba vsak primer posebej oceniti pred naložitvijo informacij v sistem SSVP in preden se drugemu pristojnemu organu pošlje opozorilo ali zahtevek za vzajemno pomoč.

                  9.

                  Odločba 2007/76/ES o izvajanju SVP določa, da mora pristojni organ, ki naloži informacije, zahtevke za izvršitev ali opozorila, navesti, ali je treba te informacije obravnavati zaupno. To se izvede za vsak primer posebej. Podobno mora zaprošeni organi pri predložitvi informacij navesti, ali je treba informacije obravnavati zaupno. Sistem SSVP vključuje privzeto vrednost, ki jo uporabniki sistema SSVP uporabijo, če želijo izrecno dovoliti dostop do dokumentov, in sicer tako da odstranijo kljukico pri zastavici, ki označuje zaupnost.

            8.   SSVP IN VARSTVO PODATKOV

         Okolje, prijazno varstvu podatkov

      Pri oblikovanju sistema SSVP se je upoštevala zakonodaja o varstvu podatkov:

                  —

                  Uporabniki SSVP uporabljajo s-TESTA (varne čezevropske telematske storitve med upravami), ki omogočajo vodeno, zanesljivo in varno vseevropsko komunikacijsko platformo za evropske in nacionalne uprave. Mreža s-TESTA temelji na zasebni infrastrukturi, ki je namenoma popolnoma ločena od interneta. Za zagotovitev najboljše zaščite za mrežo so bili v strukturo sistema vključeni ustrezni varnostni ukrepi. Mreža ima varnostno akreditacijo in je zato primerna za prenos zaupnih informacij vrste „Restreint UE“.

                  —

                  Uvedene so bile številne tehnične lastnosti: varna in osebna gesla za prijavljene pristojne uradnike v imenovanih uradih, uporaba varne mreže)s-TESTA), pojavna okna s sporočilom, ki vodje primera opomnijo, da pri obdelavi osebnih podatkov upoštevajo pravila o varstvu podatkov, uporaba različnih uporabniških profilov, ki regulirajo dostop do informacij glede na vlogo (pristojni organ, enotni povezovalni organ ali Komisija), možnost omejitve dostopa do dokumentov, tako da se jih označi kot zaupne, ter sporočilo na domači strani sistema SSVP, ki napotuje na pravila o varstvu podatkov.

                  —

                  Izvedbena pravila (21), ki zajemajo ključne vidike za zagotavljanje skladnosti z zahtevami o varstvu podatkov: jasna pravila o izbrisu (katere informacije, kako in kdaj izbrisati podatke), načela, ki določajo vrste dostopa do informacij (samo pristojni organi, na katere se te informacije neposredno nanašajo, imajo neomejen dostop, drugi pa imajo dostop le do splošnih informacij).

                  —

                  Smernice za delovanje (22), ki podrobneje pojasnjujejo, kaj je treba upoštevati pri izpolnjevanju različnih podatkovnih polj, ter vključevanje teh smernic (23).

                  —

                  Letni pregledi za zagotovitev, da pristojni organi preverijo natančnost osebnih podatkov (načrtovano je označevanje, vendar se še ne izvaja) in tistih primerov, ki so zaključeni in/ali zbrisani, kakor določajo pravila, za zagotovitev, da se navedeni primeri ne pozabijo. Komisija skupaj z državami članicami redno organizira sistematični pregled primerov, ki so bili odprti dlje, kot je povprečno obdobje obravnavanja primera.

                  —

                  Avtomatični zbris primerov vzajemne pomoči 5 let po zaključku primera, kakor to zahteva Uredba SVP.

                  —

                  Sistem SSVP je orodje IT, ki se še razvija in katerega namen je uporaba, prijazna varstvu podatkov. V ustroj sistema so bile vgrajene številne zgoraj opisane zaščitne lastnosti. Komisija namerava nadaljevati razvoj nadaljnjih izboljšav, kakor bo to potrebno.

         Nekaj dodatnih smernic

         Koliko časa je treba primer hraniti in kdaj ga je treba zaključiti in izbrisati?

      Samo Komisija lahko izbriše informacije iz sistema SSVP (24) in to lahko stori le na zahtevo pristojnega organa. Pri oblikovanju takega zahtevka mora pristojni organ navesti razloge za izbris. Edina izjema so zahtevki za izvršitev. Te Komisija avtomatično izbriše 5 let po tem, ko pristojni organ zaključi primer.
      Določena so bila pravila z določenimi časovnimi omejitvami, da se zagotovi izbris podatkov, ki niso več potrebni, niso natančni in za katere se je izkazalo, da so neupravičeni in/ali so dosegli najdaljše obdobje hrambe.

         Zakaj je določeno obdobje hrambe 5 let?

      Namen obdobja hrambe je, da se pri obravnavi kršitev znotraj Skupnosti olajša sodelovanje med javnimi organi, pristojnimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu interesov potrošnikov, da se prispeva k nemotenemu delovanju notranjega trga, kakovosti in doslednosti izvrševanja zakonodaje o varstvu interesov potrošnikov, spremljanju varstva ekonomskih interesov potrošnikov ter da se prispeva k zviševanju standarda in usklajenosti izvrševanja. Pooblaščeni izvršitveni uradniki pristojnega organa, ki je prvotno obravnaval primer, lahko med obdobjem hrambe pregledajo dokumentacijo, da ugotovijo povezave za morebitne ponavljajoče se kršitve, kar pripomore k boljšemu in učinkovitejšemu izvrševanju.

         Katere informacije se lahko vključijo v forum?

      Forum, ki je vključen v sistem SSVP, je orodje, namenjeno izmenjavi informacij v zvezi z vprašanji, kot so nova izvršilna pooblastila in najboljše prakse. Ne glede na to, da izvršilni uradniki foruma ne uporabljajo pogosto, na splošno velja, da se ne sme uporabljati za izmenjavo podatkov o primeru in ne sme vsebovati osebnih podatkov.

         Katere vrste podatkov se lahko vključijo v kratke povzetke in priložene dokumente?

      Odločba 2007/76/ES o izvajanju SVP za primere opozoril ter zahtevkov za informacije in zahtevkov za izvršitev določa podatkovno polje „priloženi dokumenti“. „Kratki povzetki“ so polje, kamor se vpiše opis kršitve. Priporoča se, da se v kratke povzetke ne vključijo osebni podatki, saj je to podatkovno polje namenjeno splošnemu opisu kršitve. Osebne podatke v priloženih dokumentih, ki niso nujno potrebni, je treba zatemniti ali odstraniti.

         Kaj pomeni „upravičen sum“, da se je zgodila kršitev?

      Upravičen sum je treba razlagati v skladu z nacionalno zakonodajo. Vendar se priporoča, da se domnevne kršitve v sistemu SSVP vključijo le, če obstajajo dokazi, da se je taka kršitev zgodila ali se lahko zgodi.

         Kako se obravnavajo prenosi v tretje države?

      Uredba SVP (25) določa, da se informacije, ki se sporočajo v skladu z Uredbo SVP, lahko posredujejo tudi organu tretje države, s katero ima država članica dvostranski sporazum o pomoči, če je bila pridobljena privolitev pristojnega organa, ki je prvotno posredoval informacijo, in če so bile upoštevane določbe o varstvu podatkov.
      Ker Evropska unija nima mednarodnega sporazuma za ureditev sodelovanja glede vzajemne pomoči (26) s tretjo državo, se priporoča, da vsak dvostranski sporazum o pomoči z dano tretjo državo določa ustrezne zaščitne ukrepe za varstvo podatkov, zadevni nacionalni organi za nadzor varstva podatkov pa morajo biti obveščeni, da se lahko izvede predhodno preverjanje, razen če Komisija meni, da tretja država v skladu s členom 25 Direktive o varstvu podatkov zagotavlja ustrezno raven varstva osebnih podatkov pri prenosih iz Unije.

         (1)  Člen 2(a).

         (2)  Treba je opozoriti, da se načela varstva podatkov uporabljajo za elektronsko shranjene podatke in podatke v papirni obliki.

         (3)  Za posebna pravila glede izbrisa glej: Odločba 2007/76/ES in „Mreža sodelovanja na področju varstva potrošnikov: smernice za delovanje“.

         (4)  Direktiva 95/46/ES.

         (5)  Uredba (ES) št. 45/2001.

         (6)  http://www.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS

         (7)  Členi 8, 9 in 15 Uredbe SVP (ES) št. 2006/2004.

         (8)  Člen 8(5) Uredbe SVP (ES) št. 2006/2004.

         (9)  Člen 9 Uredbe SVP (ES) št. 2006/2004.

         (10)  Člen 11(2) in člen 13 Direktive 95/46/ES.

         (11)  Člena 10 in 11 Direktive 95/46/ES.

         (12)  Člen 7 Direktive 95/46/ES.

         (13)  Člen 6(1)(b) Direktive 95/46/ES.

         (14)  Členi 10, 11 in 12 Direktive 95/46/ES.

         (15)  Člen 12 Direktive 95/46/ES.

         (16)  Člen 8(2) Direktive 95/46/ES.

         (17)  Člen 8 Direktive 95/46/ES.

         (18)  Poglavje 4 Priloge k Odločbi 2007/76/ES.

         (19)  Mnenje 6/2007 o vprašanjih varstva podatkov v zvezi s sistemom sodelovanja za varstvo potrošnikov (SSVP) 01910/2007/EN – WP 130 – sprejeto 21. septembra 2007, str. 24–26.

         (20)  Člen 6(1)(d) Direktive 95/46/ES.

         (21)  Odločba 2007/76/ES.

         (22)  Mreža sodelovanja na področju varstva potrošnikov: smernice za delovanje – potrdil Odbor SVP 8. junija 2010.

         (23)  Vsebina teh smernic bo vključena v prihodnje usposabljanje o SSVP.

         (24)  Člen 10 Uredbe SVP (ES) št. 2006/2004 in poglavje 2 Priloge k Odločbi 2007/76/ES o izvajanju SVP.

         (25)  Člen 14(2) Uredbe SVP (ES) št. 2006/2004.

         (26)  Člen 18 Uredbe SVP (ES) št. 2006/2004.


title: Priporočilo Evropske centralne banke z dne 23. avgusta 2010 Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju centralne banke Banca d’Italia (ECB/2010/11)

text:
               28.8.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 233/1

         PRIPOROČILO EVROPSKE CENTRALNE BANKE
   z dne 23. avgusta 2010
   Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju centralne banke Banca d’Italia
   (ECB/2010/11)
   2010/C 233/01
   SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –
   ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti člena 27.1 Statuta,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Revizijo računovodskih izkazov Evropske centralne banke (ECB) in nacionalnih centralnih bank opravljajo neodvisni zunanji revizorji, ki jih priporoči Svet ECB in potrdi Svet Evropske unije.

               (2)

               Mandat sedanjih zunanjih revizorjev centralne banke Banca d’Italia je potekel po reviziji za poslovno leto 2009. Zaradi tega je treba imenovati zunanjega revizorja od poslovnega leta 2010.

               (3)

               Banca d’Italia je za svojega zunanjega revizorja za poslovna leta od 2010 do 2015 izbrala družbo PricewaterhouseCoopers SpA –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   Priporoči se, da se družba PricewaterhouseCoopers SpA imenuje za zunanjega revizorja centralne banke Banca d’Italia za poslovna leta od 2010 do 2015.

      V Frankfurtu na Majni, 23. avgusta 2010

            Predsednik ECB

         Jean-Claude TRICHET


title: Priporočilo Komisije z dne 30. maja 2008 o ukrepih za zmanjšanje tveganja za snovi kromov trioksid, amonijev dikromat in kalijev dikromat (notificirano pod dokumentarno številko C(2008) 2326) (Besedilo velja za EGP)

text:
               18.6.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 158/65

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 30. maja 2008
   o ukrepih za zmanjšanje tveganja za snovi kromov trioksid, amonijev dikromat in kalijev dikromat
   (notificirano pod dokumentarno številko C(2008) 2326)
   (Besedilo velja za EGP)
   (2008/455/ES)
   KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI —
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 z dne 23. marca 1993 o oceni in nadzoru tveganja, ki ga predstavljajo obstoječe snovi (1), in zlasti člena 11(2) Uredbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V Uredbi (EGS) št. 793/93 so bile naslednje snovi opredeljene kot prednostne snovi za oceno v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 143/97 z dne 27. januarja 1997 o tretjem seznamu prednostnih snovi, kot določa Uredba Sveta (EGS) št. 793/93 (2):

                           —

                           kromov trioksid,

                           —

                           amonijev dikromat,

                           —

                           kalijev dikromat.

               (2)

               Država članica poročevalka, imenovana v skladu z navedeno uredbo, je v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 1488/94 z dne 28. junija 1994 o določitvi načel za ocenjevanje tveganja, ki ga obstoječe snovi predstavljajo za ljudi in okolje, ter v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 793/93 (3) za navedene snovi dokončala ocenjevanje tveganja za ljudi in okolje in predlagala strategijo za omejitev tveganja.

               (3)

               Opravljeno je bilo posvetovanje z Znanstvenim odborom za strupenost, strupenost za ekosisteme in okolje (SCTEE), ki je o ocenah tveganja, ki jih je pripravila poročevalka, izdal svoja mnenja. Mnenja so objavljena na spletni strani Znanstvenega odbora.

               (4)

               Rezultati ocene tveganja in nadaljnji rezultati strategij za omejitev tveganja so navedeni v ustreznem sporočilu Komisije (4).

               (5)

               Na podlagi navedene ocene je primerno priporočiti nekatere ukrepe za zmanjšanje tveganja za nekatere snovi.

               (6)

               Pri priporočenih ukrepih za zmanjšanje tveganja za delavce je treba upoštevati predpise za varstvo delavcev, saj ti zagotavljajo ustrezen in zadosten okvir za omejitev tveganja zaradi zadevnih snovi.

               (7)

               Ukrepi za zmanjšanje tveganja, predvideni s tem priporočilom, so v skladu z mnenjem odbora, ustanovljenega na podlagi člena 15(1) Uredbe (EGS) št. 793/93 –

         PRIPOROČA:
   ODDELEK 1
   KROMOV TRIOKSID

         (št. CAS 1333-82-0; št. Einecs 215-607-8),

   AMONIJEV DIKROMAT

         (št. CAS 7789-09-05; št. Einecs 232-143-1)

   IN KALIJEV DIKROMAT

         (št. CAS 7778-50-9; št. Einecs 231-906-6)

   Ukrepi za zmanjšanje tveganja za delavce (1) in okolje (2, 3, 4, 5, 6)

               1.

               Delodajalci, ki uporabljajo kromove(VI) spojine pri proizvodnji pigmentov in barvil ter izdelkov za obdelavo kovin, pri galvanizaciji in kot jedkalo pri barvanju volne, morajo upoštevati posebna navodila, pripravljena za posamezne panoge na nacionalni ravni, ki temeljijo na praktičnih nezavezujočih smernicah, ki jih sestavi Komisija, kot je določeno v členu 12(2) Direktive Sveta 98/24/ES (5).

               2.

               Pristojni organi zadevnih držav članic morajo v dovoljenjih, izdanih na podlagi Direktive 2008/1/ES (6), določiti pogoje, mejne vrednosti emisij ali enakovredne parametre ali tehnične ukrepe za kromove(VI) spojine, da bi zadevni obrati delovali v skladu z najboljšimi razpoložljivimi tehnologijami (BAT), pri čemer se upoštevajo tehnične lastnosti posameznega obrata, njegova umestitev v prostoru in krajevne razmere v okolju.

               3.

               Države članice morajo skrbno nadzorovati uporabo BAT za kromove(VI) spojine in v okviru izmenjave informacij o BAT Komisiji sporočiti vsako pomembno novost.

               4.

               Po potrebi morajo nadzorovanje krajevnih emisij v okolje urejati nacionalni predpisi, da se onemogoči nastanek tveganja za okolje.

               5.

               Zlasti glede redukcije kromovih(VI) spojin na kraju samem v kromove(III) soli za strojenje v obratih za strojenje kož je priporočeno, da v naslednji spremembi dokumenta BREF za obrate, ki se ukvarjajo s strojenjem kož, ustrezno navede, da se redukcija kromovih(VI) spojin na kraju samem za proizvodnjo kromovih(III) soli za strojenje ne sme upoštevati kot BAT.

               6.

               Zadevne države članice za vodna telesa, ki bi jih emisije kromovih(VI) spojin lahko ogrožale, določijo okoljske standarde kakovosti in nacionalne ukrepe za zmanjšanje onesnaženja, da bi te standarde izpolnile do leta 2015 v skladu z Direktivo 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta (7).

         ODDELEK 2
   NASLOVNIKI

               7.

               To priporočilo je naslovljeno na vse panoge, ki uvažajo, proizvajajo, prevažajo ali skladiščijo navedene snovi, ki jih formulirajo v pripravke ali drugače predelujejo, ki jih uporabljajo, odstranjujejo ali ponovno pridobivajo s predelavo odpadnih snovi, in na države članice.

      V Bruslju, 30. maja 2008

            Za Komisijo

         Stavros DIMAS

            Član Komisije

      (1)  UL L 84, 5.4.1993, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 284, 31.10.2003, str. 1)

      (2)  UL L 25, 28.1.1997, str. 13.

      (3)  UL L 161, 29.6.1994, str. 3.

      (4)  UL C 152, 18.6.2008, str. 1.

      (5)  UL L 131, 5.5.1998, str. 11. Direktiva, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/30/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 165, 27.6.2007, str. 21).

      (6)  UL L 24, 29.1.2008, str. 8.

      (7)  UL L 327, 22.12.2000, str. 1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2008/32/ES (UL L 81, 20.3.2008, str. 60).


title: Priporočilo Sveta z dne  14. marca 2006  o podelitvi razrešnice Komisiji za izvajanje dejavnosti Evropskega razvojnega sklada (sedmi ERS) za proračunsko leto 2004

text:
               18.3.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 81/10

      PRIPOROČILO SVETA

   z dne 14. marca 2006
   o podelitvi razrešnice Komisiji za izvajanje dejavnosti Evropskega razvojnega sklada (sedmi ERS) za proračunsko leto 2004
   (2006/221/ES)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,
   ob upoštevanju Četrte konvencije AKP–ES, podpisane 15. decembra 1989 v Lomeju, kakor je bila spremenjena s Sporazumom, podpisanim 4. novembra 1995 na Mauritiusu,
   ob upoštevanju Notranjega sporazuma 91/401/EGS o financiranju in upravljanju pomoči Skupnosti v okviru Četrte konvencije AKP–ES (1) s katerim je bil med drugim ustanovljen sedmi Evropski razvojni sklad (sedmi ERS), in zlasti člena 33(3) Notranjega sporazuma,
   ob upoštevanju Finančne uredbe 91/491/EGS z dne 29. julija 1991 o sodelovanju pri razvojnem financiranju v okviru Četrte konvencije AKP–ES (2), in zlasti členov 69 do 77 Finančne uredbe,
   po preučitvi izkaza prihodkov in odhodkov in bilance stanja v zvezi z dejavnostmi sedmega ERS na dan 31. decembra 2004 ter poročila Računskega sodišča za proračunsko leto 2004, skupaj z odgovori Komisije (3),
   ker Evropski parlament na priporočilo Sveta podeli Komisiji razrešnico za finančno upravljanje sedmega ERS v skladu s členom 33(3) omenjenega notranjega sporazuma,
   ker je Komisija dejavnosti sedmega ERS v proračunskem letu 2004 na splošno zadovoljivo izvajala –
   PRIPOROČA, da Evropski parlament Komisiji podeli razrešnico za izvajanje dejavnosti sedmega ERS za proračunsko leto 2004.

      V Bruslju, 14. marca 2006

            Za Svet

            Predsednik

         K.-H. GRASSER

      (1)  UL L 229, 17.8.1991, str. 288.

      (2)  UL L 266, 21.9.1991, str. 1.

      (3)  UL C 301, 30.11.2005, str. 249.


title: Priporočilo Evropske centralne banke z dne 30. aprila 2008 Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju Evropske centralne banke (ECB/2008/2)

text:
               9.5.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 114/1

      PRIPOROČILO EVROPSKE CENTRALNE BANKE

   z dne 30. aprila 2008
   Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju Evropske centralne banke
   (ECB/2008/2)
   (2008/C 114/01)
   SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –
   ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti njegovega člena 27.1,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Revizijo računovodskih izkazov Evropske centralne banke (ECB) in nacionalnih centralnih bank Eurosistema opravljajo neodvisni zunanji revizorji, ki jih priporoči Svet ECB in potrdi Svet Evropske unije.

               (2)

               Mandat sedanjih zunanjih revizorjev ECB je potekel po reviziji za poslovno leto 2007. Zaradi tega je treba imenovati zunanjega revizorja od poslovnega leta 2008.

               (3)

               ECB je izbrala revizijsko družbo PricewaterhouseCoopers Aktiengesellschaft Wirtschaftsprüfungsgesellschaft za svojega zunanjega revizorja za poslovna leta od 2008 do 2012 –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   Priporoči se, da se revizijska družba PricewaterhouseCoopers Aktiengesellschaft Wirtschaftsprüfungsgesellschaft imenuje za zunanjega revizorja ECB za poslovna leta od 2008 do 2012.

      V Frankfurtu na Majni, 30. aprila 2008

            Predsednik ECB

         Jean-Claude TRICHET


title: Priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 24. marca 2016 o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (ESRB/2016/3)

text:
               29.4.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 153/1

         PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
   z dne 24. marca 2016
   o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti
   (ESRB/2016/3)
   (2016/C 153/01)
   SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti člena 3 in členov 16 do 18 Uredbe,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (2) ter zlasti člena 458(8) Uredbe,
   ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (3) ter zlasti člena 15(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Za zagotavljanje učinkovitosti in doslednosti makrobonitetne politike morajo oblikovalci politike ustrezno upoštevati čezmejne učinke ukrepov makrobonitetne politike, ki jih sprejmejo posamezne države članice, in po potrebi sprejeti primerne vzajemne ukrepe makrobonitetne politike za njihovo obravnavo.

               (2)

               Okvir za prostovoljno vzajemnost ukrepov makrobonitetne politike, določen v Priporočilu ESRB/2015/2 Evropskega odbora za sistemska tveganja (4), bi moral zagotoviti, da se za vse ukrepe makrobonitetne politike, ki temeljijo na izpostavljenosti in se aktivirajo v eni državi članici, zagotovi vzajemnost v drugih državah članicah.

               (3)

               Glede na nedavne zakonodajne spremembe v Belgiji v zvezi z uvedbo pribitka k uteži tveganja v višini pet odstotnih točk, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za izpostavljenosti kreditnih institucij, ki uporabljajo pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen, iz naslova belgijskih hipotekarnih kreditov, je splošni odbor Evropskega odbora za sistemska tveganja odločil, da belgijski ukrep uvrsti na seznam ukrepov makrobonitetne politike, za katere se priporoča zagotovitev vzajemnosti v skladu s Priporočilom ESRB/2015/2 –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   ODDELEK 1

      SPREMEMBE

   Priporočilo ESRB/2015/2 se spremeni:

               1.

               v oddelku 1 se podpriporočilo C(1) nadomesti z naslednjim:

                           „1.

                           Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost ukrepov makrobonitetne politike, ki jih sprejmejo drugi ustrezni organi in jih ESRB priporoča za vzajemnost. Priporoča se zagotovitev vzajemnosti naslednjih ukrepov:
                           Belgija:

                                       —

                                       pribitek k uteži tveganja v višini pet odstotnih točk, ki se uporablja v skladu členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za izpostavljenosti kreditnih institucij, ki uporabljajo pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen, iz naslova belgijskih hipotekarnih kreditov, kakor je podrobneje opisano v Prilogi.“;

               2.

               besedilo v Prilogi se doda kot priloga k Priporočilu ESRB/2015/2.

      V Frankfurtu na Majni, 24. marca 2016

            Predsednik ESRB

         Mario DRAGHI

      (1)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

      (2)  UL L 176, 27.6.2013, str. 1.

      (3)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

      (4)  Priporočilo ESRB/2015/2 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 15. decembra 2015 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (UL C 97, 12.3.2016, str. 9).

      PRILOGA

            „PRILOGA

               Belgija

            Pribitek k uteži tveganja v višini pet odstotnih točk, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za izpostavljenosti kreditnih institucij, ki uporabljajo pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen (kreditne institucije s pristopom IRB), iz naslova belgijskih hipotekarnih kreditov
            I.   Opis ukrepa

                        1.

                        Belgijski ukrep pomeni zvišanje uteži tveganja, ki jih kreditne institucije s pristopom IRB uporabijo na vrednost izpostavljenosti belgijskih hipotekarnih kreditov, za pet odstotnih točk. Natančneje, utež tveganja, ki se izračuna v skladu s členom 154(3) Uredbe (EU) št. 575/2013, se za izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji, zviša za pet odstotnih točk. Na primer, utež tveganja v višini 10 odstotkov, ki jo uporabijo kreditne institucije s pristopom IRB, se zviša na 15 odstotkov.

                  II.   Vzajemnost

                        2.

                        V skladu s členom 458(5) Uredbe (EU) št. 575/2013 se ustreznim organom priporoča, da zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa v zvezi z vrednostjo izpostavljenosti belgijskih hipotekarnih kreditov, ki jih izdajo podružnice, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in se nahajajo v Belgiji, pri čemer gre za podružnice kreditnih institucij s pristopom IRB, ki imajo sedež v jurisdikciji ustreznega organa. Za namene tega odstavka se uporablja rok, določen v podpriporočilu C(3).

                        3.

                        Kadar v drugih državah članicah ni nobene kreditne institucije s pristopom IRB, ki bi imela podružnice s sedežem v Belgiji s pomembnimi izpostavljenostmi do belgijskega trga hipotekarnih kreditov, se lahko ustrezni organi odločijo, da člena 458(5) Uredbe (EU) št. 575/2013 ne uporabijo. Kadar se sprejme nova odločitev o podaljšanju obdobja uporabe belgijskega ukrepa v skladu s členom 458(9) Uredbe (EU) št. 575/2013, se ustreznim organom priporoča, da pregledajo razmere in po potrebi zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa.

                        4.

                        Ustreznim organom se tudi priporoča, da zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa v zvezi z vrednostjo izpostavljenosti belgijskih hipotekarnih kreditov, ki jih neposredno čezmejno dajejo kreditne institucije s pristopom IRB, ki imajo sedež v njihovi jurisdikciji. V skladu s podpriporočilom C(2) se ustreznim organom priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrep makrobonitetne politike, ki je na voljo v njihovi jurisdikciji in katerega učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedene vzajemnosti, vključno s sprejetjem nadzorniških ukrepov in uporabo nadzorniških pooblastil, določenih v oddelku IV poglavja 2 naslova VII Direktive 2013/36/EU. Ustreznim organom se priporoča, da enakovreden ukrep sprejmejo v šestih mesecih.

                        5.

                        Kadar v drugih državah članicah ni nobene kreditne institucije s pristopom IRB, ki bi imela pomembne neposredne čezmejne izpostavljenosti do belgijskega trga hipotekarnih kreditov, se lahko ustrezni organi odločijo, da ne zagotovijo vzajemnosti. Kadar se sprejme nova odločitev o podaljšanju obdobja uporabe belgijskega ukrepa v skladu s členom 458(9) Uredbe (EU) št. 575/2013, se ustreznim organom priporoča, da pregledajo razmere in po potrebi zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa.“


				|

		52013PC0385

			Priporočilo za SKLEP SVETA o razveljavitvi Sklepa št. 2010/286/EU o obstoju čezmernega primanjkljaja v Italiji /* COM/2013/0385 final - 2013/ () */

			   	Priporočilo za
SKLEP SVETA
o razveljavitvi Sklepa št. 2010/286/EU o
obstoju čezmernega primanjkljaja v Italiji
SVET EVROPSKE UNIJE JE –
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije, zlasti člena 126(12) Pogodbe,
ob upoštevanju priporočila Komisije,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)       S sklepom Sveta 2010/286/EU z
dne 2. decembra 2009[1]
je bilo po priporočilu Komisije odločeno, da v Italiji obstaja
čezmeren primanjkljaj. Svet je opozoril, da je predvideni
javnofinančni primanjkljaj za leto 2009 znašal 5,3 % BDP, kar je
nad referenčno vrednostjo 3 % BDP iz Pogodbe, medtem ko naj bi
bruto javni dolg v letu 2009 po pričakovanjih dosegel 115,1 % BDP,
kar je nad referenčno vrednostjo 60 % BDP iz Pogodbe[2].
(2)       Svet je 2. decembra 2009
v skladu s členom 126(7) PDEU in členom 3(4) Uredbe
Sveta (ES) št. 1467/97 z dne 7. julija 1997 o pospešitvi in
razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem[3] po
priporočilu Komisije na Italijo naslovil priporočilo, v skladu s
katerim naj bi ta čezmerni primanjkljaj odpravila najpozneje do konca leta
2012. Priporočilo je bilo objavljeno.
(3)       V skladu s členom 4
Protokola o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki je priloga k
Pogodbama, Komisija zagotovi podatke za izvajanje postopka. V skladu s
členom 3 Uredbe Sveta (ES) št. 479/2009 z dne 25. maja 2009 o
uporabi Protokola o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ki je
priloga k Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti[4], morajo
države članice v okviru uporabe tega protokola dvakrat letno
sporočiti podatke o javnofinančnem primanjkljaju in javnem dolgu ter
drugih s tem povezanih spremenljivkah, in sicer pred 1. aprilom in 1. oktobrom.

(4)       Svet bi moral sklep o
razveljavitvi sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja sprejeti na
podlagi sporočenih podatkov. Poleg tega lahko Svet sklep o obstoju
čezmernega primanjkljaja razveljavi le, če primanjkljaj v skladu z
napovedmi Komisije v obdobju, ki ga napovedi zajemajo, naj ne bi presegal
referenčne vrednosti 3 % BDP[5].
(5)       Na podlagi podatkov, ki jih
je zagotovila Komisija (Eurostat) v skladu s členom 14
Uredbe (ES) št. 479/2009 po uradnem obvestilu, ki ga je Italija
poslala pred 1. aprilom 2013, na podlagi Programa stabilnosti za leto 2013,
napovedi služb Komisije iz pomladi 2013 in na podlagi dodatnih ukrepov, ki so
bili sprejeti z uredbo-zakonom št. 54 z dne 21. maja 2013, je ugotovljeno
naslednje:
–
Potem ko je dosegel najvišjo vrednost leta 2009
s 5,5 % BDP, se je javnofinančni primanjkljaj v Italiji
postopoma zmanjševal in leta 2012 dosegel 3,0 % BDP, kar je v skladu
z rokom, ki ga je določil Svet. Izboljšanje je bila posledica znatne
fiskalne konsolidacije, čeprav so bili izdatki za obresti v letu 2012 za 0,8 odstotne
točke BDP višji kot v letu 2009, davki pa nižji zaradi strukture
gospodarske aktivnosti.
–
Program stabilnosti za obdobje 2013–2017, ki ga je
italijanska vlada sprejela 10. aprila 2013 in Evropski parlament
odobril 7. maja, načrtuje zmanjšanje primanjkljaja na 2,9 % BDP
v letu 2013 in nato na 1,8 % BDP v letu 2014. Ob predpostavki
nespremenjene politike službe Komisije v napovedi iz pomladi 2013 napovedujejo
primanjkljaj v višini 2,9 % BDP v letu 2013 in 2,5 % BDP v
letu 2014. Program stabilnosti in napoved iz pomladi upoštevata učinek
uredbe-zakona št. 35 z dne 8. aprila 2013, ki določa
plačilo neporavnanih zapadlih obveznosti, ki jih sektor država dolguje
zasebnim dobaviteljem v skupnem znesku 40 milijard EUR ali okoli 2,5 % BDP
v obdobju 2013–14. Čeprav ta znesek pomeni sorazmerno povišanje
javnofinančnega dolga, pa učinkuje na povečanje primanjkljaja
zgolj v delu, ki se nanaša na investicijske odhodke. Uredba-zakon določa
višino teh plačil v višini 0,5 % BDP v letu 2013, ob
sorazmernemu povečanju primanjkljaja. Poleg tega vsebuje tudi
zaščitno klavzulo, ki vladi omogoča, da odloži plačilo neporavnanih
obveznosti do dobaviteljev, če te povečujejo primanjkljaj ali sprejme
druge popravne ukrepe za doseganje proračunskega cilja za leto 2013.
–
Italijanski parlament je 7. maja uradno potrdil
proračunske cilje iz programa stabilnosti za leto 2013. Dne 17. maja,
torej po objavi spomladanske napovedi, je nova vlada izdala uradno izjavo, v
kateri potrjuje te zaveze in napoveduje sprejem novih ukrepov, ki bodo v celoti
spoštovali proračunske cilje iz programa stabilnosti. Uredba-zakon št. 54,
sprejeta istega dne, določa te nove ukrepe, ki vključujejo:
–
odlog junijskega obroka davka na nepremičnine
za nepremičnine, v katerih živijo njihovi lastniki, razen luksuznih
rezidenc, in za kmetijska zemljišča ter hkrati zavezo vlade o celovitem
preoblikovanju zakonodaje o obdavčenju nepremičnin. Zaščitno
klavzulo, ki zagotavlja, da bo preoblikovanje v celoti upoštevalo
proračunske cilje (primarni saldo). Če proračunsko nevtralna
reforma ne bo sprejeta do konca avgusta 2013, se bo moral odloženi obrok davka
na nepremičnine izplačati do 16. septembra.
–
podaljšanje programa za dopolnitev dohodka
delavcev, ki še niso zajeti za leto 2013, s prerazporeditvijo razpoložljivih
proračunskih virov, ki presegajo vire, določene z reformo trga dela
iz leta 2012.
–
Na splošno se ocenjuje, da določbe nimajo
bistvenega učinka na primanjkljaj, pod pogojem, da se bodo dosledno
izvajale. Tako naj bi primanjkljaj trajno ostal pod referenčno vrednostjo 3 %
BDP.
–
Potem, ko se je strukturni saldo, tj. prilagojen za
gospodarski cikel brez vplivov enkratnih in drugih začasnih ukrepov, v
obdobju 2009–2012 kumulativno izboljšal za 2,75 odstotne
točke BDP, naj bi se po napovedih za leto 2013 dodatno izboljšal za
eno odstotno točko, in sicer na –0,5 % BDP, nato pa naj bi se ob
nespremenjeni politiki leta 2014 nekoliko poslabšal.
–
Delež javnega dolga v razmerju do BDP se je med
letoma 2009 in 2012 povečal za 10,6 odstotnih točk na 127.0 %,
tudi zaradi prispevka Italije za finančno pomoč državam članicam
euroobmočja. Ker so ciklične razmere še naprej negativne, naj bi se
bruto javni dolg po napovedih povečal na 131,4 % BDP v letu 2013
in na 132,2 % v letu 2014, med drugim tudi zaradi plačila zapadlih
neporavnanih obveznosti do dobaviteljev v višini 2,5 odstotne
točke BDP, ki je načrtovano za obdobje 2013–2014.
(6)       Svet poudarja, da bi morala
Italija v letu 2013, tj. leto po odpravi čezmernega primanjkljaja,
začeti izpolnjevati srednjeročni cilj z ustrezno hitrostjo,
vključno s spoštovanjem referenčne vrednosti za odhodke, ter
doseči ustrezen napredek pri izpolnjevanju merila glede zmanjšanja dolga v
skladu s členom 2(1a) Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 iz julija 1997
o pospešitvi in razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim
primanjkljajem.
(7)       V skladu s členom 126(12)
Pogodbe bi bilo treba sklep Sveta o obstoju čezmernega primanjkljaja
razveljaviti, če se je čezmerni primanjkljaj v zadevni državi
članici po mnenju Sveta odpravil.
(8)       Po mnenju Sveta je bil
čezmerni primanjkljaj v Italiji odpravljen, zato bi bilo treba Sklep 2010/286/EU
razveljaviti –
SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Iz celovite ocene sledi, da je čezmerni
primanjkljaj v Italiji odpravljen.
Člen 2
Sklep 2010/286/EU se razveljavi.
Člen 3
Ta sklep je naslovljena na Italijansko
republiko.
V Bruslju,
                                                                       Za
Svet
                                                                       Predsednik
[1]               UL L 125, 21.5.2010, str. 40.
[2]               Javnofinančni primanjkljaj in dolg za leto 2009 sta bila naknadno
popravljena na 5,5 % BDP oziroma 116,4 % BDP.
[3]               UL L 209, 2.8.1997, str. 6.
[4]               UL L 145, 10.6.2009, str. 1.
[5]               V skladu z dokumentom „Posebnosti
izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernice za obliko in vsebino
programov stabilnosti in konvergenčnih programov“ z dne 3. septembra 2012.
Glej:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.


title: Priporočilo Komisije z dne 22. septembra 2006 o učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem in s tem povezanimi trditvami proizvajalca (notificirano pod dokumentarno številko C(2006) 4089)   (Besedilo velja za EGP)

text:
               26.9.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 265/39

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 22. septembra 2006
   o učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem in s tem povezanimi trditvami proizvajalca
   (notificirano pod dokumentarno številko C(2006) 4089)
   (Besedilo velja za EGP)
   (2006/647/ES)
   KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 211(2) Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V skladu z členom 1(1) Direktive Sveta 76/768/EGS z dne 27. julija 1976 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kozmetičnimi izdelki (1) so izdelki za zaščito pred soncem kozmetični izdelki.

               (2)

               V skladu s prvim odstavkom člena 2 Direktive 76/768/EGS kozmetični izdelki, dani na trg Skupnosti, v običajnih ali predvidljivih pogojih uporabe ne smejo škodovati zdravju ljudi, zlasti ob upoštevanju njihovega pakiranja, označevanja in kakršnih koli navodil za njihovo uporabo.

               (3)

               Člen 6(3) Direktive 76/768/EGS države članice zavezuje, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da se pri označevanju, pakiranju kozmetičnih izdelkov za prodajo in njihovem oglaševanju prepove besedilo, uporaba imen, blagovnih znamk, slik ali drugih znakov, simboličnih ali drugih, ki kaže na značilnost, kakršne navedeni izdelki nimajo.

               (4)

               Poleg tega v skladu s členom 7a z Direktivo 76/768/EGS izdelovalec ali njegov zastopnik ali oseba, ki je naročila izdelavo kozmetičnega izdelka, ali oseba, odgovorna za dajanje uvoženega kozmetičnega izdelka na trg Skupnosti, za namene nadzora zagotovi, da je informacija o učinku, ki naj bi ga imel kozmetični izdelek, kadar to upravičuje narava učinka ali izdelka, zlahka dostopna pristojnim organom zadevne države članice.

               (5)

               Da bi prispevali k visoki ravni zdravstvenega varstva, je treba dati smernice o tem, kakšne posledice naj bi imel člen 6(3) Direktive 76/768/EGS za trditve proizvajalca o izdelkih za zaščito pred soncem glede na njihove značilnosti.

               (6)

               Medtem ko je industrija glede tega že uresničila nekatera prizadevanja, je ustrezno navesti primere trditev proizvajalcev, ki so v zvezi z izdelki za zaščito pred soncem prepovedane, previdnostne ukrepe, ki jih je treba upoštevati, in navodila za uporabo, ki bi jih bilo treba priporočiti v zvezi z nekaterimi značilnostmi izdelka.

               (7)

               Primerno je obravnavati tudi nekatere druge vidike trditev proizvajalcev o izdelkih za zaščito pred soncem in učinkovitosti takšnih izdelkov, in sicer minimalno učinkovitost izdelkov za zaščito pred soncem, potrebno za zagotavljanje visoke stopnje varstva javnega zdravja, in prizadevanja za enostavno in razumljivo označevanje izdelkov za zaščito pred soncem, s čimer bi potrošniku pomagali pri njegovi izbiri ustreznega izdelka.

               (8)

               Sončno sevanje med drugim vključuje (krajše) ultravijolično sevanje B („sevanje UVB“) in (daljše) ultravijolično sevanje A („sevanje UVA“). Vnetje kože („sončne opekline“) in posledično kožno rdečino (eritem) povzroča predvsem sevanje UVB. Kar zadeva tveganje za nastanek raka, k temu v glavnem prispeva sevanje UVB, vendar pa tveganja zaradi sevanja UVA ni mogoče zanemariti. Poleg tega je sevanje UVA vzrok prezgodnjega staranja kože. Raziskave tudi kažejo, da pretirana izpostavljenost tako sevanju UVB kot tudi UVA vpliva na imunski sistem telesa.

               (9)

               Izdelki za zaščito pred soncem so lahko učinkoviti pri preprečevanju sončnih opeklin. Znanstvene ugotovitve tudi kažejo, da lahko izdelki za zaščito pred soncem preprečijo poškodbe, povezane s fotostaranjem kože, in ščitijo pred fotoimunosupresijo. Po epidemioloških študijah lahko uporaba izdelkov za zaščito pred soncem prepreči nekatere vrste kožnega raka.

               (10)

               Izdelki za zaščito pred soncem morajo ščititi pred sevanjem UVB in tudi UVA, da lahko rečemo, da imajo preventivne učinke. Zato bi morali izdelki za zaščito pred soncem, čeprav se zaščitni faktor nanaša samo na zaščito pred sevanjem, ki povzroča eritem (tj. v glavnem sevanje UVB), vsebovati zaščito pred UVB in UVA.

               (11)

               Celo izdelki za zaščito pred soncem, ki so zelo učinkoviti in ščitijo pred sevanjem UVB in UVA, ne morejo zagotoviti popolne zaščite pred zdravstvenimi tveganji zaradi ultravijoličnega sevanja (UV). Noben izdelek za zaščito pred soncem ne more prefiltrirati celotnega sevanja UV. Poleg tega do sedaj še ni nobenega prepričljivega znanstvenega dokaza, da uporaba izdelkov za zaščito pred soncem preprečuje nastanek melanoma. Zato se ne sme trditi ali ustvarjati vtisa, da izdelki za zaščito pred soncem zagotavljajo popolno zaščito pred tveganji, ki izhajajo iz prevelike izpostavljenosti sevanju UV.

               (12)

               To še zlasti velja za izpostavljanje dojenčkov in majhnih otrok soncu. Ker je izpostavljenost soncu med otroštvom pomemben dejavnik razvoja kožnega raka v poznejšem obdobju, izdelki za zaščito pred soncem ne smejo dajati vtisa, da zagotavljajo zadostno zaščito za dojenčke in majhne otroke.

               (13)

               Napačno dojemanje značilnosti izdelkov za zaščito pred soncem je treba preprečiti z ustreznimi opozorili.

               (14)

               Mednarodna agencija za raziskave raka pri Svetovni zdravstveni organizaciji je na podlagi večih študij poudarila pomembnost povezave med pravilno uporabo izdelkov za zaščito pred soncem in zatrjevano učinkovitostjo zaščitnega faktorja. Zlasti je ključen večkratni ponovni nanos izdelkov za zaščito pred soncem. Za doseganje ravni zaščite, ki naj bi jo zagotavljal zaščitni faktor, se morajo izdelki za zaščito pred soncem uporabljati v količinah, podobnih tistim, ki so bile uporabljene za preizkušanje, tj. 2 mg/cm2, kar je enako 6 kavnim žličkam losjona (pribl. 36 gramov) za telo povprečne odrasle osebe. Ta količina je večja od tiste, ki jo potrošniki običajno uporabljajo. Uporaba izdelka za zaščito pred soncem v manjših količinah povzroči nesorazmerno zmanjšanje zaščite. Zmanjšanje uporabljene količine na primer za polovico lahko povzroči dva- ali trikratno zmanjšanje zaščite, ki jo zagotavlja izdelek.

               (15)

               Za zagotavljanje visokega varstva javnega zdravja morajo biti izdelki za zaščito pred soncem dovolj učinkoviti pri zaščiti pred sevanji UVB in UVA. Zato mora izdelek za zaščito pred soncem zagotavljati minimalno zaščito pred UVB in UVA sevanjem. Večji zaščitni faktor (tj. predvsem za zaščito pred sevanjem UVB) bi moral vključevati tudi večjo zaščito pred sevanjem UVA. Zato bi morali biti zaščiti pred sevanjem UVA in UVB povezani. Znanstvene ugotovitve kažejo, da je nekatere biološke poškodbe kože mogoče preprečiti in zmanjšati, če je delež zaščitnega faktorja, izmerjenega pri preskusu obstojne pigmentacije (persistent pigment darkening test) (zadeva predvsem sevanje UVA), vsaj 1/3 faktorja, izmerjenega s preskusno metodo za zaščitni faktor (zadeva predvsem sevanje UVB). Za zagotavljanje široke zaščite dermatologi priporočajo kritično valovno dolžino vsaj 370 nm.

               (16)

               Za zagotavljanje ponovljivosti in primerljivosti priporočene minimalne zaščite pred sevanjem UVB je treba uporabiti mednarodno preskusno metodo za zaščitni faktor (2006) (International Sun Protection Factor Test Method (2006)), kakor so jo leta 2006 posodobile evropska, japonska, južnoafriška industrija ter industrija ZDA. Za oceno minimalne zaščite pred sevanjem UVA je treba uporabiti metodo obstojne pigmentacije, kakor jo je uporabila japonska industrija in spremenila francoska agencija za zdravje Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps, ter preskus kritične valovne dolžine. Te preskusne metode so bile predložene Evropskemu odboru za standardizacijo (CEN), da bi se na tem področju vzpostavili evropski standardi (2).

               (17)

               Medtem ko je treba te preskusne metode uporabiti kot referenčne metode, je treba dati prednost preskusnim metodam in-vitro, ki zagotavljajo enake rezultate, saj metode in-vivo vzbujajo etične pomisleke. Industrija mora povečati prizadevanja za razvoj preskusnih metod in-vitro za zaščito pred sevanjem UVB in UVA.

               (18)

               Trditve proizvajalca glede učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem bi morale biti enostavne, smiselne in temeljiti na enakih merilih, s čimer bi potrošniku pomagale primerjati in izbrati pravilni izdelek za dano izpostavljenost in tip kože.

               (19)

               Zlasti je potrebna enotna trditev glede zaščite pred sevanjem UVA, da bi se potrošniku olajšala izbira izdelka za zaščito pred sevanjem UVB in UVA.

               (20)

               Veliko število različnih vrednosti zaščitnega faktorja na embalažah ne podpira cilja enostavnih in smiselnih trditev. Povečanje zaščite od ene vrednosti do druge je zanemarljivo, zlasti pri visokih vrednostih. Poleg tega je povečanje zaščite linearno samo v primeru sončnih opeklin, tj. izdelek z zaščitnim faktorjem 30 ščiti pred sončnimi opeklinami dvakrat bolj kot izdelek z zaščitnim faktorjem 15. Vendar pa izdelek z zaščitnim faktorjem 15 absorbira 93 %, izdelek z zaščitnim faktorjem 30 pa 97 % sevanja UVB. Nenazadnje zaščitni faktorji nad 50 bistveno ne povečajo zaščite pred sevanjem UV. Zato je mogoče razpon vrednosti zaščitnih faktorjev zmanjšati, ne da bi s tem zmanjšali izbiro različnih stopenj zaščite za potrošnika.

               (21)

               Označevanje z uporabo ene od štirih kategorij („nizko“, „srednje“, „visoko“ in „zelo visoko“) zagotavlja enostavnejšo in bolj smiselno navedbo učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem kot pa različne vrednosti zaščitnega faktorja. Zato je treba kategorijo označiti na vsaj tako vidnem mestu kot zaščitni faktor.

               (22)

               Potrošnike bi bilo treba obvestiti o tveganjih, ki izhajajo iz pretiranega izpostavljanja soncu. Poleg tega potrebujejo potrošniki pomoč pri izbiri ustrezne učinkovitosti izdelka za zaščito pred soncem ob upoštevanju stopnje izpostavljenosti soncu in tipa kože –

         PRIPOROČA:
   ODDELEK 1
   VSEBINA IN OPREDELITVE

               1.

               To priporočilo vsebuje navodila o naslednjem:

                           (a)

                           v oddelku 2 – o uporabi člena 6(3) Direktive 76/768/EGS v zvezi z nekaterimi značilnostmi izdelkov za zaščito pred soncem in trditvami proizvajalca o njihovi učinkovitosti;

                           (b)

                           v oddelkih 3, 4 in 5 – o minimalni učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem, potrebni za zagotavljanje visoke ravni zaščite pred sevanji UVB in UVA, ter o enostavnem in razumljivem označevanju izdelkov za zaščito pred soncem, s čimer se potrošniku olajša izbira ustreznega izdelka.

               2.

               Za namene tega priporočila se uporabljajo naslednje opredelitve:

                           (a)

                           „izdelek za zaščito pred soncem“ je vsak pripravek (kot so kreme, olja, geli, razpršila), ki prihaja v stik s človeško kožo izključno ali zlasti zato, da jo zaščiti pred sevanjem UV z absorpcijo, razpršitvijo ali odbijanjem sevanja;

                           (b)

                           „trditev proizvajalca“ je vsaka izjava v zvezi z značilnostmi izdelka za zaščito pred soncem v obliki besedila, imena, blagovne znamke, slike ali drugih znakov, ki se uporabi pri označevanju, pakiranju izdelkov za zaščito pred soncem za prodajo in njihovem oglaševanju;

                           (c)

                           „sevanje UVB“ je sončno sevanje v spektru 290–320 nm;

                           (d)

                           „sevanje UVA“ je sončno sevanje v spektru 320–400 nm;

                           (e)

                           „kritična valovna dolžina“ je valovna dolžina, pri kateri je del pod krivuljo integrirane optične gostote, ki se začne pri 290 nm, enak 90 % integriranega dela med 290 in 400 nm;

                           (f)

                           „minimalni eritemski odmerek“ je količina energije, potrebna za nastanek eritema;

                           (g)

                           „zaščitni faktor“ je razmerje med minimalnim odmerkom za nastanek eritema na koži, ki jo ščiti izdelek za zaščito pred soncem, in minimalnim odmerkom za nastanek eritema na isti nezaščiteni koži;

                           (h)

                           „zaščitni faktor UVA“ je razmerje med minimalnim odmerkom UVA, potrebnim za obstojno pigmentacijo na koži, ki jo ščiti izdelek za zaščito pred soncem, in minimalnim odmerkom UVA, potrebnim za minimalni učinek pigmentacije na isti nezaščiteni koži.

         ODDELEK 2
   ZAŠČITA UVA/UVB, TRDITVE PROIZVAJALCA, PREVIDNOSTNI UKREPI PRI UPORABI, NAVODILA ZA UPORABO

               3.

               Za dosledno upoštevanje člena 6(3) Direktive 76/768/EGS je treba upoštevati naslednje značilnosti in navodila proizvajalca iz točk 4 do 8.

               4.

               Izdelki za zaščito pred soncem morajo ščititi pred sevanjem UVB in UVA.

               5.

               Vsaka trditev proizvajalca o naslednjih značilnostih je prepovedana:

                           (a)

                           100 % zaščita pred sevanjem UV (kot so „preprečevanje sončnega sevanja“, „preprečuje sončno sevanje“ ali „popolna zaščita“);

                           (b)

                           izdelka v nobenem primeru ni treba ponovno uporabiti (kot je „celodnevna zaščita“).

               6.

               Izdelki za zaščito pred soncem morajo vsebovati vidna opozorila o tem, da ne zagotavljajo 100 % zaščite, in nasvet o previdnostnih ukrepih, ki jih je poleg njihove uporabe treba upoštevati. To lahko vključuje opozorila, kot so:

                           (a)

                           „Tudi ko uporabljate izdelek za zaščito pred soncem, ne ostajajte na soncu predolgo“;

                           (b)

                           „Dojenčki in majhni otroci ne smejo biti izpostavljeni neposrednim sončnim žarkom“;

                           (c)

                           „Prevelika izpostavljenost soncu resno ogroža vaše zdravje“.

               7.

               Izdelki za zaščito pred soncem morajo vsebovati navodila za uporabo, ki bodo zagotovila učinkovitost, ki naj bi jo izdelek imel. To lahko vključuje navodila, kot so:

                           (a)

                           „Izdelek za zaščito pred soncem nanesite pred izpostavljanjem soncu“;

                           (b)

                           „Zlasti po potenju, kopanju ali brisanju z brisačo izdelek večkrat ponovno nanesite in ohranite zaščito“.

               8.

               Izdelki za zaščito pred soncem morajo vsebovati navodila za uporabo, ki zagotavljajo, da se na kožo nanese zadostna količina izdelka, kar omogoča doseganje učinkovitosti, ki naj bi jo izdelek imel. To je na primer mogoče doseči z navedbo zahtevane količine v obliki piktograma, ilustracije ali naprave za merjenje. Izdelki za zaščito pred soncem morajo vsebovati navodila o tveganju pri uporabi manjše količine, kot je „Opozorilo: uporaba manjše količine od priporočene bo bistveno znižala raven zaščite“.

         ODDELEK 3
   MINIMALNA UČINKOVITOST

               9.

               Izdelki za zaščito pred soncem morajo zagotoviti minimalno stopnjo zaščite pred sevanji UVB in UVA. Stopnjo zaščite je treba meriti z uporabo standardiziranih, ponovljvih preskusnih metod in upoštevati fotodegradacijo. Prednost je treba dati preskusnim metodam in-vitro.

               10.

               Minimalna stopnja zaščite, ki jo zagotavljajo izdelki za zaščito pred soncem, mora biti naslednja:

                           (a)

                           zaščita UVB zaščitnega faktorja 6, izmerjena z uporabo mednarodne preskusne metode za zaščitni faktor (International Sun Protection Factor Test Method (2006)), ali enaka stopnja zaščite, dosežena s katero koli metodo in-vitro;

                           (b)

                           zaščita UVA zaščitnega faktorja UVA, ki znaša 1/3 zaščitnega faktorja in ki je bila izmerjena z uporabo metode obstojne pigmentacije, kakor jo je spremenila francoska agencija za zdravje Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps, ali enaka stopnja zaščite, dosežena s katero koli metodo in-vitro;

                           (c)

                           kritična valovna dolžina 370 nm, ki je bila dosežena pri uporabi preskusne metode kritične valovne dolžine.

         ODDELEK 4
   ENOSTAVNE IN SMISELNE TRDITVE PROIZVAJALCA O UČINKOVITOSTI

               11.

               Trditve proizvajalca o učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem morajo biti enostavne, nedvoumne in smiselne ter temeljiti na standardiziranih in ponovljivih merilih.

               12.

               Trditve proizvajalca o zaščiti pred UVB in UVA je treba navesti samo, če je zaščita enaka ravnem iz točke 10 ali jih presega.

               13.

               Učinkovitost izdelkov za zaščito pred soncem je treba navesti na embalaži in v kategorijah, kot so „nizka“, „srednja“, „visoka“ in „zelo visoka“. Vsaka kategorija mora biti enakovredna standardizirani stopnji zaščite pred sevanji UVB in UVA.

               14.

               Omejiti je treba število različnih vrednosti zaščitnega faktorja na embalažah, da bi tako olajšali primerjavo med različnimi izdelki, ne da bi s tem zmanjšali izbiro za potrošnika. Za vsako kategorijo in njihovo označevanje se priporoča naslednji razpon zaščitnih faktorjev:

                           Označena kategorija

                           Označeni zaščitni faktor

                           Izmerjeni zaščitni faktor (izmerjen v skladu z načeli iz točke 10(a)

                           Priporočen minimalni zaščitni faktor UVA (izmerjen v skladu z načeli iz točke10(b)

                           Priporočena minimalna kritična valovna dolžina (izmerjena v skladu z načeli iz točke 10(c)

                           „Nizka zaščita“

                           „6“

                           6–9,9

                           1/3 označenega zaščitnega faktorja

                           370 nm

                           „10“

                           10–14,9

                           „Srednja zaščita“

                           „15“

                           15–19,9

                           „20“

                           20–24,9

                           „25“

                           25–29,9

                           „Visoka zaščita“

                           „30“

                           30–49,9

                           „50“

                           50–59,9

                           „Zelo visoka zaščita“

                           „50 +“

                           60 ≤

               15.

               Kategorijo izdelka za zaščito pred soncem je treba na embalaži označiti na vsaj tako vidnem mestu kot zaščitni faktor.

         ODDELEK 5
   OBVEŠČANJE POTROŠNIKOV

               16.

               Potrošnike je treba obvestiti o tveganjih, povezanih s pretiranim izpostavljanjem sevanju UV, in kategoriji izdelka za zaščito pred soncem, ki se zahteva za določeno stopnjo izpostavljenosti soncu in določen tip kože. Obveščanje lahko na primer poteka prek nacionalnih spletnih strani, letakov ali sporočil za javnost.

         ODDELEK 6
   NASLOVLJENCI

               17.

               To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 22. septembra 2006

            Za Komisijo

         Günter VERHEUGEN

            Podpredsednik

      (1)  UL L 262, 27.9.1976, str. 169. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo Komisije 2006/65/ES (UL L 198, 20.7.2006, str. 11).

      (2)  Pooblastilo za standardizacijo glede metode za preskus učinkovitosti izdelkov za zaščito pred soncem, naslovljeno na CEN, pooblastilo M/389 z dne 12. julija 2006.


title: Priporočilo Sveta z dne 16. februarja 2010 o podelitvi razrešnice Komisiji za izvajanje dejavnosti Evropskega razvojnega sklada (deseti ERS) za proračunsko leto 2008

text:
               20.2.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 45/17

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 16. februarja 2010
   o podelitvi razrešnice Komisiji za izvajanje dejavnosti Evropskega razvojnega sklada (deseti ERS) za proračunsko leto 2008
   (2010/104/EU)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
   ob upoštevanju Sporazuma o partnerstvu AKP-ES, podpisanega 23. junija 2000 v Cotonouju (1), kakor je bil spremenjen s Sporazumom podpisanim v Luxembourgu 25. junija 2005 (2),
   ob upoštevanju Notranjega sporazuma med predstavniki vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta, o financiranju pomoči Skupnosti v okviru večletnega finančnega okvira za obdobje 2008–2013 v skladu s Sporazumom o partnerstvu AKP-ES (3) (v nadaljnjem besedilu: Notranji sporazum), s katerim je bil med drugim ustanovljen deseti Evropski razvojni sklad (deseti ERS), in zlasti člena 11(8) Notranjega sporazuma,
   ob upoštevanju Finančne uredbe z dne 18. februarja 2008, ki se uporablja za deseti Evropski razvojni sklad (4) in zlasti členov 142 do 144 Finančne uredbe,
   po preučitvi izkaza prihodkov in odhodkov in bilance stanja v zvezi z dejavnostmi desetega ERS na dan 31. decembra 2008 ter poročila Računskega sodišča za proračunsko leto 2008, skupaj z odgovori Komisije (5) –
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Evropski parlament na priporočilo Sveta podeli Komisiji razrešnico za finančno upravljanje desetega ERS v skladu s členom 11(8) Notranjega sporazuma.

               (2)

               Komisija je dejavnosti desetega ERS v proračunskem letu 2008 na splošno zadovoljivo izvajala,

         PRIPOROČA, da Evropski parlament podeli Komisiji razrešnico za izvajanje dejavnosti desetega ERS za proračunsko leto 2008.

      V Bruslju, 16. februarja 2010

            Za Svet

            Predsednica

         E. SALGADO

      (1)  UL L 317, 15.12.2000, str. 3.

      (2)  UL L 287, 28.10.2005, str. 4.

      (3)  UL L 247, 9.9.2006, str. 32.

      (4)  UL L 78, 19.3.2008, str. 1.

      (5)  UL C 269, 10.11.2009, str. 257.