title: Priporočilo Komisije (EU) 2019/780 z dne 16. maja 2019 o praktičnih ureditvah za izdajo varnostnih pooblastil upravljavcem infrastrukture (Besedilo velja za EGP.)

text:
               27.5.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               LI 139/390

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2019/780
      z dne 16. maja 2019
      o praktičnih ureditvah za izdajo varnostnih pooblastil upravljavcem infrastrukture
      (Besedilo velja za EGP)
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  V skladu s členom 12 Direktive (EU) 2016/798 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o varnosti na železnici (1) morajo upravljavci infrastrukture pridobiti varnostno pooblastilo od nacionalnega varnostnega organa v državi članici, v kateri se nahaja železniška infrastruktura, da bi dobili dovoljenje za upravljanje in vodenje železniške infrastrukture. Tako varnostno pooblastilo bi moralo potrditi odobritev sistema upravljanja varnosti upravljavca infrastrukture ter vključevati postopke in določbe o izpolnjevanju zahtev, potrebnih za varno zasnovo, vzdrževanje in delovanje železniške infrastrukture.
                  Agencija Evropske unije za železnice (v nadaljnjem besedilu: Agencija) je 9. marca 2017 Komisiji predložila Priporočilo ERA-REC-115-REC o reviziji skupnih varnostnih metod za ocenjevanje skladnosti in skupnih varnostnih metod za nadzor. Navedeno priporočilo je vključevalo določbe o praktičnih ureditvah za izdajo varnostnih pooblastil upravljavcem infrastrukture.

                  (2)

                  Strokovna skupina Komisije, zadolžena za tehnični steber četrtega železniškega svežnja je na svoji seji 5. julija 2017 Komisiji predlagala, naj zgoraj navedene določbe oblikuje v priporočilo glede na to, da ni ustrezne pravne podlage za njihovo vključitev v uredbo. Tako priporočilo bi predstavljalo smernice za določitev praktičnih ureditev za izdajo varnostnih pooblastil upravljavcem infrastrukture. Take skupne smernice naj bi z določitvijo skupne metodologije zmanjšale kompleksnost nacionalnih postopkov izdaje pooblastil. Prav tako bi lahko zagotovile učinkovitejše doseganje ciljev iz člena 12 Direktive (EU) 2016/798 in olajšale naloge usklajevanja, ki bi jih morali v skladu z navedenim členom opravljati nacionalni varnostni organi. Zato Komisija državam članicam priporoča upoštevanje navedenih določb.

                  (3)

                  V skladu s členom 12(1) bi morali nacionalni varnostni organi pripraviti dokument z navodili za predložitev vloge, ki bi pomagal pri upravljanju izdaje varnostnih pooblastil, vključno s postopkom, ki ga je treba uporabiti, s čimer bi zmanjšali upravno breme in stroške za prosilca zaradi upravne obdelave vloge.

                  (4)

                  Roki, določeni s strani nacionalnih varnostnih organov v zvezi s predložitvijo dodatnih informacij, ki se jih zahteva od prosilca, ali z izvajanjem obiskov, pregledov ali presoj, ne bi smeli vplivati na časovni okvir, dovoljen za oceno vloge v skladu s členom 12(3) Direktive (EU) 2016/798.

                  (5)

                  V skladu s členom 12(5) Direktive (EU) 2016/798 bi v primeru čezmejne infrastrukture pristojni nacionalni varnostni organi morali usklajevati opravljanje ocen, da v kar največji meri preprečijo kakršno koli podvajanje ocenjevanja in zagotovijo skladnost odločitev, sprejetih v zvezi z železniško infrastrukturo v svoji državi članici.

                  (6)

                  Upravljavci infrastrukture bodo v okviru svojih dejavnosti morda morali uporabiti vlake, merilna vozila za pregled infrastrukture, tirne delovne stroje ali druga posebna vozila za različne namene, na primer za transport materialov ali osebja za gradnjo ali vzdrževanje infrastrukture, vzdrževanje infrastrukturnih sredstev ali obvladovanje izrednih razmer. V takih primerih bi se moralo šteti, da upravljavec infrastrukture deluje v funkciji prevoznika v železniškem prometu v okviru svojega sistema upravljanja varnosti in varnostnega pooblastila, ne da bi mu bilo treba zaprositi za ločeno enotno varnostno spričevalo, ne glede na to, ali je lastnik vozil ali ne.

                  (7)

                  Za upravljavce infrastrukture je koristno uskladiti kategorizacijo zadev, ki jih je mogoče ugotoviti v samem postopku ocenjevanja vloge. Taka uskladitev naj bi zagotovila, da bo prosilec razumel resnost vseh zadev, na katere opozori nacionalni varnostni organ. Navedena kategorizacija zadev je zlasti pomembna za sodelovanje med nacionalnimi varnostnimi organi v primeru čezmejne infrastrukture –

            JE SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

         PREDMET UREJANJA IN PODROČJE UPORABE

                  1.

                  To priporočilo določa smernice za ocenjevanje vlog, ki jih upravljavci infrastrukture vložijo pri nacionalnih varnostnih organih za izdajo, podaljšanje ali posodobitev varnostnih pooblastil, kot je določeno v členu 12 Direktive (EU) 2016/798.

         OPREDELITVE POJMOV

                  2.

                  V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve:

                              (a)

                              „datum prejema vloge“ pomeni prvi delovni dan v zadevni državi članici po datumu potrditve prejema dokumentacije;

                              (b)

                              „predhodno sodelovanje“ pomeni postopkovno fazo, ki se izvede pred vložitvijo vloge in v okviru katere lahko prosilec od nacionalnega varnostnega organa zahteva dodatne informacije o naslednjih fazah postopka ocenjevanja varnosti;

                              (c)

                              „pomislek“ pomeni manj pomembno zadevo, ugotovljeno med ocenjevanjem vloge za varnostno pooblastilo, ki ne preprečuje njegove izdaje in se lahko njena odprava preloži na čas poznejšega nadzora.

         ODGOVORNOSTI NACIONALNEGA VARNOSTNEGA ORGANA

                  3.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral biti odgovoren za načrtovanje, izvajanje in spremljanje ocenjevanja, ki ga opravi za namene izdaje varnostnega pooblastila.

                  4.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral na zahtevo prosilca sprejeti predhodno sodelovanje in zagotoviti vsa pojasnila, ki jih prosilec zahteva v zvezi s postopkom, ki se bo izvedel.

                  5.

                  Za namene izdaje varnostnih pooblastil bi nacionalni varnostni organ moral zbrati naslednje informacije:

                              (a)

                              vse ustrezne informacije v zvezi z različnimi fazami postopka ocenjevanja, vključno z razlogi za vse odločitve, sprejete med navedenim postopkom, npr. preglede, in vse omejitve ali pogoje uporabe, ki se bodo vključili v varnostno pooblastilo;

                              (b)

                              rezultate postopka ocenjevanja, vključno s povzetki ugotovitev, in po potrebi mnenje v zvezi z izdajo varnostnega pooblastila.

                  6.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral spremljati datume poteka veljavnosti vseh veljavnih varnostnih pooblastil, da bi se olajšalo načrtovanje dejavnosti v zvezi z ocenjevanjem varnosti.

                  7.

                  Zaradi zagotavljanja skladnosti s tretjim pododstavkom člena 12(1) Direktive (EU) 2016/798 bi nacionalni varnostni organ moral objaviti in posodabljati dokument z navodili za predložitev vloge, ki vključuje tudi vzorce predlog in v katerem so pojasnjene zahteve za varnostno pooblastilo in navedeni zahtevani dokumenti. Med zahtevanimi dokumenti bi morala biti tudi nacionalna pravila, ki se uporabljajo za upravljavca infrastrukture, in nacionalne postopkovne določbe. Tak dokument z navodili za predložitev vloge bi moral biti brezplačen in objavljen na spletišču zadevnega nacionalnega varnostnega organa. Prav tako bi moral navajati pravila za komunikacijo med nacionalnim varnostnim organom in prosilcem.
                  Da bi nacionalnim varnostnim organom pomagala pri tej nalogi, bi Agencija v sodelovanju z njimi morala pripraviti, objaviti in posodabljati predlogo za dokument z navodili za predložitev vloge.

                  8.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral določiti notranje ureditve ali postopke za upravljanje postopka ocenjevanja varnosti. V navedenih ureditvah in postopkih bi morala biti upoštevana potreba po sodelovanju z drugimi pristojnimi nacionalnimi varnostnimi organi pri podeljevanju varnostnih pooblastil v primeru čezmejne infrastrukture, kot je določeno v členu 12(5) Direktive (EU) 2016/798.

                  9.

                  Nacionalni varnostni organi bi pri ocenjevanju vlog morali sprejemati druge vrste dovoljenj, spričeval in kakršnih koli drugih ustreznih dokumentov, ki jih predložijo upravljavci infrastrukture ali njihovi pogodbeni izvajalci in ki so bili podeljeni v skladu z ustreznim pravom Unije kot dokaz, da so sposobni izpolniti zahteve iz Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/762 (2).

         PREDLOŽITEV VLOGE

                  10.

                  Ne glede na časovni okvir, določen v členu 12(3) Direktive (EU) 2016/798 v zvezi z odločanjem nacionalnega varnostnega organa, mora prosilec vlogo za varnostno pooblastilo ali za posodobitev ali podaljšanje varnostnega pooblastila predložiti pred naslednjimi datumi, kot je ustrezno:

                              (a)

                              načrtovanim datumom začetka vsake nove operacije v železniškem omrežju;

                              (b)

                              načrtovanim datumom začetka operacije v železniškem omrežju pod pogoji, ki niso enaki pogojem iz veljavnega varnostnega pooblastila, po bistveni spremembi podsistemov infrastrukture, signalizacije ali energije ali bistveni spremembi načel njihovega obratovanja in vzdrževanja;

                              (c)

                              datumom poteka veljavnosti veljavnega varnostnega pooblastila.

                  11.

                  Prosilec bi ob vložitvi vloge za novo varnostno pooblastilo moral zagotoviti informacije iz Priloge I.

                  12.

                  Prosilec bi ob vložitvi vloge za posodobitev ali podaljšanje varnostnega pooblastila moral zagotoviti informacije iz Priloge I in opisati spremembe v svojem sistemu upravljanja varnosti, ki so nastale od datuma izdaje veljavnega pooblastila.
                  V primeru, da take spremembe lahko vplivajo na uspešnost pri zagotavljanju varnosti ali ustvarijo resna varnostna tveganja, ali če nacionalni varnostni organ v okviru svojih nadzornih dejavnosti ugotovi kakršna koli druga področja, ki vzbujajo skrb, bi nacionalni varnostni organ moral odločiti, ali je treba ponovno oceniti celotno dokumentacijo.

                  13.

                  Če prosilec zahteva predhodno sodelovanje, bi moral nacionalnemu varnostnemu organu predložiti informacije iz točk 1 do 5 Priloge I.

                  14.

                  Če predložena dokumentacija vsebuje kopije dokumentov, ki so jih izdali subjekti, ki niso nacionalni varnostni organ, bi moral prosilec izvirnike hraniti vsaj pet let po koncu obdobja veljavnosti varnostnega pooblastila. Ob podaljšanju ali posodobitvi bi prosilec moral izvirnike dokumentov, ki se predložijo za zadevno vlogo in jih izdajo subjekti, ki niso nacionalni varnostni organ, hraniti vsaj pet let po koncu obdobja veljavnosti podaljšanega ali posodobljenega varnostnega pooblastila. Prosilec navedene izvirne dokumente zagotovi na zahtevo nacionalnega varnostnega organa.

         POSTOPKOVNE FAZE IN ROKI

                  15.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral uporabiti postopek iz Priloge II.

                  16.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral oceniti, ali vloga vsebuje dokumente iz točk 6 do 8 Priloge I. Prosilca bi moral nemudoma, vsekakor pa najpozneje v enem mesecu od datuma prejema vloge obvestiti, ali je vloga popolna.

                  17.

                  Če vloga ni popolna, bi nacionalni varnostni organ moral takoj zahtevati potrebne dodatne informacije in določiti razumen rok za odgovor prosilca. Rok za predložitev dodatnih informacij bi moral biti razumen, sorazmeren glede na zahtevnost zagotovitve zahtevanih informacij in dogovorjen s prosilcem, takoj ko je ta obveščen o nepopolnosti vloge. Če prosilec zahtevanih informacij ne zagotovi v dogovorjenem roku, se lahko nacionalni varnostni organ odloči, da rok za odgovor prosilca podaljša, ali pa prosilca obvesti, da je njegova vloga zavrnjena.

                  18.

                  Tudi če je dokumentacija popolna, lahko nacionalni varnostni organ od prosilca zahteva kakršne koli dodatne informacije kadar koli pred sprejetjem odločitve. Za zagotovitev teh informacij bi moral določiti razumen rok.

                  19.

                  Varnostno pooblastilo bi moralo vsebovati informacije, navedene v Prilogi III.
                  Vsakemu varnostnemu pooblastilu bi bilo treba dodeliti enotno identifikacijsko številko.

                  20.

                  Da bi izpolnil svojo obveznost v skladu s členom 12(4) Direktive (EU) 2016/798, bi nacionalni varnostni organ moral Agenciji posredovati informacije iz Priloge III.

         UPRAVLJANJE INFORMACIJ

                  21.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral vse ustrezne podatke v vsaki fazi postopka ocenjevanja varnosti in rezultate tega ocenjevanja evidentirati v sistemu za upravljanje informacij ter jih redno posodabljati.

         DOGOVORI O OBISKIH IN PREGLEDIH NA LOKACIJI UPRAVLJAVCEV INFRASTRUKTURE TER PRESOJAH

                  22.

                  Prosilec bi moral v primeru obiskov, pregledov ali presoj, ki jih izvaja nacionalni varnostni organ, navesti osebo, ki ga bo zastopala, ter veljavne varnostne predpise in postopke na lokaciji, ki jih mora osebje nacionalnega varnostnega organa, odgovornega za opravljanje obiskov, pregledov ali presoj, spoštovati. O časovnem okviru za obiske, preglede in presoje bi se morala dogovoriti nacionalni varnostni organ in prosilec.

                  23.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral v primeru obiskov, pregledov ali presoj pripraviti poročilo o zadevah, ugotovljenih med ocenjevanjem, in navesti, ali so bile te zadeve odpravljene z dokazili, predloženimi med obiskom, pregledom ali presojo, in če so bile, navesti, kako so bile odpravljene. Poročilo lahko vključuje tudi navedbo dodatnih zadev, ki jih prosilec odpravi v dogovorjenem roku.

         SODELOVANJE MED NACIONALNIMI VARNOSTNIMI ORGANI V PRIMERU ČEZMEJNE INFRASTRUKTURE

                  24.

                  Prosilec ali prosilci bi morali svoje vloge za čezmejno infrastrukturo predložiti nacionalnim varnostnim organom v zadevnih državah članicah. Vsak zadevni nacionalni organ bi moral zagotoviti varnostno pooblastilo za zadevno infrastrukturo, ki se nahaja na njegovem ozemlju.

                  25.

                  Nacionalni varnostni organi bi morali razpravljati o vseh vprašanjih, povezanih s postopkom ocenjevanja varnosti, in vseh zahtevah po dodatnih informacijah, ki vplivajo na rok za oceno ali bi lahko vplivale na delo drugih zadevnih nacionalnih varnostnih organov.

                  26.

                  Nacionalni varnostni organ lahko od drugih zadevnih nacionalnih varnostnih organov zahteva kakršne koli ustrezne informacije o prosilcu.

                  27.

                  Zadevni nacionalni varnostni organi bi morali med seboj izmenjavati vse ustrezne informacije, ki bi lahko vplivale na postopek ocenjevanja varnosti, vključno z informacijami o izvajanju ustreznih nacionalnih predpisov, ki jih je Komisiji priglasila njihova država članica.

                  28.

                  Cilje in obseg presoj, pregledov in obiskov, kot tudi vlogo, dodeljeno vsakemu nacionalnemu varnostnemu organu, bi morali določiti zadevni nacionalni varnostni organi. Poročila s takih pregledov, obiskov in presoj bi morali pripraviti nacionalni varnostni organi in jih zasnovati skladno z okvirom sodelovanja, morali pa bi jih dati na voljo tudi drugim zadevnim nacionalnim varnostnim organom.

                  29.

                  Nacionalni varnostni organi bi pred sprejetjem odločitve, ali bodo izdali varnostno pooblastilo za zadevno železniško infrastrukturo v svoji državi članici, morali:

                              (a)

                              razpravljati o rezultatih svojih preverjanj;

                              (b)

                              se dogovoriti o morebitnih pomislekih, ki se bodo preučili v okviru poznejšega nadzora;

                              (c)

                              se dogovoriti o vseh omejitvah ali pogojih uporabe, ki se bodo vključili v varnostno pooblastilo, kot je primerno.

                  30.

                  Če je prosilec sprejel ukrepe za odpravo ugotovljenih pomislekov, bi morali nacionalni varnostni organi preveriti in se strinjati, ali so bili ti pomisleki odpravljeni. Nacionalni varnostni organi bi morali v ta namen po potrebi sodelovati v skladu z ureditvami iz člena 8(2) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/761 (3).

                  31.

                  Nacionalni varnostni organi bi morali varnostno pooblastilo, ki ga izdajo za zadevno železniško infrastrukturo v svoji državi članici, pogojiti z izdajo vseh drugih varnostnih pooblastil, povezanih z zadevno čezmejno infrastrukturo.

                  32.

                  Nacionalni varnostni organi bi morali voditi evidence svojih dejavnosti in jih dati na voljo drugim zadevnim nacionalnim varnostnim organom.

         KATEGORIZACIJA ZADEV

                  33.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral zadeve, ugotovljene med ocenjevanjem dokumentacije, kategorizirati na naslednji način:

                              (a)

                              „tip 1“: zadeve, ki zaradi razumevanja dokumentacije vloge zahtevajo dodatna pojasnila prosilca;

                              (b)

                              „tip 2“: zadeve, zaradi katerih je morda treba spremeniti dokumentacijo vloge ali se zahteva manjše ukrepanje prosilca; ukrepi, ki se sprejmejo, so prepuščeni presoji prosilca in ne preprečujejo izdaje varnostnega pooblastila;

                              (c)

                              „tip 3“: zadeve, v zvezi s katerimi mora prosilec sprejeti poseben ukrep, njegova izvedba pa se lahko odloži na čas po podelitvi varnostnega pooblastila; ukrep za odpravo zadeve predlaga prosilec, z njim pa se mora strinjati tisti nacionalni varnostni organ, ki je zadevo odkril;

                              (d)

                              „tip 4“: zadeve, zaradi katerih je potrebna sprememba dokumentacije ali v zvezi s katerimi mora prosilec sprejeti posebni ukrep; varnostno pooblastilo se ne podeli, dokler zadeva ni odpravljena ali dokler v varnostno pooblastilo niso vključene omejitve ali pogoji uporabe, namenjeni odpravi zadeve; vsak ukrep za odpravo zadeve predlaga prosilec, z njim pa se mora strinjati tisti nacionalni varnostni organ, ki je zadevo odkril.

                  34.

                  Nacionalni varnostni organ po odgovoru ali ukrepu, ki ga prosilec sprejme v zvezi z zadevo, ponovno oceni zadeve, ki jih je odkril, jih po potrebi ponovno razvrsti in vsaki opredeljeni zadevi dodeli enega od naslednjih statusov:

                              (a)

                              „zadeva ni odpravljena“, če dokazi, ki jih je predložil prosilec, niso zadovoljivi in so še vedno potrebne dodatne informacije;

                              (b)

                              „pomislek za nadzor“, če pomislek še obstaja;

                              (c)

                              „zadeva odpravljena“, če je prosilec predložil zadovoljiv odgovor in ni več pomislekov.

         USPOSOBLJENOST OSEBJA, KI JE VKLJUČENO V OCENJEVANJA

                  35.

                  Nacionalni varnostni organ bi moral zagotoviti, da ima osebje, vključeno v ocenjevanje, naslednje kompetence:

                              (a)

                              poznavanje ustreznega regulativnega okvira;

                              (b)

                              poznavanje delovanja železniškega sistema;

                              (c)

                              ustrezno raven kritične analize;

                              (d)

                              izkušnje na področju ocenjevanja sistema varnega upravljanja ali podobnega sistema upravljanja v železniškem sektorju ali sistema upravljanja varnosti v sektorju z enakovrednimi operativnimi in tehničnimi izzivi;

                              (e)

                              reševanje težav, komuniciranje in delo v skupini;

                              (f)

                              katero koli drugo kompetenco, potrebno za posamezno ocenjevanje.

                        V primeru dela v skupini so lahko kompetence porazdeljene med člani skupine.
                  Osebje, ki izvaja preglede in presoje, bi moralo dokazati tudi znanje in izkušnje na področju opravljanja razgovorov.

                  36.

                  Za zagotovitev pravilne uporabe točke 35 bi nacionalni varnostni organ moral vzpostaviti sistem upravljanja usposobljenosti, ki vključuje:

                              (a)

                              pripravo profila kompetenc za vsako delovno mesto, položaj ali funkcijo;

                              (b)

                              zaposlovanje osebja v skladu z uveljavljenimi profili kompetenc;

                              (c)

                              ohranjanje, razvoj in ocenjevanje kompetenc osebja v skladu z uveljavljenimi profili kompetenc.

         PONOVNA PREUČITEV

                  37.

                  Vsaka odločitev, ki bi pomenila zavrnitev izdaje varnostnega pooblastila ali opredelitev omejitev oziroma pogojev uporabe, ki niso navedeni v vlogi, bi morala biti ustrezno utemeljena.

                  38.

                  Države članice bi morale zagotoviti, da bodo prosilci imeli možnost v razumnem roku zahtevati ponovno preučitev odločitve nacionalnih varnostnih organov in da bodo ti imeli od datuma prejema zahteve za ponovno preučitev na voljo dovolj časa, da svoje odločitve potrdijo ali spremenijo.

                  39.

                  Postopek ponovne preučitve bi moral biti opravljen nepristransko.

                  40.

                  Postopek ponovne preučitve bi moral biti osredotočen na zadeve, ki so utemeljevala odstopanje odločitve nacionalnega varnostnega organa od vloge prosilca.

                  41.

                  V primeru čezmejne infrastrukture bi bilo ponovno preučitev treba izvesti ob usklajevanju z nacionalnimi varnostnimi organi, pristojnimi za čezmejno infrastrukturo.

                  42.

                  Če se odločitev o zavrnitvi izdaje varnostnega pooblastila ali opredelitvi omejitev oziroma pogojev uporabe, ki niso navedeni v vlogi, potrdi, lahko prosilec vloži pritožbo pri pristojnem sodišču v skladu z nacionalnim pravom.

         KONČNE DOLOČBE

                  43.

                  Države članice, ki so Agencijo in Komisijo uradno obvestile v skladu s členom 33(2) Direktive (EU) 2016/798, so pozvane, da začnejo to priporočilo uveljavljati od dne 16. junija 2019. Vse države članice se pozvane, da ga začnejo uveljavljati od dne 16. junija 2020.

         V Bruslju, 16. maja 2019

               Za Komisijo

            Violeta BULC

               Članica Komisije

         (1)  UL L 138, 26.5.2016, str. 102.

         (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/762 z dne 8. marca 2018 o vzpostavitvi skupnih varnostnih metod za zahteve sistema upravljanja varnosti v skladu z Direktivo (EU) 2016/798 Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Uredbe Komisije (EU) št. 1158/2010 in Uredbe Komisije (EU) št. 1169/2010 (UL L 129, 25.5.2018, str. 26).

         (3)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/761 z dne 16. februarja 2018 o vzpostavitvi skupnih varnostnih metod za nadzor, ki ga izvajajo nacionalni varnostni organi po izdaji enotnega varnostnega spričevala ali varnostnega pooblastila v skladu z Direktivo (EU) 2016/798 Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Uredbe Komisije (EU) št. 1077/2012 (UL L 129, 25.5.2018, str. 16).

         PRILOGA I

            Vsebina vloge za varnostno pooblastilo

                        Opomba:

                     nacionalnim varnostnim organom se priporoča, naj zahtevajo vse informacije iz te priloge, vključno z dokumenti, ki jih je treba priložiti vlogi, razen če so označene z „N“ (neobvezno). Kadar mora upravljavec infrastrukture pripraviti načrt popravljalnih ukrepov iz točke 8, so informacije o njem obvezne.

               1.   Vrsta vloge:

         1.1   Novo
         1.2   Podaljšanje
         1.3   Posodobitev
         1.4   Identifikacijska številka prejšnjega pooblastila (samo pri vlogah za podaljšanje ali posodobitev)
         2.   Značilnosti infrastrukture
            (izberite eno ali več):
         2.1   Vseevropsko prometno omrežje (TEN-T)
         2.1.1   Celovito omrežje TEN-T
         2.1.2   Osrednje omrežje tovornega prometa TEN-T
         2.1.3   Osrednje omrežje potniškega prometa TEN-T
         2.1.4   Izven omrežja TEN-T
         2.2   Energija
         2.2.1   Vozni vod
         2.2.2   Tretja tirnica
         2.2.3   Četrta tirnica
         2.2.4   Ni elektrificirano
         2.3   Vodenje-upravljanje in signalizacija
         2.3.1   Sistem razreda A
         2.3.2   Sistem razreda B
         2.4   Drugo (navedite)
         3.   Operacije v železniškem omrežju:

         3.1   Pričakovani datum začetka izvajanja storitev/dejavnosti (N)
         3.2   Država članica ali države članice, kjer se infrastruktura nahaja
         4.   Podatki o prosilcu:

         4.1   Uradni naziv
         4.2   Kratica (N)
         4.3   Popoln naslov
         4.4   Telefon
         4.5   Telefaks (N)
         4.6   E-naslov
         4.7   Spletišče (N)
         4.8   Nacionalna registracijska številka
         4.9   Identifikacijska številka za DDV (N)
         4.10   Druge pomembne informacije (N)
         5.   Podatki o kontaktni osebi:

         5.1   Ime
         5.2   Priimek
         5.3   Naziv ali funkcija
         5.4   Popoln naslov
         5.5   Telefon
         5.6   Telefaks (N)
         5.7   E-naslov
         5.8   Govorjeni jezik ali jeziki
         DOKUMENTI, KI JIH JE TREBA PRILOŽITI VLOGI
         6.   Dokumenti, predloženi za del ocene v zvezi s sistemom upravljanja varnosti:

         6.1   Opis sistema upravljanja varnosti in drugi dokumenti, ki dokazujejo skladnost z zahtevami iz Priloge II k Delegirani uredbi (EU) 2018/762.
         6.2   Informacije o navzkrižni primerjavi sistema upravljanja varnosti (glej točko 6.1) in Priloge II k Delegirani uredbi (EU) 2018/762, vključno z navedbo, kje v dokumentaciji o sistemu upravljanja varnosti so izpolnjene ustrezne zahteve veljavne tehnične specifikacije za interoperabilnost, ki se nanašajo na podsistem „vodenje in upravljanje prometa“.
         7.   Dokumenti, predloženi za nacionalni del ocene:

         7.1   Opis ali drug prikaz, kako se v ureditvah varnega upravljanja uporabljajo ustrezni nacionalni predpisi, priglašeni v skladu s členom 8 Direktive (EU) 2016/798.
         7.2   Informacije o navzkrižni primerjavi sistema upravljanja varnosti (glej točko 6.1) in zahtev iz ustreznih nacionalnih predpisov (iz točke 7.1).
         8.   Načrt(-i) popravljalnih ukrepov:

         8.1   Trenutni status načrta ali načrtov popravljalnih ukrepov, ki jih je upravljavec infrastrukture pripravil, da bi odpravil vsako pomembno neskladnost in uredil vsa druga področja, ki vzbujajo skrb in so bila opredeljena med nadzornimi dejavnostmi od prejšnjega ocenjevanja.
         8.2   Trenutni status načrta ali načrtov popravljalnih ukrepov, ki jih je upravljavec infrastrukture pripravil, da bi odpravil pomisleke od prejšnjega ocenjevanja.

         PRILOGA II

            Postopek ocenjevanja varnosti

         1.   SPLOŠNO
         1.1   Nacionalni varnostni organ bi moral razviti strukturiran in pregleden postopek za celotno dejavnost, pri katerem se upoštevajo elementi, navedeni v tej prilogi. Postopek ocenjevanja varnosti bi moral biti ponovljiv, kot je prikazano v spodnjem diagramu (glej sliko 1 v Dodatku), kar pomeni, da lahko nacionalni varnostni organ razumno zahteva dodatne informacije ali ponovno predložitev v skladu s tem priporočilom.
         2.   PREJEM VLOGE
         2.1   Nacionalni varnostni organ bi moral po prejemu vloge za varnostno pooblastilo uradno in čim prej potrditi njen prejem ter pripraviti evidentirano dokumentacijo, da se zagotovi upravljanje informacij v vsaki fazi postopka ocenjevanja.
         2.2   Nacionalni varnostni organ bi moral izvedbo postopka ocenjevanja dodeliti za to usposobljenemu osebju.
         3.   ZAČETNO PREVERJANJE
         3.1   Ob prejemu vloge bi nacionalni varnostni organ moral čim prej izvesti začetno preverjanje, da preveri naslednje:

                     (a)

                     ali je prosilec predložil osnovne informacije, ki jih zahteva zakonodaja ali so potrebne za učinkovito obdelavo vloge;

                     (b)

                     ali dokumentacija vsebuje zadostne dokaze ter je strukturirana in vključuje notranja navzkrižna sklicevanja, tako da jo je mogoče ustrezno primerjati z zahtevami sistema upravljanja varnosti in ustreznimi priglašenimi nacionalnimi predpisi. Nacionalni varnostni organ izvede začetni pregled dejanske vsebine dokazil, vsebovanih v vlogi, za začetno presojo kakovosti, zadostnosti in ustreznosti sistema upravljanja varnosti;

                     (c)

                     če je ustrezno, trenutni status načrta (ali načrtov) popravljalnih ukrepov, ki jih je upravljavec infrastrukture pripravil, da bi odpravil vsako pomembno neskladnost in uredil vsa druga področja, ki vzbujajo skrb in so bila od prejšnjega ocenjevanja opredeljena med nadzornimi dejavnostmi;

                     (d)

                     če je ustrezno, trenutni status načrta (ali načrtov) popravljalnih ukrepov, ki jih je upravljavec infrastrukture pripravil, da bi odpravil pomisleke od prejšnjega ocenjevanja.

               3.2   Nacionalni varnostni organ bi se moral na podlagi začetnega preverjanja iz točke 3.1. odločiti, ali obstajajo področja, v zvezi s katerimi potrebuje dodatne informacije. Če so potrebne dodatne informacije, bi moral nacionalni varnostni organ takoj zahtevati informacije, če se jim zdijo smiselno potrebne za podporo njihovi oceni.
         3.3   Nacionalni varnostni organ bi moral prebrati zadosten del vloge, da bi preveril, ali je njena vsebina razumljiva. Če je očitno nerazumljiva, bi nacionalni varnostni organ moral odločiti, ali jo je treba vrniti in zahtevati izpopolnjeno različico.
         3.4   Pri ocenjevanju sposobnosti upravljavca infrastrukture za upravljanje vlakov, merilnih vozil za pregled infrastrukture, tirnih delovnih strojev ali drugih posebnih vozil, vključno z uporabo pogodbenih izvajalcev po potrebi, bi moral nacionalni varnostni organ upoštevati ustrezne zahteve iz Priloge I k Delegirani uredbi (EU) 2018/762, zlasti njenih točk 1, 5.1, 5.2 in 5.5.
         4.   PODROBNO OCENJEVANJE
         4.1   Po končani fazi začetnega preverjanja bi nacionalni varnostni organ moral začeti podrobno ocenjevanje dokumentacije (glej sliko 2 v Dodatku), pri čemer uporabi zahteve sistema upravljanja varnosti in ustrezne priglašene nacionalne predpise.
         4.2   Pri podrobnem ocenjevanju iz točke 4.1 v skladu s členom 18(1) Direktive (EU) 2016/798 bi nacionalni varnostni organ moral uporabljati strokovno presojo, biti nepristranski in sorazmeren ter bi moral navesti utemeljene razloge za sprejete sklepe.
         4.3   V oceni je navedeno, ali so zahteve sistema upravljanja varnosti in ustrezni priglašeni nacionalni predpisi izpolnjeni ter ali so potrebne dodatne informacije. Nacionalni varnostni organ bi moral med ocenjevanjem iskati tudi dokaze, da rezultati postopkov v okviru sistema upravljanja varnosti izpolnjujejo zahteve sistema upravljanja varnosti in ustrezne priglašene nacionalne predpise, pri čemer po potrebi uporabi metode vzorčenja, da se prepriča, da prosilec razume in lahko izpolni zahteve, usklajene z vrsto dejavnosti v železniškem prometu, da se zagotovi varno delovanje železnice.
         4.4   Katera koli zadeva tipa 4 bi se morala rešiti tako, da je to zadovoljivo za nacionalni varnostni organ, in po potrebi voditi do posodobitve dokumentacije, preden se lahko izda varnostno pooblastilo.
         4.5   Preučitev preostalih pomislekov se lahko preloži na čas nadzora, ali pa se v dogovoru s prosilcem sprejmejo ukrepi, ki temeljijo na njegovem predlogu za posodobitev dokumentacije, ali oboje. V takem primeru se uradna rešitev zadeve izvede po izdaji varnostnega pooblastila.
         4.6   Nacionalni varnostni organ bi moral pri presojanju resnosti posamezne ugotovljene zadeve zagotavljati preglednost.
         4.7   Pri opredelitvi zadeve iz točke 33 bi nacionalni varnostni organ moral biti natančen in bi prosilcu moral pojasniti, kakšna raven podrobnosti se pričakuje v odgovoru. V ta namen bi nacionalni varnostni organ moral izvesti naslednje korake:

                     (a)

                     natančno navesti ustrezne zahteve sistema upravljanja varnosti in priglašene nacionalne predpise ter prosilcu pojasniti ugotovljene zadeve;

                     (b)

                     opredeliti ustrezni del povezanih uredb in predpisov;

                     (c)

                     navesti, zakaj določena zahteva sistema upravljanja varnosti ali priglašeni nacionalni predpis, vključno z morebitno povezano zakonodajo, nista izpolnjena;

                     (d)

                     se dogovoriti s prosilcem, da sprejme dodatne obveze ter predloži dokumente in kakršne koli druge dodatne informacije, kot jih zahteva raven podrobnosti zahtev sistema upravljanja varnosti ali priglašeni nacionalni predpis;

                     (e)

                     navesti rok za uskladitev, ki je razumen in sorazmeren s težavnostjo zagotovitve zahtevanih informacij, ter se o njem dogovoriti s prosilcem.

               4.8   Na podlagi uporabe člena 12(3) Direktive (EU) 2016/798 velja, da bi se v primeru, da prosilec močno zamuja pri zagotavljanju zahtevanih informacij, nacionalni varnostni organ moral odločiti, da podaljša rok za odgovor prosilca ali pa po obvestilu zavrne vlogo.
         4.9   Rok za sprejetje odločitve o izdaji varnostnega pooblastila se lahko podaljša do predložitve zahtevanih informacij, na podlagi odločitve nacionalnega varnostnega organa in v dogovoru s prosilcem samo v naslednjih primerih:

                     (a)

                     zadeve tipa 1, ki, obravnavane posamično ali skupaj, preprečujejo nadaljevanje ocenjevanja ali njegovih delov;

                     (b)

                     zadeve tipa 4 ali več vrst zadev tipa 3, ki se lahko, obravnavane skupaj, spremenijo v zadevo tipa 4 in preprečijo izdajo varnostnega pooblastila.

               4.10   Pisni odgovori prosilca bi se morali šteti za zadovoljive, če zadostujejo za odpravo izraženih pomislekov in dokaz, da bodo njegove predlagane ureditve izpolnjevale ustrezna merila ali priglašene nacionalne predpise.
         4.11   Če se odgovor šteje za nezadovoljiv, bi bilo treba natančno pojasniti, zakaj je tako, ter opredeliti dodatne informacije ali pojasnila, ki se zahtevajo od prosilca, da bi bil odgovor zadovoljiv.
         4.12   Če se pojavijo pomisleki, da bi bila vloga lahko zavrnjena ali da bo za sprejetje odločitve potrebnega več časa, kot dopušča rok za oceno, lahko nacionalni varnostni organ razmisli o uvedbi ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih.
         4.13   Če se ugotovi, da vloga izpolnjuje vse zahteve ali da ni verjeten nadaljnji napredek pri zagotavljanju zadovoljivih odgovorov v zvezi z nerešenimi zadevami, bi moral nacionalni varnostni organ zaključiti ocenjevanje z naslednjimi koraki:

                     (a)

                     navedbo, ali so izpolnjena vsa merila oziroma ali še vedno obstajajo nerešene zadeve;

                     (b)

                     opredelitvijo morebitnih pomislekov;

                     (c)

                     opredelitvijo morebitnih omejitev ali pogojev uporabe, ki se vključijo v varnostno pooblastilo;

                     (d)

                     poročanjem o nadaljnjem spremljanju pomembnih neskladnosti, ugotovljenih med nadzornimi dejavnostmi iz člena 5 Delegirane uredbe (EU) 2018/761, kjer je to potrebno;

                     (e)

                     zagotovitvijo, da je bil postopek ocenjevanja skladnosti pravilno uporabljen;

                     (f)

                     pripravo rezultatov ocene, vključno s povzetki ugotovitev in po potrebi mnenjem v zvezi z izdajo varnostnega pooblastila.

               4.14   Nacionalni varnostni organ bi moral evidentirati in pisno utemeljiti vse ugotovitve in presoje, da bi olajšal postopek dajanja zagotovil in postopek odločanja ter pomagal pri morebitni pritožbi zoper odločitev o tem, ali se varnostno pooblastilo izda ali ne izda.
         5.   ODLOČANJE
         5.1   Na podlagi ugotovitev zaključenega ocenjevanja bi bilo treba sprejeti odločitev o izdaji varnostnega pooblastila ali zavrnitvi vloge. Če se izda varnostno pooblastilo, se lahko opredelijo nekateri pomisleki. Varnostno pooblastilo se ne izda, če je ugotovljena katera koli zadeva tipa 4, ki med ocenjevanjem ni rešena.
         5.2   Nacionalni varnostni organ se lahko odloči, da bo omejil področje uporabe varnostnega pooblastila z določitvijo omejitev ali pogojev uporabe, če take omejitve ali pogoji uporabe odpravljajo katero koli zadevo tipa 4, ki bi preprečila izdajo varnostnega pooblastila. Varnostno pooblastilo bi bilo na zahtevo prosilca treba posodobiti po odpravi vseh pomislekov v njegovi dokumentaciji.
         5.3   Prosilca bi bilo treba obvestiti o odločitvi nacionalnega varnostnega organa, vključno z rezultati ocene, in, če je to ustrezno, se izda varnostno pooblastilo.
         5.4   Če se vloga zavrne ali če varnostno pooblastilo vsebuje omejitve ali pogoje uporabe, ki se razlikujejo od tistih, navedenih v vlogi, bi nacionalni varnostni organ moral o tem obvestiti prosilca, pri čemer navede razloge za odločitev, in ga seznaniti s postopkom za vložitev zahtevka za pregled ali pritožbe zoper odločitev.
         6.   ZAKLJUČEVANJE OCENJEVANJA
         6.1   Nacionalni varnostni organ bi moral dokončati upravni postopek zaključevanja ocenjevanja z zagotovitvijo, da so vsi dokumenti in zapisi pregledani, organizirani in arhivirani. Za stalno izboljševanje postopka bi nacionalni varnostni organ moral navesti pretekle informacije in pridobljena spoznanja za uporabo pri prihodnjih ocenah.
         7.   POSEBNE DOLOČBE ZA PODALJŠANJE VARNOSTNEGA POOBLASTILA
         7.1   Varnostno pooblastilo se lahko na zahtevo prosilca podaljša pred iztekom njegove veljavnosti, da se zagotovi kontinuiteta pooblastil.
         7.2   V primeru vloge za podaljšanje bi nacionalni varnostni organ moral preveriti podrobnosti sprememb dokazil, predloženih v prejšnji vlogi, in preučiti rezultate preteklih nadzornih dejavnosti iz člena 5 Delegirane uredbe (EU) 2018/761, da se prednostno razvrstijo ali določijo ustrezne zahteve sistema upravljanja varnosti in priglašeni nacionalni predpisi, na podlagi katerih se oceni vloga za podaljšanje.
         7.3   Nacionalni varnostni organ bi moral na podlagi ravni predlaganih sprememb sprejeti ustrezen pristop k ponovnemu ocenjevanju.
         8.   POSEBNE DOLOČBE ZA POSODOBITEV VARNOSTNEGA POOBLASTILA
         8.1   Varnostno pooblastilo se posodobi, kadar je bila predlagana bistvena sprememba infrastrukture, signalizacije, kakršne koli oskrbe z energijo, ki se uporablja v zvezi z infrastrukturo, ali načel za delovanje ali vzdrževanje take infrastrukture, signalizacije ali oskrbe z energijo v skladu s členom 12(2) Direktive (EU) 2016/798.
         8.2   Če namerava upravljavec infrastrukture, ki ima varnostno pooblastilo, izvesti katero koli spremembo iz točke 8.1, o tem nemudoma obvesti nacionalni varnostni organ.
         8.3   Po obvestilu s strani upravljavca infrastrukture, kot je določeno v točki 8.2, nacionalni varnostni organ:

                     (a)

                     preveri, ali je sprememba, ki se nanaša na kakršno koli morebitno vlogo, jasno opisana in ali so ocenjena morebitna varnostna tveganja;

                     (b)

                     se z upravljavcem infrastrukture pogovori o potrebi po posodobitvi varnostnega pooblastila.

               8.4   Nacionalni varnostni organ lahko pri prosilcu opravi nadaljnje poizvedbe. Če se nacionalni varnostni organ strinja, da predlagana sprememba ni bistvena, pisno obvesti prosilca, da posodobitev ni potrebna, pri čemer vodi evidenco odločitve za evidentirano dokumentacijo.
         8.5   V primeru vloge za posodobitev bi nacionalni varnostni organ moral:

                     (a)

                     preveriti podrobnosti sprememb dokazov, predloženih v prejšnji vlogi, na podlagi katerih je bilo izdano veljavno varnostno pooblastilo;

                     (b)

                     preučiti rezultate preteklih nadzornih dejavnosti iz člena 5 Delegirane uredbe (EU) 2018/761 in zlasti zadeve, ki se nanašajo na sposobnost prosilca, da učinkovito izvaja in spremlja svoj postopek upravljanja sprememb;

                     (c)

                     za oceno vloge za posodobitev dati prednost ustreznim zahtevam sistema upravljanja varnosti in priglašenim nacionalnim predpisom ter se osredotočati nanje.

               8.6   Nacionalni varnostni organ bi moral na podlagi ravni predlaganih sprememb sprejeti ustrezen pristop k ponovnemu ocenjevanju.
         8.7   Zaradi vloge za posodobitev varnostnega pooblastila, predložene nacionalnemu varnostnemu organu, se ne podaljša obdobje njegove veljavnosti.
         8.8   Nacionalni varnostni organ bi se na zahtevo prosilca moral odločiti, ali je treba varnostno pooblastilo posodobiti, če bodo pogoji, pod katerimi je bilo izdano, spremenjeni, ne da bi to vplivalo na infrastrukturo, signalizacijo, kakršno koli oskrbo z energijo, ki se uporablja v zvezi z infrastrukturo, ali na načela za delovanje ali vzdrževanje take infrastrukture, signalizacije ali oskrbe z energijo.

            Dodatek

               POSTOPEK OCENJEVANJA VARNOSTI

               Slika 1

               Postopek ocenjevanja varnosti

               POSTOPEK PODROBNEGA OCENJEVANJA

               Slika 2

               Postopek podrobnega ocenjevanja

         PRILOGA III

            Vsebina varnostnega pooblastila

         1.   Identifikacijska številka varnostnega pooblastila

         2.   Identifikacija upravljavca infrastrukture:

         2.1   Uradni naziv
         2.2   Nacionalna registracijska številka
         2.3   Identifikacijska številka za DDV
         3.   Identifikacija nacionalnega varnostnega organa:

         3.1   Organizacija
         3.2   Država članica
         4.   Podatki o dovoljenju:

         4.1   Novo
         4.2   Podaljšanje
         4.3   Posodobitev
         4.4   Identifikacijska številka prejšnjega pooblastila (le pri podaljšanju ali posodobitvi)
         4.5   Datum začetka in konca veljavnosti
         4.6   Značilnosti infrastruktur(e)
         5.   Veljavna nacionalna zakonodaja

         6.   Omejitve in pogoji uporabe

         7.   Dodatne informacije

         8.   Datum izdaje in pooblaščeni podpisnik/žig organa

            Dodatek
            Priporoča se naslednji standardni vzorec za varnostno pooblastilo:

                           VARNOSTNO POOBLASTILO

                        Varnostno pooblastilo, ki potrjuje odobritev sistema upravljanja varnosti v Evropski uniji v skladu z Direktivo (EU) 2016/798 in veljavno nacionalno zakonodajo

                           IDENTIFIKACIJSKA ŠTEVILKA:

                  1.   POOBLAŠČENI UPRAVLJAVEC INFRASTRUKTURE

                        Uradni naziv:

                        Ime upravljavca infrastrukture:

                        Kratica:

                        Nacionalna registracijska številka:

                        Identifikacijska številka za DDV:

                  2.   ORGAN IZDAJATELJ POOBLASTILA

            Organ:
            Država članica:
            3.   PODATKI O POOBLASTILU

                        To je

                                    —

                                    novo pooblastilo

                        ☐

                        Identifikacijska številka EU prejšnjega pooblastila:

                        …

                                    —

                                    podaljšano pooblastilo

                        ☐

                                    —

                                    posodobljeno pooblastilo

                        ☐

                        Veljavnost od:

                        do:

                        Značilnosti infrastruktur(e):

                  4.   VELJAVNA NACIONALNA ZAKONODAJA

            5.   OMEJITVE IN POGOJI UPORABE

            6.   DODATNE INFORMACIJE

                        Datum izdaje

                        Podpis

                        Notranja referenčna številka

                        Žig pooblaščenega organa


title: Priporočilo Sveta z dne 22. maja 2019 o celovitem pristopu k poučevanju in učenju jezikov

text:
               5.6.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 189/15

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 22. maja 2019
      o celovitem pristopu k poučevanju in učenju jezikov
      (2019/C 189/03)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti členov 165 in 166 Pogodbe,
      ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  V sporočilu o krepitvi evropske identitete s pomočjo izobraževanja in kulture (1) je Evropska komisija določila vizijo evropskega izobraževalnega prostora, v katerem visokokakovostnega, vključujočega izobraževanja, usposabljanja in raziskovalnega dela ne bi ovirale meje, v katerem bi bil študij, učenje ali delo v drugi državi članici nekaj običajnega, v katerem bi vse več ljudi poleg maternega jezika govorilo še dva druga jezika in v katerem bi imeli ljudje močan občutek evropske identitete ter se zavedali skupne evropske kulturne in jezikovne dediščine in raznolikosti.

                  (2)

                  Med neformalnim delovnim srečanjem na vrhu v Göteborgu za pravična delovna mesta in rast so voditelji držav ali vlad razpravljali o vlogi izobraževanja in kulture za prihodnost Evrope. V sklepih Evropskega sveta z dne 14. decembra 2017 (2) so bili države članice, Svet in Komisija pozvani, naj v skladu s svojimi pristojnostmi nadaljujejo delo na tem področju.

                  (3)

                  Evropski svet je v svojih sklepih, sprejetih 15. in 16. marca 2002 v Barceloni, pozval k nadaljnjemu ukrepanju na področju izobraževanja za boljše usvajanje temeljnih veščin, zlasti s poučevanjem vsaj dveh tujih jezikov od zgodnjega otroštva.

                  (4)

                  Pismenost in večjezičnost sta dve od osmih ključnih kompetenc, opredeljenih v Priporočilu sveta o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje (3).

                  (5)

                  Večjezičnost (4) je v središču vizije evropskega izobraževalnega prostora. Zaradi vse večje mobilnosti znotraj Unije za namene izobraževanja, usposabljanja in dela, krepitve migracijskih tokov iz tretjih držav v Unijo in splošnega globalnega sodelovanja morajo sistemi izobraževanja in usposabljanja ponovno preučiti izzive poučevanja in učenja jezikov ter priložnosti, ki jih ponuja jezikovna raznolikost Evrope.

                  (6)

                  Z okrepitvijo in izboljšanjem učenja in poučevanja jezikov bi se lahko utrdila evropska razsežnost izobraževanja in usposabljanja. Lahko bi se spodbudil razvoj evropske identitete v vsej njeni raznolikosti, kar bi dopolnilo lokalne, regionalne in nacionalne identitete in tradicije, izboljšalo pa bi se tudi razumevanje Unije in njenih držav članic. Večjezičnost omogoča boljše razumevanje drugih kultur, s tem pa prispeva k razvoju državljanstva in demokratičnih kompetenc.

                  (7)

                  Skoraj polovica Evropejcev (5) navaja, da se ne morejo pogovarjati v nobenem drugem jeziku kot v svojem prvem (6). Šibka večjezičnost povzroča težave, saj ovira uporabne izmenjave med javnimi upravami in posamezniki, zlasti v obmejnih regijah (7).

                  (8)

                  Samo štirje od desetih učečih v srednješolskem izobraževanju dosežejo raven „samostojnega uporabnika“ v prvem tujem jeziku, kar pomeni, da so sposobni udeležbe v preprostem pogovoru. Samo četrtina jih to raven doseže v drugem tujem jeziku (8). Primerjalna analiza jezikov v izobraževanju in usposabljanju je pokazala, da se večina držav članic sooča z izzivi pri doseganju ustreznih učnih izidov na področju jezikov. Čeprav izzivi obstajajo v vseh izobraževalnih sektorjih, so še posebej pereči v poklicnem izobraževanju in usposabljanju, kjer je manj poudarka na učenju jezikov.

                  (9)

                  Omejena večjezičnost je še vedno ena od glavnih ovir za izkoriščanje priložnosti, ki jih ponujajo evropski programi na področju izobraževanja, usposabljanja in mladih. Nasprotno pa bo boljša večjezičnost ljudem omogočila, da bolje izkoristijo priložnosti, ki jih ponuja notranji trg, na primer prosti pretok delavcev, ter sprejemajo bolj informirane odločitve o priložnostih v drugih državah EU.

                  (10)

                  Če je večjezičnost del širšega nabora potrebnih znanj in spretnosti, lahko pomeni konkurenčno prednost tako za podjetja kot za iskalce zaposlitve. Obstaja pozitivna povezava med znanjem tujih jezikov in verjetnostjo zaposlitve. Vendar rezultati zadnje raziskave o nadaljnjem poklicnem usposabljanju (CVTS 2016) kažejo, da samo 7,9 % podjetij (ki zagotavljajo usposabljanje za svoje zaposlene) zaposlene pošilja na jezikovne tečaje (od 22,1 % na Slovaškem do 0,5 % na Irskem).

                  (11)

                  Za ohranjanje trenutnega življenjskega standarda, podpiranje visokih stopenj zaposlenosti in spodbujanje socialne kohezije v jutrišnji družbi in svetu dela ljudje potrebujejo pravi nabor spretnosti in kompetenc. Pridobitev boljše večjezičnosti bi lahko spodbudila mobilnost in sodelovanje v Uniji. To je tudi ključnega pomena za zagotavljanje popolne integracije otrok, študentov in odraslih z migrantskim ozadjem.

                  (12)

                  Za družbo, ki postaja vse bolj mobilna in digitalna, je treba poiskati nove načine učenja. Digitalni razvoj še zlasti omogoča učenje in uporabo vse več jezikov izven šole in šolskih izobraževalnih programov. Sedanji postopki ocenjevanja ne odražajo v celoti teh sprememb.

                  (13)

                  Prvo načelo evropskega stebra socialnih pravic je, da ima vsakdo pravico do kakovostnega in vključujočega izobraževanja, usposabljanja in vseživljenjskega učenja, da lahko ohrani in pridobi znanja in spretnosti, ki mu omogočajo polno udeležbo v družbi in uspešno obvladovanje prehodov na trgu dela. Večjezičnost je ena ključnih kompetenc, ki lahko prispeva k zaposljivosti, osebni izpolnitvi, aktivnemu državljanstvu, medkulturnemu razumevanju in socialni vključenosti; opredeljena je kot „sposobnost ustrezne uporabe različnih jezikov za učinkovito sporazumevanje“.

                  (14)

                  Več kot polovica držav članic uradno priznava regijske ali manjšinske jezike znotraj svojih meja za pravne ali upravne namene, vključno z nacionalnimi znakovnimi jeziki. Več teh jezikov je razširjenih čez državne meje. Jeziki priseljencev ali beguncev dopolnjujejo jezikovno sliko v Evropi.

                  (15)

                  Šole se vse bolj zavedajo, da morajo poskrbeti, da vsi otroci, ne glede na ozadje in prvi jezik, pridobijo zelo dobro raven učnega jezika, po potrebi s posebnimi podpornimi ukrepi. To podpira enakost in enake možnosti ter zmanjšuje tveganje zgodnjega opuščanja šolanja.

                  (16)

                  Jezikovna ozaveščenost v šolah bi lahko vključevala poznavanje in razumevanje pismenosti in večjezičnosti vseh učencev, vključno s kompetencami v jezikih, ki se ne poučujejo v šoli. Šole lahko razlikujejo med različnimi ravnmi potrebne večjezičnosti, odvisno od konteksta in namena ter okoliščin, potreb, zmožnosti in zanimanj učečih.

                  (17)

                  Pomanjkanje učiteljev nekaterih predmetov, vključno s sodobnimi tujimi jeziki, v več kot polovici izobraževalnih sistemov Evropske unije predstavlja izziv, zato je več držav članic uvedlo reforme ali spodbude za odpravo pomanjkanja učiteljev jezikov. Te reforme in spodbude bi lahko vključevale štipendije za privabljanje jezikoslovnih diplomantov, ki opravljajo druge poklice, v učiteljski poklic ali reformirane programe izobraževanja učiteljev.

                  (18)

                  Pobude za izboljšanje ključnih kompetenc v šolskem izobraževanju, vključno z boljšim povezovanjem življenjskih izkušenj z akademskim učenjem, uporabo digitalnih tehnologij in podpiranjem inovacij v šolah, so okrepile osredotočenost na učne izide. Prav tako so podprle pridobivanje večjezičnosti.

                  (19)

                  Poučevanje nejezikovnih predmetov v tujem jeziku ter digitalna in spletna orodja za učenje jezikov so se izkazala za učinkovita za različne kategorije učečih. Učitelji jezikov v Evropi bi lahko možnosti stalnega strokovnega razvoja izkoristili za posodabljanje svoje digitalne kompetence in za učenje, kako najbolje podpreti poučevanje z uporabo različnih metodologij in novih tehnologij. Pri tem bi jim lahko pomagal tudi popis odprtih izobraževalnih virov, upoštevaje delo Sveta Evrope.

                  (20)

                  Različne pobude v Evropi so podprle opredelitev in razvoj večjezičnosti. Skupni evropski jezikovni okvir je pregleden, usklajen in celovit referenčni instrument za ocenjevanje in primerjavo ravni kompetenc in kot tak podpira učenje in poučevanje vseh jezikov. Razlikuje med ravnmi osnovnega, samostojnega in učinkovitega uporabnika, pri čemer s slednjo uporabnik lahko dela ali študira v ocenjevanem jeziku. Leta 2018 je bil instrument dopolnjen z novimi opisniki za posredovanje, znakovne jezike in druga področja ter primerjavo opisnikov za mlade učence, da bi bil okvir dostopnejši širši javnosti.

                  (21)

                  Jezikovna izkaznica Europass, ki uporablja skupni evropski jezikovni okvir, je standardizirana predloga za samoocenjevanje jezikovnega znanja. Vanjo lahko državljani v času mobilnosti za namene izobraževanja, zaposlitve ali usposabljanja vnesejo informacije o svojem znanju jezikov, delodajalci pa lahko prek nje laže razumejo, kakšno je jezikovno znanje delovne sile.

                  (22)

                  Evropsko jezikovno priznanje (9) nagrajuje odličnost in inovativnost pri poučevanju jezikov v vseh sodelujočih državah. Šole in druge ustanove spodbuja k uporabi novih metodologij in strategij za obravnavanje lokalnih, regionalnih, nacionalnih ali evropskih prednostnih nalog. Prispeva k ozaveščanju o evropskem sodelovanju na področju poučevanja in učenja jezikov ter h krepitvi večjezične dinamike v izobraževalnih sektorjih.

                  (23)

                  Vse države članice so priznale potrebo po okrepitvi in razvoju večjezičnosti v Uniji. Evropska unija bo pripravila predlog novega sklopa evropskih meril za izobraževanje in usposabljanje, vključno z možnostmi zbiranja podatkov, ki bo morda vseboval evropsko merilo za jezikovne kompetence, da bi lahko imeli točnejšo predstavo o večjezičnosti v Uniji. O teh merilih bo razpravljal in odločal Svet v povezavi z oblikovanjem novega strateškega okvira za izobraževanje in usposabljanje po letu 2020.

                  (24)

                  Ob zavedanju, da se večjezičnost gradi vse življenje in da bi morale biti priložnosti za učenje na voljo v vseh življenjskih obdobjih, to priporočilo obravnava zlasti primarno in sekundarno izobraževanje in usposabljanje, po možnosti vključno s predšolsko vzgojo in varstvom ter začetnim poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem.

                  (25)

                  To priporočilo v celoti spoštuje načelo subsidiarnosti in načelo sorazmernosti –

            DRŽAVAM ČLANICAM PRIPOROČA, NAJ:
      v skladu z nacionalno in evropsko zakonodajo, razpoložljivimi viri in nacionalnimi okoliščinami ter v tesnem sodelovanju z vsemi ustreznimi zainteresiranimi stranmi:

                  (1)

                  preučijo možnosti za pomoč mladim, da pred koncem srednješolskega izobraževanja in usposabljanja po možnosti še vsaj pri enem evropskem jeziku poleg učnih jezikov dosežejo raven usposobljenosti, ki jim omogoča učinkovito uporabo jezika v družabnem, učnem in poklicnem kontekstu, ter za spodbujanje učenja dodatnega (tretjega) jezika do ravni, ki jim omogoča dovolj tekočo interakcijo (10);

                  (2)

                  izvajajo celovite pristope za izboljšanje poučevanja in učenja jezikov na nacionalni, regionalni, lokalni ali šolski ravni, kot in kjer je to primerno, pri tem pa uporabljajo primere politik iz Priloge;

                  (3)

                  zagotovijo, da so obravnavani vsi sektorji primarnega in sekundarnega izobraževanja, vključno z začetnim poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, in sicer čim bolj zgodaj;

                  (4)

                  kot del takšnih celovitih pristopov podpirajo razvoj jezikovne ozaveščenosti v šolah ter ustanovah za poklicno izobraževanje in usposabljanje z:

                              (a)

                              dejavnim podpiranjem in priznavanjem mobilnosti učečih in učiteljev, vključno z izkoriščanjem priložnosti, ki jih ponujajo ustrezni programi Unije za financiranje;

                              (b)

                              krepitvijo kompetenc v učnih jezikih kot osnovo za nadaljnje učne in izobraževalne dosežke v šoli za vse učeče in zlasti tiste z migrantskim ali begunskim ozadjem ali iz prikrajšanih okolij;

                              (c)

                              pomočjo učečim pri širjenju njihovih kompetenc v učnih jezikih, in sicer s podpiranjem učiteljev pri njihovem odnosu do uporabe posameznega jezika na njihovem tematskem področju, vključno z ozaveščanjem o različnih jezikovnih registrih in specifičnem besedišču;

                              (d)

                              spodbujanjem kontinuitete jezikovnega izobraževanja med različnimi ravnmi šolanja;

                              (e)

                              spoštovanjem jezikovne raznolikosti učečih in izkoriščanjem te raznolikosti kot učnega vira, vključno z vključevanjem staršev, drugih skrbnikov in širše lokalne skupnosti v jezikovno izobraževanje;

                              (f)

                              razmislekom o možnostih za oceno in vrednotenje jezikovnih kompetenc, ki niso del učnega načrta, temveč so bile pridobljene z neformalnim učenjem (ko gre na primer za učeče z migrantskim, begunskim ali dvojezičnim ozadjem) ali z vključitvijo v formalni šolski sistem druge države, v kateri je učeči živel prej; lahko bi na primer povečali število jezikov, ki jih je mogoče dodati v zaključne kvalifikacije učečih;

                              (g)

                              večjo uporabo skupnega evropskega jezikovnega okvira, zlasti zato, da bi spodbudili k oblikovanju še boljših učnih načrtov ter še boljšega testiranja in ocenjevanja na jezikovnem področju;

                              (h)

                              zagotavljanjem podpore šolam pri oblikovanju lastnega pristopa do učenja jezikov, ob upoštevanju nacionalne zakonodaje, in pomočjo šolam, da bi dejavno izpostavljale in se opirale na svojo jezikovno raznolikost;

                              (i)

                              omogočanjem šolam in izobraževalnim centrom, da okrepijo svojo evropsko perspektivo, na primer s kontinuirano uporabo evropskega jezikovnega priznanja, oblikovanjem šolskih priznanj s posebno evropsko perspektivo in organizacijo državnih dogodkov v zvezi z jezikovno raznolikostjo;

                  (5)

                  podpirajo učitelje, vodje usposabljanja, inšpektorje in vodstvene delavce šol pri razvijanju jezikovne ozaveščenosti z:

                              (a)

                              vlaganjem v začetno in nadaljnje izobraževanje učiteljev jezikov, kjer je to potrebno, da se utrdijo njihove kompetence ter se privabi in zadrži osebje, s tem pa ohrani široka jezikovna ponudba v primarnem izobraževanju ter sekundarnem izobraževanju in usposabljanju;

                              (b)

                              krepitvijo prostovoljnega sodelovanja med institucijami, pristojnimi za začetno in nadaljnje izobraževanje učiteljev jezikov;

                              (c)

                              vključevanjem priprave na jezikovno raznolikost v razredu v začetno izobraževanje in stalni strokovni razvoj učiteljev in vodstvenih delavcev šol;

                              (d)

                              promoviranjem študijskih obdobij v tujini za študente, ki študirajo za učiteljsko kvalifikacijo, ter spodbujanjem mobilnosti za vse učitelje, vodje usposabljanja, inšpektorje in vodstvene delavce;

                              (e)

                              spodbujanjem vključevanja in priznavanja učne mobilnosti v izobraževanje učiteljev jezikov, da bodo učitelji jezikov začetniki po možnosti en semester usposabljanja ali poučevanja opravili v tujini, zlasti prek programa Erasmus+;

                              (f)

                              spodbujanjem uporabe eTwinninga (11) in drugih oblik virtualnega sodelovanja ter mreženja v živo, da se obogatijo učne izkušnje v šolah in razvije večjezičnost učiteljev in učencev;

                              (g)

                              spodbujanjem sodelovalnega poučevanja med učitelji jezikov in učitelji drugih predmetov;

                  (6)

                  spodbujajo raziskovanje in uporabo inovativnih, vključujočih in večjezičnih pedagoških metod, med drugim na primer uporabo digitalnih orodij, medjezikovno razumevanje in načine poučevanja predmetov v tujem jeziku (poučevanje nejezikovnih predmetov v tujem jeziku), ter prenovijo začetno izobraževanje učiteljev;

                  (7)

                  zagotavljajo, da se jezikovne kompetence, pridobljene na različnih stopnjah izobraževanja in usposabljanja, spremljajo ter da se tako dopolnjujejo obstoječe informacije o učenju jezikov;

                  (8)

                  z uporabo obstoječih okvirov in orodij, ki so na voljo, poročajo o izkušnjah in napredku pri spodbujanju učenja jezikov.

            IN POZDRAVLJA NAMERO KOMISIJE, DA:

                  (9)

                  podpre spremljanje izvajanja tega priporočila tako, da omogoči medsebojno učenje držav članic ter v sodelovanju z njimi pripravi večjezična orodja in vire, kot so:

                              (a)

                              smernice za povezovanje poučevanja jezikov in ocenjevanja jezikovnih kompetenc s skupnim evropskim jezikovnim okvirom (12);

                              (b)

                              z dokazi podprte smernice za nove oblike učenja in podporne pristope, tudi za jezike, ki niso del kurikula;

                              (c)

                              digitalna orodja za učenje jezikov in strokovni razvoj izobraževalnega osebja na področju učenja jezikov, kot so množični odprti spletni tečaji, orodja za samoocenjevanje (13), mreže, vključno z eTwinningom in Teacher Academy v okviru portala School Education Gateway;

                              (d)

                              metodologije in orodja za spremljanje večjezičnosti v Uniji;

                  (10)

                  okrepi mobilnost učencev, oseb v poklicnem izobraževanju in usposabljanju ter učiteljev, vodij usposabljanja, inšpektorjev in vodstvenih delavcev v okviru programa Erasmus+ ter, kjer je to primerno, v celoti podpre uporabo sredstev Unije, na primer v okviru programov Erasmus+, Obzorje 2020, Sklada za azil, migracije in vključevanje ali evropskih strukturnih in investicijskih skladov, za izvajanje tega priporočila in njegove priloge, brez poseganja v pogajanja o naslednjem večletnem finančnem okviru;

                  (11)

                  okrepi sodelovanje s Svetom Evrope in Evropskim centrom za moderne jezike na področju učenja jezikov, da se izboljšajo inovativne metode poučevanja in učenja jezikov ter poveča ozaveščenost o ključni vlogi učenja jezikov v sodobnih družbah;

                  (12)

                  poroča o spremljanju izvajanja tega priporočila, zlasti z uporabo obstoječih okvirov in orodij, ki so na voljo.

         V Bruslju, 22. maja 2019

               Za Svet

               Predsednik

            C. B. MATEI

         (1)  COM(2017) 673 final.

         (2)  EUCO 19/1/17 REV 1.

         (3)  UL C 189, 4.6.2018, str. 1.

         (4)  Svet Evrope za večjezikovne kompetence posameznikov uporablja izraz „raznojezičnost“ (plurilingualism), v uradnih dokumentih Evropske unije pa se za kompetence posameznikov in za družbeno stanje uporablja izraz „večjezičnost“ (multilingualism). Razlog za to je med drugim dejstvo, da je v drugih jezikih kot angleščini in francoščini težko razlikovati med plurilingual in multilingual.

         (5)  Europeans and their languages – special Eurobarometer report summary 2012 (Evropejci in jeziki – povzetek poročila posebne raziskave Eurobarometer 2012).

         (6)  Prvi jezik: jezik ali jeziki, ki se ga ali jih otrok nauči in ga ali jih uporablja v starosti (približno pred drugim ali tretjim letom starosti), ko prvič postane zmožen jezikovnega sporazumevanja. Ta izraz je bolj priporočljiv kot materni jezik, ki je pogosto neustrezen, saj prvi jezik ni nujno samo jezik matere.

         (7)  Sporočilo Komisije o spodbujanju rasti in kohezije v obmejnih regijah EU, COM(2017) 534.

         (8)  Evropska komisija (2012): First European Survey on language competences, executive summary (Prva evropska raziskava o jezikovnih kompetencah, povzetek).

         (9)  Evropsko jezikovno priznanje, ki ga podpira program Erasmus+, se podeljuje na nacionalni ravni.

         (10)  Učenje klasičnih jezikov, kot sta stara grščina in latinščina, je lahko del jezikovnega repertoarja učečega.

         (11)  eTwinning je skupnost učiteljev od predšolske vzgoje do srednjih šol, ki gostuje na varni internetni platformi.

         (12)  Na podlagi izkušenj in strokovnega znanja Sveta Evrope glede oblikovanja in posodabljanja okvira ter Evropskega centra za sodobne jezike in Evropske komisije glede uporabe tega dela na področju izobraževanja učiteljev s skupno financiranimi projekti.

         (13)  Trenutno Europass ponuja samoocenjevalni obrazec za jezikovne kompetence, delovanje in učinkovitost tega obrazca pa se bosta pregledala kot del izvajanja sklepa o Europassu;

         PRILOGA
         Jezikovna ozaveščenost v šolah – razvijanje celovitih pristopov k učenju jezikov
         Celoviti jezikovni pristopi bi lahko podprli izvajanje priporočila o učenju jezikov. V tej prilogi je naštetih več pedagoških načel in dobrih praks, katerih skupni cilj je povečanje splošne jezikovne ozaveščenosti v šolah za izboljšanje izidov učenja jezikov.
         Ker se jezik v razredu uporablja na različne načine in ima ključno vlogo pri učenju in razumevanju vsebine predmeta, je poučevanje jezika pomemben element vseh šolskih predmetov. Dobro obvladanje akademskega jezika je tesno povezano s pridobivanjem znanja in razumevanjem predmeta.
         Jezikovna ozaveščenost v šolah ter ustanovah za poklicno izobraževanje in usposabljanje bi lahko utrdila zavedanje, da je učenje jezikov dinamičen in neprekinjen proces: usvajanje prvega jezika ter zvrstnih in slogovnih razlik v njem se nadaljuje in je tesno povezano z učenjem drugih jezikov na različnih ravneh znanja, ki ustrezajo okoliščinam, potrebam in zanimanjem učečih.
         Jezikovna ozaveščenost v šolah ter ustanovah za poklicno izobraževanje in usposabljanje bi lahko podprla razmislek o jezikovni razsežnosti na vseh ravneh šolske organizacije, poučevanja in prakse: pri razvoju pismenosti, učenju tujih jezikov, poučevanju nejezikovnih predmetov, priznavanju drugih jezikov, ki jih govorijo učenci, komuniciranju s starši in širšim šolskim okoljem itd.
         Tesno sodelovanje med različnimi člani šolske skupnosti, po možnosti v okviru koncepta šole kot učne organizacije ali vsešolskega pristopa, lahko spodbudi takšno razumevanje jezikovne ozaveščenosti.
         Za podpiranje jezikovne ozaveščenosti v šolah ter ustanovah za poklicno izobraževanje in usposabljanje so bili opredeljeni naslednji primeri dobre prakse.
         1.   Večjezičnost v šolah ter ustanovah za poklicno izobraževanje in usposabljanje

                     —

                     Pozitiven odnos do jezikovne raznolikosti lahko pomaga ustvariti jezikom prijazno okolje, v katerem se na učenje in uporabo več jezikov gleda kot na bogastvo in znanje. Zavedanje o pomenu učenja jezikov ter izobraževalnih, kognitivnih, socialnih, medkulturnih, poklicnih in gospodarskih koristih širše uporabe jezikov je mogoče še okrepiti in spodbuditi.

                     —

                     Razvijanje jezikovne kompetence in jezikovne ozaveščenosti je mogoče vključiti v izobraževalne programe z medpredmetnim pristopom. Povezovanje jezikov in drugih predmetov lahko omogoči bolj avtentično učenje, usmerjeno na primere iz resničnega življenja.

                     —

                     Motivacijo za učenje jezikov je mogoče povečati tako, da se učne vsebine povežejo z življenjem in zanimanji učečih, pri tem pa se upošteva priložnostno učenje in spodbujajo sinergije z obšolskimi dejavnostmi. Povezave med uporabo jezika v vsakodnevnem življenju in šolami ali ustanovami za poklicno izobraževanje in usposabljanje se lahko okrepijo s priznavanjem predhodnega učenja jezikov in omogočanjem, da se v zaključne kvalifikacije učečih doda večjezičnost, pridobljena z neformalnim učenjem (ko gre na primer za učeče z migrantskim, begunskim ali dvojezičnim ozadjem) ali z vključitvijo v formalni šolski sistem druge države, v kateri je učeči živel prej.

                     —

                     Šole lahko upoštevajo in podprejo celoten jezikovni repertoar učečega ter ga izkoristijo tudi kot pedagoški vir za nadaljnje učenje vseh učečih. Učenci si lahko med seboj pomagajo pri učenju, približajo svoj jezik drugim in primerjajo jezike.

                     —

                     Šole bi lahko jezikovno ponudbo razširile, da ta ne bi zajemala le najpomembnejših svetovnih jezikov. Izkoriščanje te ponudbe se lahko razlikuje, odvisno od tega, ali ima država dva ali več uradnih jezikov in ali obstaja interes za spodbujanje učenja jezika sosednje države.

                     —

                     Ustanavljanje partnerstev med ustanovami za predšolsko vzgojo in varstvo ter šolami v obmejnih regijah, ki bodo otroke od zgodnjega otroštva spodbujala k učenju jezika sosedov in zmanjševala jezikovne ovire v čezmejnih regijah.

                     —

                     Nadaljnje spodbujanje šol ter ustanov za poklicno izobraževanje in usposabljanje, da izkoristijo evropski dan jezikov in evropsko jezikovno priznanje za promocijo učenja jezikov in jezikovne raznolikosti. Promoviranje šolskih priznanj s posebno evropsko razsežnostjo zaradi krepitve evropske perspektive za šole in izobraževalne centre.

               2.   Učinkovito in inovativno poučevanje za boljše učenje jezikov

                     —

                     Za izboljšanje učenja, poučevanja in ocenjevanja jezikov bi se lahko v celoti izkoristil potencial digitalnih orodij. Tehnologija lahko znatno pripomore k razširitvi jezikovne ponudbe, lahko zagotovi priložnosti za jezikovno izpostavljenost in je lahko zelo koristna pri podpiranju tistih jezikov, ki se ne poučujejo v šolah. Razvoj kritičnega mišljenja in medijske pismenosti ter ustrezna in varna uporaba tehnologije so lahko bistveni element učenja.

                     —

                     Virtualno sodelovanje med šolami prek eTwinninga in drugih oblik virtualnega sodelovanja lahko mladim omogoči, da izboljšajo učenje jezikov, sodelujejo z vrstniki iz drugih držav in se pripravijo na mobilnost za študij, usposabljanje ali prostovoljno delo v tujini.

                     —

                     Mobilnost učencev, tudi prek programa Erasmus+, bi lahko postala običajni del učnega procesa. To bi se moralo razširiti tudi na virtualno mobilnost in mobilnost širšega osebja.

                     —

                     Učitelji, vodje usposabljanja in učeči lahko za spremljanje in ocenjevanje jezikovnega razvoja uporabljajo kombinacijo diagnostičnega ter formativnega in sumativnega ocenjevanja; za spremljanje napredka se uporabljajo posamezni jezikovni listovniki, na primer prek evropskega jezikovnega listovnika ali jezikovne izkaznice Europass.

               3.   Podpora učiteljem in vodjem usposabljanja

                     —

                     Učitelje sodobnih jezikov bi se lahko v okviru njihovega začetnega izobraževanja in/ali nadaljnjega strokovnega razvoja spodbujalo k sodelovanju v programih izmenjav z državami njihovega ciljnega jezika. Vsak učitelj tujih jezikov začetnik bi moral imeti možnost, da vsaj en semester izobraževanja ali poučevanja opravi v tujini.

                     —

                     Učitelji in vodje usposabljanja za predmete, ki niso sodobni jeziki, bi lahko razvili jezikovno ozaveščenost ter pridobili znanje o jezikovni didaktiki in strategijah za podporo učečim.

                     —

                     V poučevanje jezikov bi se lahko vključili jezikovni asistenti, pri čemer bi se uporabile možnosti, ki jih ponujajo programi izmenjav med državami članicami.

                     —

                     Učiteljem se lahko ponudijo možnosti za stalni strokovni razvoj (prek mrež, izkustvenih skupnosti, množičnih spletnih jezikovnih tečajev, centrov strokovnega znanja, sodelovalnega spletnega učenja, skupnih akcijskih raziskav itd.), da bodo seznanjeni z najnovejšimi pedagoškimi inovacijami in se bodo strokovno izpopolnjevali.

               4.   Partnerstva in povezave v širšem šolskem okolju za podporo učenju jezikov

                     —

                     Šole ter ustanove za poklicno izobraževanje in usposabljanje bi lahko s starši sodelovale pri iskanju možnosti za pomoč njihovim otrokom pri učenju jezikov, zlasti kadar otroci odraščajo z več kot enim jezikom ali pa doma uporabljajo jezik, ki ni učni jezik.

                     —

                     Šole ter ustanove za poklicno izobraževanje in usposabljanje lahko razvijejo partnerstva z jezikovnimi centri/laboratoriji, javnimi knjižnicami, kulturnimi centri ali drugimi kulturnimi združenji, univerzami in raziskovalnimi središči, da bi ustvarili zanimivejša učna okolja, obogatili učenje jezikov ter izboljšali in prenovili prakse poučevanja.

                     —

                     Šole, ustanove za poklicno izobraževanje in usposabljanje ter občine lahko združijo vire in oblikujejo jezikovne centre z večjo jezikovno ponudbo, da bi ohranili manj razširjene jezike in/ali jezike, ki se ne poučujejo v šoli.

                     —

                     Sodelovanje z delodajalci v regiji ali širše lahko pripomore k boljšemu razumevanju pomena večjezičnosti v delovnem življenju in pomaga zagotoviti, da pridobljena večjezičnost dejansko izboljšuje zaposljivost posameznika.

                     —

                     Lahko bi se spodbujala čezmejna partnerstva med institucijami za izobraževanje in usposabljanje v obmejnih regijah. Mobilnost študentov, učiteljev, vodij usposabljanja in upravnega osebja ter doktorskih kandidatov in raziskovalcev bi lahko olajšali z zagotavljanjem informacij in tečajev v jezikih sosednje države. Spodbujanje večjezičnosti znotraj teh čezmejnih partnerstev lahko diplomante pripravi na vstop na trg dela na obeh straneh meje.

                     —

                     Spodbujanje sodelovanja med ustanovami za izobraževanje učiteljev.


title: Priporočilo Evropske centralne banke z dne 7. decembra 2018 o registru institucij in povezanih družb (ECB/2018/36)

text:
               17.1.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 21/1

      PRIPOROČILO EVROPSKE CENTRALNE BANKE
      z dne 7. decembra 2018
      o registru institucij in povezanih družb
      (ECB/2018/36)
      (2019/C 21/01)
      SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 127(2) in (5) in tretje alinee člena 132(1) Pogodbe,
      ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti člena 5.1 Statuta,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Register podatkov o institucijah in povezanih družbah (RIAD) je skupni niz referenčnih podatkov o pravnih in drugih statističnih institucionalnih enotah, katerih zbiranje podpira poslovne procese v celotnem Eurosistemu ter opravljanje nalog Evropskega sistema centralnih bank (ESCB) in enotnega mehanizma nadzora (EMN). Informacije, ki se beležijo v registru RIAD, zagotavljajo članice Eurosistema in nacionalne centralne banke (NCB) držav članic, katerih valuta ni euro, pri čemer te NCB pri delovanju registra RIAD sodelujejo prostovoljno.

                  (2)

                  NCB držav, katerih valuta ni euro, ki sodelujejo pri delovanju registra RIAD, bi morale pri zagotavljanju, posodabljanju in validiranju referenčnih podatkov o subjektih, ki se beležijo v registru RIAD, v skladu s Smernico Evropske centralne banke (EU) 2018/876 (ECB/2018/16) (1) sodelovati med seboj, z NCB Eurosistema in z Evropsko centralno banko ter bi morale po načelu vzajemnosti imeti dostop do podatkov o svojih domačih subjektih in te podatke deliti.

                  (3)

                  Da bi zagotovili tesno in učinkovito sodelovanje v celotnem ESCB za potrebe upravljanja registra RIAD, ter v skladu z uvodno izjavo 9 Smernice (EU) 2018/876 (ECB/2018/16) bi morali sprejeti priporočilo, s katerim bi dopolnili navedeno smernico.

                  (4)

                  Za izmenjavo podatkov iz registra RIAD velja ureditev zaupnosti v ESCB ali, kadar gre za podatke iz registra RIAD, ki niso statistične narave, drugačno varstvo zaupnosti, za izmenjavo podatkov med državami članicami, katerih valuta ni euro, pa lahko veljajo tudi dodatne pravne omejitve na nacionalni ravni –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      I.   Opredelitev pojma

      V tem priporočilu ima pojem „subjekt“ enak pomen, kakor je opredeljen v točki 1 člena 2 Smernice (EU) 2018/876 (ECB/2018/16).
      II.   Zagotavljanje statističnih informacij

      Naslovniki tega priporočila bi morali uporabljati določbe Smernice (EU) 2018/876 (ECB/2018/16), ki so naslovljene na NCB držav članic, katerih valuta je euro.
      III.   Končna določba

      To priporočilo je naslovljeno na NCB držav članic, katerih valuta ni euro.

         V Frankfurtu na Majni, 7. decembra 2018

               Predsednik ECB

            Mario DRAGHI

         (1)  Smernica Evropske centralne banke (EU) 2018/876 z dne 1. junija 2018 o registru podatkov o institucijah in povezanih družbah (ECB/2018/16) (UL L 154, 18.6.2018, str. 3).


title: Priporočilo Sveta z dne 9. julija 2019 o imenovanju predsednice Evropske centralne banke

text:
               12.7.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 235/1

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 9. julija 2019
      o imenovanju predsednice Evropske centralne banke
      (2019/C 235/01)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti členov 283(2) ter 139(2) Pogodbe,
      ob upoštevanju Protokola št. 4 o statutu Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti člena 11.2 Protokola –
      PRIPOROČA EVROPSKEMU SVETU, DA SE:
      Christine LAGARDE imenuje za predsednico Evropske centralne banke za mandat osmih let z učinkom od 1. novembra 2019.

         V Bruslju, 9. julija 2019

               Za Svet

               Predsednik

            M. LINTILÄ