title: 2013/461/EU: Priporočilo Komisije z dne 17. septembra 2013 o načelih, ki urejajo mrežo Solvit Besedilo velja za EGP

text:
               19.9.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 249/10

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 17. septembra 2013
   o načelih, ki urejajo mrežo Solvit
   (Besedilo velja za EGP)
   (2013/461/EU)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               V členu 26 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) je notranji trg opredeljen kot območje brez notranjih meja, na katerem je zagotovljen prost pretok blaga, oseb, storitev in kapitala. V skladu s členom 4(3) Pogodbe o Evropski uniji (v nadaljnjem besedilu: PEU) morajo države članice sprejeti vse ustrezne ukrepe, ki so potrebni, da v celoti izpolnijo svoje obveznosti v skladu z zakonodajo Unije.

               (2)

               Notranji trg ponuja veliko priložnosti posameznikom, ki si želijo živeti in delati v drugi državi članici, in podjetjem, ki želijo razširiti svoje trge. Čeprav notranji trg praviloma dobro deluje, včasih nastajajo težave, če javni organi ne spoštujejo zakonodaje Unije.

               (3)

               Na podlagi Priporočila Komisije 2001/893/ES z dne 7. decembra 2001 o načelih za uporabo mreže Solvit za reševanje problemov notranjega trga (1) je bila mreža Solvit vzpostavljena kot mreža centrov, ustanovljenih v državah članicah v okviru njihovih nacionalnih uprav, namenjena pa je bila hitremu in neformalnemu reševanju problemov, s katerimi se posamezniki in podjetja srečujejo pri uveljavljanju svojih pravic na notranjem trgu.

               (4)

               Čeprav je mreža Solvit neformalne in pragmatične narave, je oblikovana tako, da prispeva k zagotavljanju skladnosti rešitev z zakonodajo Unije. Mreža Solvit temelji na preglednem postopku reševanja težav, ki vključuje dve državi članici. Čeprav Komisija običajno ne sodeluje pri reševanju primerov, tesno sodeluje s centri Solvit, ponuja redno pravno usposabljanje in v nekaterih zahtevnih primerih zagotavlja tudi neformalno svetovanje. Prav tako spremlja reševanje primerov v okviru mreže Solvit ter končne rezultate prek spletne zbirke podatkov, pri čemer lahko kadar koli posreduje, če meni, da rešitve centrov Solvit niso skladne z zakonodajo Unije. Prej omenjena narava centrov ne prispeva le k zakonitosti rezultatov v posameznih primerih, ampak rezultati ocenjevanja kažejo, da je delo centra Solvit na splošno izboljšalo upoštevanje zakonodaje Unije s strani nacionalnih organov.

               (5)

               Mreža Solvit se je od začetka svojega delovanja občutno posodobila. Zdaj obravnava desetkrat več primerov kot pred desetimi leti. Prav tako obravnava veliko bolj raznolike primere, kot je bilo prvotno predvideno. Veliko večino primerov rešijo uspešno in povprečno v devetih tednih, zaradi česar so bili posamezniki in podjetja, ki so mrežo Solvit uporabljali, z njenim delovanjem zelo zadovoljni.

               (6)

               Čeprav je mreža Solvit uspešna, se zaradi povečanega obsega storitev sooča z večjimi izzivi. Podrobna ocena mreže iz leta 2010 kaže, da nimajo vsi centri Solvit na voljo enakih virov niti ne delujejo vsi enako uspešno. Centri se razlikujejo tudi po sprejemanju primerov in ravni storitev. Poleg tega premalo ljudi in podjetij pozna mrežo Solvit.

               (7)

               Na podlagi teh ugotovitev je treba sprejeti ukrepe za nadaljnjo okrepitev mreže Solvit in povečanje njene prepoznavnosti tako na spletu kot tudi drugje, kakor poudarjajo delovni dokument služb Komisije „Krepitev učinkovitega reševanja težav na enotnem trgu“, sporočilo Komisije o boljšem upravljanju enotnega trga (2) in poročilo o državljanstvu EU (3). V skladu s tem bi bilo treba Priporočilo 2001/893/ES nadomestiti z novim. Cilj tega novega priporočila je razjasniti naloge mreže Solvit na podlagi najboljše prakse. Določa cilje in standarde za države članice in Komisijo, da se podjetjem in državljanom zagotovi učinkovita pomoč v primerih, ko se zakonodaje Unije ne upošteva. Prav tako namerava zagotoviti, da centri Solvit uporabljajo enaka pravila in v vsej mreži dosledno izvajajo enake vrste storitev.

               (8)

               Da bi se čim bolj dosledno pojasnile naloge v vsej mreži, so v tem priporočilu opredeljene vrste primerov, ki bi jih bilo treba obravnavati v mreži Solvit. V Priporočilu 2001/893/ES je bilo navedeno, da se mreža Solvit ukvarja s primeri „napačne uporabe […] pravil enotnega trga“. Takšna opredelitev obsega je botrovala nedoslednostim. Prvič, navedeno je bilo, da izraz napačna uporaba pomeni, da se centri Solvit ne morejo ukvarjati s primeri, kadar so nacionalna pravila v nasprotju z zakonodajo Unije (t. i. „strukturni primeri“), in, drugič, da lahko mreža Solvit posreduje samo, če zadevna zakonodaja Unije temelji na notranjem trgu.

               (9)

               Primeri mreže Solvit naj bi zdaj zajemali vse čezmejne probleme, ki jih povzroča morebitna kršitev zakonodaje Unije, ki ureja notranji trg, s strani javnega organa, kadar takšni problemi niso predmet sodnih postopkov bodisi na nacionalni ravni bodisi na ravni EU.

               (10)

               Z izrazom „kršitev“ je določeno, da centri Solvit sprejmejo v obravnavo vse primere, v katerih javni organi ne spoštujejo zakonodaje Unije, ki ureja notranji trg, ne glede na temeljni vzrok problema. Velika večina zadev, ki jih obravnava mreža Solvit, odraža razmere, v katerih javni organ nepravilno uporabi zakonodajo Unije, ki ureja notranji trg. Vendar pa so centri Solvit pokazali tudi, da lahko ponudijo učinkovito pomoč, kadar pride do strukturnih težav. Čeprav strukturni primeri pomenijo le majhen del celotne delovne obremenitve mreže Solvit, je sprejemanje takih primerov pomembno, da se zagotovi, da se takšni problemi ne spregledajo. Ponuja najboljše zagotovilo, da se strukturni problemi uspešno rešujejo na ustrezni ravni.

               (11)

               To priporočilo potrjuje, da se mreža Solvit ukvarja s primeri, ki zadevajo čezmejni problem v zvezi z javnim organom. Čezmejno merilo zagotavlja, da se primer Solvit obravnava v centrih Solvit v dveh državah članicah, kar zagotavlja preglednost in kakovost rezultatov. Merilo v zvezi z javnim organom je povezano z dejstvom, da je mreža Solvit del nacionalne uprave in deluje samo na neformalni osnovi.

               (12)

               To priporočilo skuša tudi razjasniti, kakšno raven storitev lahko posamezniki in podjetja pričakujejo od mreže Solvit. Navaja, kako bi morali biti prijavitelji obveščeni in kakšno minimalno pomoč bi jim bilo treba zagotoviti. Pojasnjuje tudi različne postopkovne korake in roke, ki jih je treba spoštovati pri obravnavanju primera Solvit, poleg tega pa tudi nadaljnje ukrepanje v zvezi s primerom, kadar tega ni mogoče rešiti.

               (13)

               To priporočilo tudi določa minimalne standarde, ki bi jih morali izpolnjevati centri Solvit, kar zadeva organizacijo, pravno strokovno znanje in izkušnje ter odnose z drugimi mrežami. Pojasnjuje tudi vlogo Komisije v okviru mreže Solvit.

               (14)

               Komisija je pred kratkim prenovila spletno zbirko podatkov Solvit in jo vzpostavila kot samostojni modul v informacijskem sistemu za notranji trg. Kar zadeva to tehnično integracijo, pravila iz Uredbe (EU) št. 1024/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg in razveljavitvi Odločbe Komisije 2008/49/ES (4) (v nadaljnjem besedilu: uredba IMI) o obdelavi osebnih podatkov in zaupnosti informacij veljajo tudi za postopke mreže Solvit. To priporočilo podrobneje opredeljuje nekatere vidike obdelave osebnih podatkov v mreži Solvit v skladu z uredbo IMI.

               (15)

               Cilj tega priporočila ni določiti, kako naj Komisija obravnava pritožbe, ki jih prejme neposredno, in na noben način ne posega v vlogo Komisije kot varuhinje pogodb. Prav tako ne namerava natančno opredeliti vloge projekta „EU pilot“ in nacionalnih koordinatorjev tega projekta. Ti elementi se obravnavajo v posebnih smernicah, ki se redno posodabljajo –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   I.   CILJI IN OPREDELITVE POJMOV

   A.   Cilj

   To priporočilo določa načela, ki urejajo delovanje mreže Solvit. Solvit si prizadeva za hitro, učinkovito in neformalno reševanje problemov, s katerimi se srečujejo posamezniki in podjetja, če javni organi kršijo njihove pravice EU na notranjem trgu. Prispeva k boljšemu delovanju enotnega trga s spodbujanjem upoštevanja zakonodaje Unije. Za uresničitev tega cilja bi morali nacionalni centri Solvit sodelovati na podlagi načel iz tega priporočila.
   B.   Opredelitev pojmov

   V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
   1.   „prijavitelj“: fizična ali pravna oseba, ki naleti na čezmejni problem in ga predloži mreži Solvit neposredno ali prek posrednika, ali organizacija, ki predloži konkreten problem v imenu svojega(-ih) člana(-ov);
   2.   „čezmejni problem“: problem, na katerega naleti prijavitelj v eni od držav članic in vključuje morebitno kršitev zakonodaje EU, ki ureja notranji trg, s strani javnega organa v drugi državi članici; to vključuje probleme, ki jih prijaviteljem povzročijo njihove lastne javne uprave po uveljavljanju njihovih pravic do prostega gibanja ali pri poskusu njihovega uveljavljanja;
   3.   „zakonodaja Unije, ki ureja notranji trg“: vsa zakonodaja Unije, pravila ali načela v zvezi z delovanjem notranjega trga v smislu člena 26(2) PDEU. To vključuje pravila, katerih cilj ni urejanje notranjega trga kot takšnega, ampak vplivajo na prost pretok blaga, storitev, oseb ali kapitala med državami članicami;
   4.   „javni organ“: kateri koli del javne uprave države članice na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni ali kateri koli organ, ne glede na njegovo pravno obliko, na katerega je bila prenesena odgovornost na podlagi ukrepa, ki ga je sprejela država, za zagotavljanje javnih storitev pod nadzorom države in ki ima za ta namen posebna pooblastila poleg tistih, ki izhajajo iz običajnih pravil, ki se uporabljajo na področju odnosov med posamezniki;
   5.   „sodni postopek“: formalni postopek za reševanje spora pred sodnim ali kvazisodnim organom. To izključuje upravne pritožbe zoper isti organ, ki je problem povzročil;
   6.   „strukturni problem“: kršitev zaradi nacionalnega predpisa, ki je v nasprotju z zakonodajo Unije;
   7.   „domači center“: center Solvit v državi članici, ki je najtesneje povezan s prijaviteljem, na primer na podlagi državljanstva, stalnega prebivališča, sedeža ali kraja, v katerem je prijavitelj pridobil zadevne pravice;
   8.   „odgovorni center“: center Solvit v državi članici, v kateri je prišlo do domnevne kršitve zakonodaje Unije, ki ureja notranji trg;
   9.   „zbirka podatkov Solvit“: spletna aplikacija, ki je nastala v okviru informacijskega sistema za notranji trg (v nadaljnjem besedilu: IMI) v podporo obravnavanja primerov mreže Solvit.
   II.   NALOGE MREŽE SOLVIT

   Mreža Solvit se ukvarja s čezmejnimi problemi, ki jih povzroča morebitna kršitev zakonodaje Unije, ki ureja notranji trg, s strani javnega organa, kadar takšni problemi niso predmet sodnih postopkov bodisi na nacionalni ravni bodisi na ravni Unije. Prispeva k boljšemu delovanju enotnega trga s spodbujanjem upoštevanja zakonodaje Unije.
   III.   STORITVE, KI JIH PONUJA MREŽA SOLVIT

   Države članice bi morale zagotoviti, da so prijaviteljem na voljo naslednje minimalne storitve:

               1.

               Centri Solvit bi morali biti dostopni prek telefona ali elektronske pošte in poskrbeti za hiter odgovor na sporočila, ki so nanje naslovljena.

               2.

               Prijavitelji bi morali v roku enega tedna prejeti prvi odziv na problem, vključno z navedbo, ali mreža Solvit lahko sprejme njihov primer ali ne, če je to mogoče na podlagi predloženih informacij. Po potrebi bi jih morala mreža Solvit hkrati pozvati, naj predložijo dokumentacijo, potrebno za obdelavo njihovega spisa. Če je njihova dokumentacija popolna, bi morali prijavitelji v enem mesecu po tej prvi oceni prejeti potrditev, ali bo odgovorni center njihov primer sprejel in ga s tem odprl kot primer Solvit.

               3.

               Če problema ni mogoče sprejeti, bi bilo treba to prijaviteljem utemeljiti in jim svetovati glede drugih možnih poti, ki bi jim lahko pomagale pri rešitvi problema, vključno z nadaljnjimi napotki ali posredovanjem problema, če je to mogoče, drugi relevantni informacijski mreži ali mreži za reševanje problemov ali zadevnemu pristojnemu nacionalnemu organu.

               4.

               V desetih tednih od datuma odprtja primera bi moral prijavitelj prejeti rešitev svojega problema, ki lahko vključuje pojasnitev veljavne zakonodaje Unije. V izjemnih okoliščinah in predvsem ko je primer že skoraj rešen ali če gre za strukturni problem, je lahko primer odprt še po zadevnem roku, pod pogojem, da se prijavitelja o tem obvesti, in sicer za največ deset tednov.

               5.

               Prijavitelji bi morali biti obveščeni o neformalni naravi mreže Solvit ter o postopkih in rokih, ki se uporabljajo. Te informacije bi morale vključevati informacije o drugih možnih pravnih sredstvih, opozorilo, da obravnavanje primera v mreži Solvit ne zadrži nacionalnih rokov za vložitev pritožbe ter da so rešitve, ki jih ponuja mreža Solvit, neformalne in se nanje ni mogoče pritožiti. Prijavitelji bi morali biti obveščeni tudi o tem, da je sistem Solvit brezplačen. Prijavitelje bi bilo treba redno obveščati o stanju primera.

               6.

               Ker so postopki mreže Solvit neformalne narave, prijavitelju ne preprečujejo, da začne formalni postopek na nacionalni ravni, kar bo povzročilo zaprtje primera Solvit.

               7.

               Kadar mreža Solvit uspešno reši primer, mora prijavitelju svetovati glede ukrepov, ki jih mora sprejeti, da bi predlagano rešitev uresničil.

               8.

               Takoj, ko postane očitno, da zadeve ne bo mogoče rešiti v okviru mreže Solvit, bi bilo treba primer zapreti in nemudoma obvestiti prijavitelja. Tudi v takem primeru bi morala mreža Solvit prijavitelja obvestiti o drugih možnih pravnih sredstvih na nacionalni ravni ali na ravni Unije. Če centri Solvit pritožnikom svetujejo, da vložijo pritožbo pri Komisiji, bi jih morali spodbujati, da pregledajo prejšnje postopke v mreži Solvit (navesti bi morali referenčno številko in te postopke na kratko povzeti). O nerešenih primerih bi bilo treba sistematično poročati Komisiji prek zbirke podatkov.

               9.

               Po zaključku primera bi morali biti prijavitelji pozvani, da dajo povratne informacije o tem, kako je mreža Solvit ta primer obravnavala.

         IV.   ORGANIZACIJA CENTROV SOLVIT

               1.

               Vsaka država članica bi morala imeti svoj center Solvit.

               2.

               Da bi države članice poskrbele, da lahko centri Solvit izpolnjujejo naloge iz tega priporočila, bi morale zagotoviti, da:

                           (a)

                           imajo centri Solvit dovolj osebja, ki je dobro usposobljeno, z operativnim znanjem več kot enega jezika Unije, če je to potrebno, da se zagotovi hitra in pregledna komunikacija z drugimi centri Solvit;

                           (b)

                           imajo centri Solvit ustrezno pravno znanje ali zadevne izkušnje z uporabo zakonodaje Unije, da lahko sprejemajo neodvisne pravne ocene primerov;

                           (c)

                           so centri Solvit del nacionalne uprave z zadostnimi pooblastili za usklajevanje, da lahko zagotovijo pravilno izvrševanje zakonodaje Unije znotraj svoje uprave;

                           (d)

                           so centri Solvit sposobni vzpostaviti mrežo v okviru nacionalne uprave, prek katere imajo dostop do posebnega pravnega strokovnega znanja in podpore, ki je potrebna za praktično reševanje primerov.

         V.   POSTOPEK REŠEVANJA PRIMEROV SOLVIT

   A.   Načela, ki urejajo obravnavanje primerov Solvit

               1.

               Vse primere Solvit bi morala obravnavati dva centra Solvit, in sicer domači in odgovorni center.

               2.

               Domači in odgovorni centri bi morali sodelovati na odprt in pregleden način, da bi se primeri prijaviteljev hitro in učinkovito rešili.

               3.

               Domači in odgovorni centri bi se morali dogovoriti, kateri jezik uporabljati za medsebojno sporazumevanje, pri čemer bi morali upoštevati cilj, da se problemi rešijo prek neuradnih stikov čim hitreje in učinkoviteje ter da se zagotovi preglednost in izpolni zahteva po poročanju.

               4.

               Vsi prejeti problemi, ocene, ki so jih opravili zadevni centri Solvit, izvedeni ukrepi in predlagane rešitve bi morali biti vpisani v zbirko podatkov Solvit na jasen in razumljiv način. Kadar gre za strukturne probleme, bi bilo to treba označiti v zbirki podatkov, da bi lahko Komisija takšne primere sistematično spremljala.

               5.

               Vse predlagane rešitve morajo biti vedno v celoti skladne z zakonodajo Unije.

               6.

               Centri Solvit bi morali upoštevati podrobna pravila za obravnavo primera iz priročnika mreže Solvit za obravnavanje primerov, ki ga bo Komisija redno pregledovala v sodelovanju s centri Solvit.

         B.   Domači center

               1.

               Domači center bi moral evidentirati vse prejete pravne probleme, ne glede na to, ali se lahko obravnavajo kot primeri Solvit ali ne.

               2.

               Ko domači center sprejme pritožbo kot primer Solvit, bi moral sestaviti popoln spis in opraviti celovito pravno analizo problema ter ga nato predložiti odgovornemu centru.

               3.

               Ko prejme predlog rešitve od odgovornega centra, vključno s pojasnitvijo veljavne zakonodaje Unije, mora preveriti, da je rešitev v skladu z zakonodajo Unije.

               4.

               Domači center bi moral prijavitelju zagotoviti pravočasne in ustrezne informacije v ustreznih fazah postopka.

         C.   Odgovorni center

               1.

               Odgovorni center bi moral potrditi sprejem primera v enem tednu po predložitvi s strani domačega centra.

               2.

               Odgovorni center bi si moral prizadevati za iskanje rešitev za prijavitelje, vključno z razjasnitvijo veljavne zakonodaje Unije, in redno obveščati domači center, kako napreduje.

               3.

               Kadar prijavitelj predloži strukturni problem, odgovorni center čim prej oceni, če je problem mogoče rešiti s postopkom Solvit. Če meni, da to ni mogoče, bi moral primer zaključiti kot nerešenega in o tem obvestiti zadevne nacionalne organe, pristojne za pravilno izvajanje zakonodaje Unije v zadevni državi članici, da se zagotovi, da se kršitev prava Unije učinkovito odpravi. Poleg tega bi bilo treba obvestiti Komisijo prek zbirke podatkov.

         VI.   VLOGA KOMISIJE

               1.

               Komisija pomaga sistemu Solvit in podpira njegovo delovanje z:

                           (a)

                           organizacijo rednih usposabljanj in dogodkov povezovanja mrež v sodelovanju z nacionalnimi centri Solvit;

                           (b)

                           pripravo in posodabljanjem priročnika mreže Solvit za obravnavanje primerov v sodelovanju z nacionalnimi centri Solvit;

                           (c)

                           zagotavljanjem pomoči pri obravnavanju primerov na zahtevo centrov Solvit. V zapletenih primerih to lahko vključuje zagotavljanje neformalnega pravnega svetovanja. Službe Komisije morajo odgovoriti na zahtevke za neformalno pravno svetovanje v dveh tednih. Takšno mnenje je zgolj neformalno in se za Komisijo ne more šteti kot zavezujoče;

                           (d)

                           upravljanjem in vzdrževanjem zbirke podatkov Solvit in javnega vmesnika ter z zagotavljanjem posebnega usposabljanja in gradiva za njeno lažjo uporabo v centrih Solvit;

                           (e)

                           spremljanjem kakovosti in uspešnosti centrov Solvit in obravnavanih primerov. Če gre za strukturni problem, bo Komisija pozorno spremljala primer in po potrebi zagotovila svetovanje in pomoč za rešitev tega problema. Komisija bo preučila, ali bi bilo treba v zvezi z nerešenimi strukturnimi težavami dodatno ukrepati;

                           (f)

                           zagotavljanjem ustrezne komunikacije med sistemi Solvit, CHAP (5) in EU Pilot (6), da se sprejmejo ustrezni nadaljnji ukrepi v zvezi z nerešenimi primeri Solvit, spremljajo strukturni primeri in preprečijo podvajanja pri obravnavi pritožb;

                           (g)

                           obveščanjem centrov Solvit na njihovo zahtevo o nadaljnjih ukrepih, ki jih je Komisija sprejela v zvezi z nerešenimi primeri, ko je bila pritožba vložena pri Komisiji.

               2.

               Kadar je to primerno, lahko Komisija pritožbe, ki jih je prejela, posreduje mreži Solvit, da bi se primer hitro in na neformalen način rešil, če se pritožnik s tem strinja.

         VII.   NADZOR KAKOVOSTI IN POROČANJE

               1.

               Centri Solvit bi morali redno nadzorovati kakovost primerov, ki jih obravnavajo v funkciji domačega in odgovornega centra, kot je podrobno opisano v priročniku za obravnavanje primerov.

               2.

               Službe Komisije bodo redno nadzorovale kakovost vseh primerov na splošno in o morebitnih težavah obveščale zadevne centre Solvit, ki bi morali sprejeti ustrezne ukrepe za odpravo ugotovljenih pomanjkljivosti.

               3.

               Komisija bo redno poročala o kakovosti in uspešnosti mreže Solvit. Poleg tega bo poročala o vrsti problemov, ki jih je mreža Solvit prejela, in o obravnavanih primerih v mreži Solvit, da bi se opredelili trendi ter preostali problemi na notranjem trgu. V tem okviru poročanja bo Komisija ločeno poročala o strukturnih primerih.

         VIII.   PREPOZNAVNOST MREŽE

               1.

               Komisija bo spodbujala znanje o sistemu Solvit in njegovo uporabo v evropskih organizacijah zainteresiranih strani in institucijah Unije ter bo izboljšala dostopnost in prisotnost mreže Solvit prek spleta.

               2.

               Države članice bi morale zagotoviti, da so na voljo uporabnikom prijazne informacije in je mogoče do storitev mreže Solvit enostavno dostopati, zlasti na vseh relevantnih spletnih straneh javne uprave.

               3.

               Države članice bi morale izvajati tudi dejavnosti za povečanje ozaveščenosti glede mreže Solvit med zainteresiranimi stranmi. Komisija bo zagotovila pomoč za takšne dejavnosti.

         IX.   SODELOVANJE Z DRUGIMI MREŽAMI IN KONTAKTNE TOČKE

               1.

               Da bi se prijaviteljem zagotovila učinkovita pomoč, bi morali centri Solvit sodelovati z drugimi evropskimi in nacionalnimi mrežami za zagotavljanje informacij in pomoči, kot so Tvoja Evropa, Europe Direct, Tvoja Evropa – nasveti, Evropska podjetniška mreža, evropski centri za varstvo potrošnikov, EURES, mreža FIN-NET ter evropske mreže varuhov človekovih pravic. Centri Solvit bi morali vzpostaviti tudi dobre delovne odnose z ustreznimi nacionalnimi člani Upravne komisije za usklajevanje socialne varnosti, da se omogoči učinkovito obravnavanje primerov s področja socialne varnosti.

               2.

               Centri Solvit bi morali biti v rednih stikih in tesno sodelovati s svojimi nacionalnimi kontaktnimi točkami EU Pilot, da se zagotovi ustrezna izmenjava informacij o primerih in pritožbah, ki jih prejmejo.

               3.

               Komisija bo olajšala to sodelovanje s takšnimi mrežami ter kontaktnimi točkami, kot je navedeno v točki 1 (7), med drugim z organizacijo skupnih dogodkov povezovanja mrež in z zagotavljanjem tehničnih zmožnosti za povezavo med njimi.

         X.   VAROVANJE OSEBNIH PODATKOV IN ZAUPNOST

   Obdelavo osebnih podatkov za namene tega priporočila, med drugim zlasti v zvezi z zahtevami po preglednosti in s pravicami oseb, na katere se podatki nanašajo, ureja uredba IMI. V skladu z navedeno uredbo bi moralo veljati naslednje:

               1.

               Prijaviteljem bi moralo biti omogočeno, da svoje pritožbe mreži Solvit predložijo prek javnega vmesnika, povezanega z informacijskim sistemom za notranji trg, ki ga da na voljo Komisija. Prijavitelji nimajo dostopa do zbirke podatkov Solvit.

               2.

               Domači in odgovorni centri bi morali imeti dostop do zbirke podatkov Solvit in biti zmožni obravnavati primer, v katerega so vključeni prek te zbirke podatkov. To vključuje dostop do osebnih podatkov prijavitelja.

               3.

               Drugi centri Solvit, ki ne sodelujejo pri obravnavi posameznega primera, in Komisija bi morali imeti dostop do anonimnih podatkov o primeru, ki je omejen samo na vpogled informacij.

               4.

               Domači center bi moral običajno razkriti identiteto prijavitelja odgovornemu centru za lažje reševanje težav. Prijavitelj bi moral biti o tem obveščen na začetku postopka in bi mu bilo treba ponuditi možnost, da ugovarja, pri čemer se v slednjem primeru identiteta prijavitelja ne bi smela razkriti.

               5.

               Informacije, ki jih je predložil prijavitelj, bi morali uporabljati odgovorni center in javni organi, ki jih pritožba zadeva, zgolj za namen reševanja primera. Uradniki, ki se ukvarjajo s to zadevo, obdelajo osebne podatke samo za namene, za katere so bili posredovani. Sprejeti bi bilo treba tudi ustrezne ukrepe za zaščito poslovno občutljivih informacij, ki ne vključujejo osebnih podatkov.

               6.

               Zadeva se lahko prenese v drugo mrežo ali organizacijo za reševanje problemov samo s soglasjem prijavitelja.

               7.

               Osebje Komisije bi moralo imeti dostop do osebnih podatkov prijaviteljev, samo kadar je to potrebno, da:

                           (a)

                           se prepreči vzporedno obravnavanje istega problema, predloženega Komisiji ali drugi instituciji Unije v okviru drugega postopka;

                           (b)

                           zagotovi neformalne pravne nasvete v skladu z Oddelkom VI;

                           (c)

                           sprejme odločitev glede morebitnih nadaljnjih ukrepov v zvezi z zadevami, ki jih že obravnava mreža Solvit;

                           (d)

                           reši tehnične težave zbirke podatkov Solvit.

               8.

               Osebni podatki, povezani s primeri Solvit, bi morali biti v informacijskem sistemu za notranji trg blokirani 18 mesecev po zaključku primera Solvit. Anonimizirani opisi zadev Solvit bi morali ostati v podatkovni zbirki Solvit in se lahko uporabijo za statistične namene ter namene poročanja in razvoja politike.

         XI.   DRUGE DOLOČBE

   To priporočilo nadomešča Priporočilo 2001/893/ES. Vsa sklicevanja na Priporočilo 2001/893/ES bi bilo treba razumeti kot sklicevanja na to priporočilo.
   XII.   DATUM UPORABE IN NASLOVNIKI

   To priporočilo se uporablja od 1. oktobra 2013.
   To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 17. septembra 2013

            Za Komisijo

         Michel BARNIER

            Član Komisije

      (1)  UL L 331, 15.12.2001, str. 79.

      (2)  COM(2012) 259 final.

      (3)  COM(2013) 269 final.

      (4)  UL L 316, 14.11.2012, str. 1.

      (5)  Complaint handling/Accueil des Plaignants – sistem evidentiranja pritožb pri Komisiji.

      (6)  COM(2007) 502 final.

      (7)  Ob sprejetju tega priporočila so tehnične zmožnosti za povezavo vzpostavljene z omrežjem Tvoja Evropa – nasveti, pripravljajo pa se tudi za mrežo Europe Direct.


title: Priporočilo Komisije z dne 11. junija 2013 o skupnih načelih za mehanizme kolektivnih opustitvenih in odškodninskih tožb v državah članicah v zvezi s kršitvami pravic iz prava Unije

text:
               26.7.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 201/60

         PRIPOROČILO KOMISIJE
   z dne 11. junija 2013
   o skupnih načelih za mehanizme kolektivnih opustitvenih in odškodninskih tožb v državah članicah v zvezi s kršitvami pravic iz prava Unije
   (2013/396/EU)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Unija si je postavila cilj ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, med drugim z olajšanjem dostopa do sodnega varstva, pa tudi cilj zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov.

               (2)

               V sodobnem gospodarstvu se včasih zgodi, da je zaradi enakih nezakonitih ravnanj, s katerimi trgovec ali več trgovcev oziroma drugih oseb krši pravice iz prava Unije, oškodovanih veliko ljudi („primer množičnega oškodovanja“). Ti imajo zato pravico zahtevati prenehanje takih ravnanj ali uveljavljati odškodnino.

               (3)

               Komisija je leta 2005 (1) sprejela zeleno knjigo o odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil in leta 2008 belo knjigo, ki je vključevala predloge politike v zvezi s posebnimi kolektivnimi pravnimi sredstvi zaradi kršitve protimonopolnih pravil (2). Leta 2008 je objavila zeleno knjigo o kolektivnih odškodninah za potrošnike (3), v letu 2011 pa je izvedla javno posvetovanje z naslovom „Za skladnejši evropski pristop h kolektivnim pravnim sredstvom“ (4).

               (4)

               Evropski parlament je 2. februarja 2012 sprejel resolucijo z naslovom „Usklajenemu evropskemu pristopu h kolektivnim tožbam naproti“, v kateri je pozval, naj bodo vsi predlogi s področja kolektivnih tožb v obliki horizontalnega okvira, ki bo vključeval skupna načela in nudil enoten dostop do sodnega varstva s kolektivnimi tožbami v Uniji ter še posebej, vendar ne izključno, obravnaval kršitve pravic potrošnikov. Ob tem je poudaril, da je treba ustrezno upoštevati pravno tradicijo in pravno ureditev posameznih držav članic ter okrepiti usklajevanje primerov dobre prakse med državami članicami (5).

               (5)

               Komisija je 11. junija 2013 objavila sporočilo z naslovom „Evropskemu horizontalnemu okviru za kolektivna pravna sredstva naproti“ (6), v katerem so povzeti dosedanji ukrepi ter mnenja zainteresiranih strani in Evropskega parlamenta, predstavljeno pa je tudi stališče Komisije o nekaterih osrednjih vprašanjih, povezanih s kolektivnimi pravnimi sredstvi.

               (6)

               Preprečevanje kršitev pravic iz prava Unije in nalaganje kazni zanje je ključna naloga javnega izvrševanja. Možnost oseb zasebnega prava, da uveljavljajo zahtevke na podlagi kršitev takih pravic, dopolnjuje javno izvrševanje. Kjer se to priporočilo nanaša na kršitev pravic iz prava Unije, so zajeti vsi primeri, v katerih so bile ali bi lahko bile fizične ali pravne osebe oškodovane zaradi kršitve pravil Unije.

               (7)

               Med področji, na katerih je dodatno zasebno uveljavljanje pravic iz prava Unije s kolektivnimi pravnimi sredstvi koristno, so varstvo potrošnikov, konkurenca, varstvo okolja, varstvo osebnih podatkov, zakonodaja o finančnih storitvah in varstvo vlagateljev. Načela iz tega priporočila bi bilo treba horizontalno in enotno uporabljati na navedenih področjih, pa tudi na vseh drugih področjih, na katerih bi bile ustrezne kolektivne opustitvene ali odškodninske tožbe v zvezi s kršitvami pravic, dodeljenih na podlagi prava Unije.

               (8)

               Individualne tožbe, na primer v postopku v sporih majhne vrednosti v potrošniških zadevah, so običajna orodja za obravnavo sporov, da se z njimi prepreči škoda, pa tudi zahteva odškodnina.

               (9)

               Vse države članice so poleg individualnih pravnih sredstev uvedle tudi različne vrste mehanizmov kolektivnih pravnih sredstev. Namen teh ukrepov je preprečiti in ustaviti nezakonita ravnanja ter zagotoviti odškodnino za škodo, povzročeno v primerih množičnega oškodovanja. Možnost združevanja in skupnega uveljavljanja zahtevkov lahko pomeni boljši dostop do sodnega varstva, zlasti kadar bi stroški individualnih tožb oškodovance odvrnili od tega, da bi se obrnili na sodišče.

               (10)

               Namen tega priporočila je olajšati dostop do sodnega varstva v zvezi s kršitvami pravic iz prava Unije in v ta namen priporočiti, naj vse države članice na nacionalni ravni uredijo sisteme kolektivnih pravnih sredstev, ki temeljijo na enakih osnovnih načelih v vsej Uniji, pri čemer je treba upoštevati pravne tradicije držav članic in onemogočiti zlorabe.

               (11)

               Evropski parlament in Svet sta na področju opustitvenih tožb že sprejela Direktivo 2009/22/ES o opustitvenih tožbah zaradi varstva interesov potrošnikov. (7) Vendar postopek opustitvene tožbe, uveden z Direktivo, osebam, ki trdijo, da so utrpele škodo zaradi nezakonitega ravnanja, ne omogoča, da bi prejele nadomestilo zanjo.

               (12)

               Nekatere države članice so uvedle različno obsežne postopke za vložitev kolektivnih odškodninskih tožb. Vendar se obstoječi postopki za vložitev zahtevkov v okviru kolektivnih pravnih sredstev med državami članicami zelo razlikujejo.

               (13)

               To priporočilo vsebuje več načel v zvezi s sodnimi in izvensodnimi kolektivnimi pravnimi sredstvi, ki bi jih bilo treba enotno uporabljati v vsej Uniji, ob upoštevanju različnih pravnih tradicij držav članic. Ta načela bi morala zagotavljati ohranitev temeljnih procesnih pravic strank in z ustreznimi varovalkami preprečevati zlorabe.

               (14)

               V tem priporočilu so obravnavane kolektivne odškodninske tožbe ter (če so ustrezne in upoštevne za posamezna načela) opustitvene tožbe. To ne vpliva na obstoječe sektorske mehanizme odškodninskih tožb na podlagi prava Unije.

               (15)

               Z mehanizmi kolektivnih pravnih sredstev bi bilo treba ohraniti procesna jamstva in jamstva strank v postopkih s civilnimi tožbami. Da bi se izognili razvoju kulture nepoštenega pravdanja v primerih množičnega oškodovanja, bi morali nacionalni mehanizmi kolektivnih pravnih sredstev vsebovati osnovna jamstva, opredeljena v tem priporočilu. Praviloma bi se bilo treba izogibati elementom, kot so kaznovalne odškodnine, moteči predhodni preiskovalni postopki in nagrada poroti, ki so večinoma nepoznani v pravnih tradicijah večine držav članic.

               (16)

               Učinkovit način za pridobitev odškodnine v primerih množičnega oškodovanja so lahko postopki alternativnega reševanja sporov. Ti bi morali vedno biti na voljo ob kolektivnih pravnih sredstvih ali kot njihov neobvezen element.

               (17)

               Procesno upravičenje za vložitev kolektivne tožbe je v državah članicah odvisno od vrste mehanizma kolektivnih pravnih sredstev. Pri nekaterih vrstah kolektivnih tožb, kot so skupinske tožbe, pri katerih lahko tožbo skupaj vložijo osebe, ki trdijo, da so bile oškodovane, je vprašanje procesnega upravičenja bolj jasno kot v primeru zastopniških tožb, kjer je treba vprašanje procesnega upravičenja posledično še pojasniti.

               (18)

               V primeru zastopniške tožbe bi morali imeti procesno upravičenje za vložitev zastopniške tožbe samo v ta namen potrjeni subjekti, imenovani zastopniški subjekti, ki izpolnjujejo nekatera zakonsko določena merila, ali javni organi. Od zastopniškega subjekta bi bilo treba zahtevati, da dokaže upravno in finančno zmogljivost za ustrezno zastopanje interesov tožnikov.

               (19)

               Razpoložljivost sredstev za financiranje postopkov s kolektivnimi pravnimi sredstvi bi morala biti urejena tako, da ne more omogočiti zlorabe sistema ali povzročiti navzkrižja interesov.

               (20)

               Za preprečitev zlorabe sistema in v interesu ustreznosti sodnega varstva bi morale biti kolektivne tožbe dovoljene samo, če so izpolnjeni zakonsko določeni pogoji za dopustnost.

               (21)

               Sodišča bi morala imeti ključno vlogo pri varovanju pravic in interesov vseh strank, udeleženih v kolektivnih tožbah, pa tudi pri učinkovitem vodenju postopkov s kolektivnimi tožbami.

               (22)

               Na pravnih področjih, na katerih je javni organ pristojen za sprejetje odločbe o ugotovitvi kršitve prava Unije, je treba zagotoviti doslednost med končno odločbo o navedeni kršitvi in izidom kolektivne tožbe. Poleg tega se v primeru kolektivnih tožb, vloženih po odločitvi javnega organa (nadaljnje tožbe), lahko domneva, da je javni interes in potrebo po preprečitvi zlorab, kar zadeva ugotovitev kršitve prava Unije, upošteval že javni organ.

               (23)

               V zvezi z okoljsko zakonodajo se v tem priporočilu upoštevajo določbe člena 9(3), (4) in (5) Konvencije Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah („Aarhuška konvencija“), ki spodbujajo širok dostop do pravnega varstva v okoljskih zadevah, določajo merila, ki bi jih bilo treba upoštevati v postopkih, vključno z merili, da morajo biti postopki pravočasni in ne pretirano dragi, oziroma obravnavajo obveščanje javnosti in preučitev mehanizmov pomoči.

               (24)

               Države članice bi morale najpozneje v dveh letih po objavi tega priporočila sprejeti ukrepe, potrebne za izvajanje načel, ki so v njem določena.

               (25)

               Države članice bi morale Komisiji poročati o izvajanju tega priporočila, Komisija pa bi morala na podlagi njihovega poročanja spremljati in ocenjevati ukrepe, ki so jih sprejele države članice.

               (26)

               Komisija bi morala v štirih letih po objavi tega priporočila oceniti, ali so za zagotovitev izpolnjevanja vseh ciljev iz tega priporočila potrebni nadaljnji ukrepi, vključno z zakonodajnimi ukrepi. Zlasti bi morala oceniti izvajanje tega priporočila in njegov učinek na dostop do sodnega varstva, pravico do pridobitve nadomestila, potrebo po preprečitvi nepoštenega pravdanja ter na delovanje enotnega trga, gospodarstvo Evropske unije in zaupanje potrošnikov –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   I.   NAMEN IN VSEBINA

               1.

               Namen tega priporočila je olajšati dostop do sodnega varstva, ustaviti nezakonita ravnanja in oškodovancem omogočiti pridobitev nadomestila v primerih množičnega oškodovanja zaradi kršitev pravic iz prava Unije, ob tem pa zagotoviti ustrezna procesna jamstva za preprečitev nepoštenega pravdanja.

               2.

               Vse države članice bi morale na nacionalni ravni urediti mehanizme kolektivnih pravnih sredstev za opustitvene in odškodninske zahtevke, pri katerih se upoštevajo osnovna načela iz tega priporočila. Ta načela bi morala biti skupna v vsej Uniji, hkrati pa bi bilo treba upoštevati različne pravne tradicije držav članic. Države članice bi morale zagotoviti, da so postopki s kolektivnimi pravnimi sredstvi pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi.

         II.   OPREDELITEV POJMOV IN PODROČJE UPORABE

               3.

               V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

                           (a)

                           „kolektivno pravno sredstvo“ pomeni (i) pravni mehanizem, na podlagi katerega lahko dve ali več fizičnih ali pravnih oseb ali subjekt, pooblaščen za vložitev zastopniške tožbe, skupaj zahtevajo ustavitev nezakonitega ravnanja (kolektivna opustitvena tožba); (ii) pravni mehanizem, na podlagi katerega lahko dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, ki trdijo, da so bile oškodovane v primeru množičnega oškodovanja, ali subjekt, pooblaščen za vložitev zastopniške tožbe, skupaj zahtevajo nadomestilo (kolektivna odškodninska tožba);

                           (b)

                           „primer množičnega oškodovanja“ pomeni primer, v katerem dve ali več fizičnih ali pravnih oseb trdi, da so bile oškodovane zaradi iste nezakonite dejavnosti ene ali več fizičnih ali pravnih oseb;

                           (c)

                           „odškodninska tožba“ pomeni tožbo, s katero se pri nacionalnem sodišču vloži odškodninski zahtevek;

                           (d)

                           „zastopniška tožba“ pomeni tožbo, ki jo zastopniški subjekt, v ta namen potrjen subjekt ali javni organ vloži v imenu dveh ali več fizičnih ali pravnih oseb, ki trdijo, da so izpostavljene tveganju, da bodo oškodovane, ali da so bile oškodovane v primeru množičnega oškodovanja, pri čemer navedene osebe niso stranke v postopku;

                           (e)

                           „kolektivna nadaljnja tožba“ pomeni kolektivno odškodninsko tožbo, ki se vloži po tem, ko javni organ sprejme končno odločbo, s katero ugotovi kršitev prava Unije.

                     V tem priporočilu so opredeljena skupna načela, ki bi jih bilo treba uporabljati v vseh primerih kolektivnih pravnih sredstev, pa tudi načela, ki se posebej nanašajo bodisi na opustitveno kolektivno tožbo bodisi na odškodninsko kolektivno tožbo.

         III.   NAČELA, KI SO SKUPNA KOLEKTIVNIM OPUSTITVENIM IN ODŠKODNINSKIM TOŽBAM

      Procesno upravičenje za vložitev zastopniške tožbe

               4.

               Države članice bi morale imenovati zastopniške subjekte, ki lahko vložijo zastopniške tožbe na podlagi jasno opredeljenih pogojev za upravičenost. Ti pogoji bi morali vključevati vsaj naslednje zahteve:

                           (a)

                           subjekt bi moral imeti nepridobitno naravo;

                           (b)

                           obstajati bi morala neposredna povezava med glavnimi cilji subjekta in pravicami iz prava Unije, ki naj bi bile kršene in v zvezi s katerimi se vlaga tožba, ter

                           (c)

                           subjekt bi moral imeti zadostno zmogljivost v smislu finančnih sredstev, človeških virov in pravnega znanja za zastopanje več tožnikov v njihovem najboljšem interesu.

               5.

               Države članice bi morale zagotoviti, da imenovani subjekt izgubi svoj status, če eden ali več pogojev ni več izpolnjenih.

               6.

               Države članice bi morale zagotoviti, da lahko zastopniške tožbe vložijo samo subjekti, ki so bili predhodno uradno imenovani, kot se priporoča v točki 4, ali subjekti, ki so jih nacionalni organi držav članic ali sodišča posebej potrdili za posamezno zastopniško tožbo.

               7.

               Države članice bi morale poleg tega oziroma kot drugo možnost za vlaganje zastopniških tožb pooblastiti javne organe.

      Dopustnost vloge

               8.

               Države članice bi morale čim prej v postopku zagotoviti preverjanje, da se primeri, v katerih niso izpolnjeni pogoji za kolektivne tožbe, in očitno neutemeljeni primeri ne nadaljujejo.

               9.

               Sodišča bi morala v ta namen na lastno pobudo izvesti potrebno preverjanje.

      Obveščanje o kolektivni tožbi

               10.

               Države članice bi morale zagotoviti, da lahko zastopniški subjekti ali skupina tožnikov razširjajo informacije o zatrjevani kršitvi pravic iz prava Unije in svoji nameri, da vložijo opustitveno tožbo za ustavitev kršitve, pa tudi o primeru množičnega oškodovanja in svoji nameri, da vložijo odškodninsko tožbo v obliki kolektivnega pravnega sredstva. Enake možnosti bi morali imeti zastopniški subjekt, v ta namen potrjen subjekt, javni organ ali skupina tožnikov tudi glede obveščanja o tekočih postopkih z odškodninskimi tožbami.

               11.

               Pri metodah razširjanja informacij bi bilo treba upoštevati posebne okoliščine zadevnega primera množičnega oškodovanja, svobodo izražanja, pravico do obveščanja in pravico do varstva ugleda ali vrednosti podjetja toženca, preden se z dokončno sodbo sodišča ugotovi njena odgovornost za domnevno kršitev ali škodo.

               12.

               Metode razširjanja informacij ne posegajo v pravila Unije o trgovanju z notranjimi informacijami in tržni manipulaciji.

      Plačilo stroškov postopka stranke, ki v postopku uspe

               13.

               Države članice bi morale zagotoviti, da stranka, ki v postopku s kolektivno tožbo ne uspe, v skladu s pogoji iz zadevne nacionalne zakonodaje plača nujne stroške postopka stranke, ki je v postopku uspela (načelo „kdor izgubi, plača“).

      Financiranje

               14.

               Od tožnika bi bilo treba na začetku postopka zahtevati, da sodišču prijavi izvor sredstev, ki jih bo uporabil za financiranje sodnega postopka.

               15.

               Sodišču bi moralo biti dovoljeno, da postopek ustavi, če v primeru uporabe finančnih sredstev, ki jih zagotovi tretja oseba:

                           (a)

                           obstaja navzkrižje interesov med tretjo osebo ter tožnikom in člani njegovega kolektiva;

                           (b)

                           tretja oseba nima zadostnih sredstev za izpolnitev finančnih obveznosti do tožnika, ki je začel postopek s kolektivnim pravnim sredstvom;

                           (c)

                           tožnik nima zadostnih sredstev za poplačilo stroškov nasprotne stranke, če v postopku s kolektivno tožbo ne bi uspel.

               16.

               Države članice bi morale zagotoviti, da je v primerih, ko kolektivno tožbo financira tretja oseba, ki je oseba zasebnega prava, prepovedano, da bi takšna tretja oseba:

                           (a)

                           skušala odločilno vplivati na procesne odločitve tožnika, vključno z odločitvami za poravnavo;

                           (b)

                           financirala kolektivno tožbo zoper tožnika, ki je konkurent financerja, ali zoper tožnika, od katerega je financer odvisen;

                           (c)

                           za zagotovljena finančna sredstva zaračunala previsoke obresti.

      Čezmejne zadeve

               17.

               Države članice bi morale zagotoviti, da pri sporih, ki se nanašajo na fizične ali pravne osebe iz več držav članic, nacionalna pravila o dopustnosti ali procesnem upravičenju tujih skupin tožnikov ali zastopniških subjektov iz drugih nacionalnih pravnih sistemov ne preprečujejo skupne kolektivne tožbe pred enim sodiščem.

               18.

               Vsakemu zastopniškemu subjektu, ki mu je država članica predhodno uradno priznala procesno upravičenje za vložitev zastopniških tožb, bi moralo biti dovoljeno, da se obrne na sodišče v državi članici, ki ima pristojnost za odločanje v primeru množičnega oškodovanja.

         IV.   POSEBNA NAČELA V ZVEZI S KOLEKTIVNIMI OPUSTITVENIMI TOŽBAMI

      Hitri postopki za zahtevke za opustitvene odredbe

               19.

               Sodišča in pristojni javni organi bi morali zahtevke za opustitvene odredbe, s katerimi se zahteva ustavitev ali prepoved kršitve pravic iz prava Unije, obravnavati z zahtevano nujnostjo in po potrebi v okviru skrajšanega postopka, da se prepreči morebitno nadaljnje oškodovanje zaradi take kršitve.

      Učinkovito izvrševanje opustitvenih odredb

               20.

               Države članice bi morale predpisati ustrezne sankcije za toženca, ki v postopku ne uspe, da se zagotovi učinkovito upoštevanje opustitvene odredbe, vključno s plačilom fiksnega zneska za vsak dan zamude ali drugega zneska, določenega z nacionalno zakonodajo.

         V.   POSEBNA NAČELA V ZVEZI S KOLEKTIVNIMI ODŠKODNINSKIMI TOŽBAMI

      Sestava kolektiva tožnika po načelu „privolitve“

               21.

               Kolektiv tožnika bi moral biti sestavljen na podlagi izrecnega soglasja fizičnih ali pravnih oseb, ki trdijo, da so bile oškodovane (načelo „privolitve“). Vsako izjemo od tega pravila, na podlagi zakona ali po odredbi sodišča, morajo upravičevati razlogi ustreznosti sodnega varstva.

               22.

               Član kolektiva tožnika bi moral imeti možnost, da tožnika zapusti kadar koli pred izrekom dokončne sodbe ali drugačne rešitve zadeve, pod enakimi pogoji, kot veljajo za umik individualnih tožb, ne da bi izgubil možnost, da svoje zahtevke uveljavlja v drugačni obliki, če to ne slabi ustreznosti sodnega varstva.

               23.

               Fizičnim ali pravnim osebam, ki trdijo, da so bile oškodovane v istem primeru množičnega oškodovanja, bi bilo treba omogočiti, da se tožniku pridružijo kadar koli pred izrekom sodbe ali drugačno rešitvijo zadeve, če to ne slabi ustreznosti sodnega varstva.

               24.

               Toženec bi moral biti obveščen o sestavi kolektiva tožnika in vseh spremembah te sestave.

      Kolektivno alternativno reševanje sporov in kolektivne poravnave

               25.

               Države članice bi morale zagotoviti, da se stranki v sporu zaradi množičnega oškodovanja spodbudita k sporazumni ali izvensodni rešitvi spora o odškodnini, tako v fazi pred obravnavo kot tudi med civilnim postopkom, pri čemer je treba upoštevati tudi zahteve iz Direktive 2008/52/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o nekaterih vidikih mediacije v civilnih in gospodarskih zadevah (8).

               26.

               Države članice bi morale zagotoviti, da mehanizme kolektivnih pravnih sredstev spremljajo ustrezna sredstva kolektivnega alternativnega reševanja sporov, ki so strankama na voljo med sodnim postopkom in po njem. Uporaba takih sredstev bi morala biti odvisna od soglasja strank, udeleženih v zadevi.

               27.

               Vsak zastaralni rok v zvezi z zahtevki bi moral biti prekinjen od trenutka, ko se stranki dogovorita, da bosta spor skušali rešiti v postopku alternativnega reševanja sporov, pa vsaj do trenutka, ko se ena ali obe stranki izrecno umakneta iz navedenega postopka alternativnega reševanja spora.

               28.

               Zakonitost zavezujočega izida kolektivne poravnave bi morala preverjati sodišča, ob upoštevanju ustreznega varstva interesov in pravic vseh udeleženih strank.

      Pravno zastopanje in odvetniške nagrade

               29.

               Države članice bi morale zagotoviti, da odvetniške nagrade in metoda, po kateri se izračunajo, ne spodbujajo sodnih sporov, ki z vidika interesov katere koli od strank niso nujni.

               30.

               Države članice ne bi smele dovoliti odvetniških nagrad, vezanih na višino odškodnine, ki bi lahko povzročile take spodbude. Države članice, ki izjemoma dovoljujejo takšne nagrade, bi morale zagotoviti ustrezno nacionalno ureditev navedenih nagrad v zadevah na podlagi kolektivnih pravnih sredstev, pri čemer bi bilo treba zlasti upoštevati pravico članov kolektiva tožnika do polnega nadomestila.

      Prepoved kaznovalnih odškodnin

               31.

               Nadomestilo, dodeljeno fizičnim ali pravnim osebam, oškodovanim v primeru množičnega oškodovanja, ne bi smelo biti višje od nadomestila, ki bi bilo dodeljeno, če bi se zahtevek uveljavljal z individualnimi tožbami. Zlasti bi morale biti prepovedane kaznovalne odškodnine, ki bi pripeljale do previsokega nadomestila tožniku za utrpelo škodo.

      Financiranje kolektivnih odškodninskih tožb

               32.

               Kadar kolektivne odškodninske tožbe financira tretja oseba, ki je oseba zasebnega prava, bi morale države članice zagotoviti, da je poleg splošnih načel financiranja prepovedano, da bi bili plačilo financerju ali obresti, ki jih ta zaračuna, odvisni od zneska dosežene poravnave ali dodeljenega nadomestila, razen če tako ureditev financiranja nadzoruje javni organ, da se zavarujejo interesi strank.

      Kolektivne nadaljnje tožbe

               33.

               Na pravnih področjih, na katerih je javni organ pristojen za sprejetje odločbe o kršitvi prava Unije, bi morale države članice zagotoviti, da se kolektivne tožbe praviloma začnejo šele po tem, ko so končani vsi postopki javnega organa, ki so se začeli pred vložitvijo zasebne tožbe. Če se postopek javnega organa začne po vložitvi kolektivne tožbe, bi se moralo sodišče izogibati sprejetju odločitve v nasprotju z odločbo, ki jo namerava sprejeti javni organ. Sodišče lahko v ta namen prekine postopek s kolektivno tožbo, dokler ni končan postopek javnega organa.

               34.

               Države članice bi morale zagotoviti, da v zadevi na podlagi kolektivne nadaljnje tožbe osebe, ki trdijo, da so bile oškodovane, zaradi izteka prekluzivnih ali zastaralnih rokov ne izgubijo možnosti uveljavljanja odškodninskih zahtevkov pred koncem postopka javnega organa.

         VI.   SPLOŠNE INFORMACIJE

      Register kolektivnih tožb

               35.

               Države članice bi morale vzpostaviti nacionalni register kolektivnih tožb.

               36.

               Nacionalni register bi moral biti vsem zainteresiranim strankam na voljo brezplačno v elektronski ali drugačni obliki. Na spletiščih, na katerih so objavljeni registri, bi moral biti zagotovljen dostop do celovitih in nepristranskih informacij o mehanizmih, ki so na voljo za pridobitev nadomestila, vključno z izvensodnimi mehanizmi.

               37.

               Države članice bi si morale ob pomoči Komisije prizadevati za usklajenost informacij, zbranih v registrih, in njihovo povezljivost.

         VII.   NADZOR IN POROČANJE

               38.

               Države članice bi morale načela iz tega priporočila v nacionalne sisteme kolektivnih pravnih sredstev uvesti najpozneje do 26. julija 2015.

               39.

               Države članice bi morale zbirati zanesljive letne statistične podatke o številu izvensodnih in sodnih postopkov s kolektivnimi pravnimi sredstvi ter informacije o strankah, vsebini in izidu zadev.

               40.

               Države članice bi morale informacije, zbrane v skladu s točko 39, vsako leto sporočiti Komisiji, prvič najpozneje do 26. julija 2016.

               41.

               Komisija bi morala oceniti izvajanje priporočila na podlagi praktičnih izkušenj najpozneje do 26. julija 2017. V okviru tega bi morala zlasti oceniti njegov učinek na dostop do sodnega varstva, pravico do odškodnine, potrebo po preprečitvi nepoštenega pravdanja ter na delovanje enotnega trga, MSP, konkurenčnost gospodarstva Evropske unije in zaupanje potrošnikov. Ob tem bi morala tudi oceniti, ali bi bilo treba predlagati nadaljnje ukrepe za utrditev in okrepitev horizontalnega pristopa, izraženega v priporočilu.

      Končne določbe

               42.

               Priporočilo bi moralo biti objavljeno v Uradnem listu Evropske unije.

      V Bruslju, 11. junija 2013

            Za Komisijo

            Predsednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  COM(2005) 672, 19.12.2005.

      (2)  COM(2008) 165, 2.4.2008.

      (3)  COM(2008) 794, 27.11.2008.

      (4)  COM(2010) 135 final, 31.3.2010.

      (5)  2011/2089(INI)

      (6)  COM(2013) 401 final.

      (7)  UL L 110, 1.5.2009, str. 30.

      (8)  UL L 136, 24.5.2008, str. 3.


title: Priporočilo Sveta z dne 14. julija 2015 v zvezi z nacionalnim programom reform Združenega kraljestva za leto 2015 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Združenega kraljestva za leto 2015

text:
               18.8.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 272/21

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 14. julija 2015
   v zvezi z nacionalnim programom reform Združenega kraljestva za leto 2015 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Združenega kraljestva za leto 2015
   (2015/C 272/06)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 9(2) Uredbe,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (2) in zlasti člena 6(1) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Evropski svet je 26. marca 2010 potrdil predlog Komisije, da začne izvajati novo strategijo za delovna mesta in rast Evropa 2020, ki temelji na okrepljenem usklajevanju ekonomskih politik. Strategija se osredotoča na ključna področja, na katerih je potrebno ukrepanje za povečanje potenciala Evrope za trajnostno rast in konkurenčnost.

               (2)

               Svet je na predlog Komisije 14. julija 2015 sprejel Priporočilo o širših smernicah ekonomskih politik držav članic in Unije ter 21. oktobra 2010 sklep o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (3). Skupaj tvorita „integrirane smernice“ in države članice so bile pozvane, naj jih upoštevajo v nacionalnih ekonomskih politikah in politikah zaposlovanja.

               (3)

               Svet je 8. julija 2014 sprejel priporočilo (4) v zvezi z nacionalnim programom reform Združenega kraljestva za leto 2014 in dal mnenje o posodobljenem konvergenčnem programu Združenega kraljestva za leto 2014.

               (4)

               Komisija je 28. novembra 2014 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2015. Komisija je isti dan na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem je bilo Združeno kraljestvo opredeljeno kot ena od držav članic, za katere je treba opraviti poglobljeni pregled.

               (5)

               Evropski svet je 18. decembra 2014 potrdil prednostne naloge za spodbujanje naložb, okrepitev strukturnih reform ter prizadevanje za odgovorno in rasti prijazno konsolidacijo javnih financ.

               (6)

               Komisija je 26. februarja 2015 objavila poročilo o državi za Združeno kraljestvo za leto 2015. V njem je bil ocenjen napredek Združenega kraljestva pri izvajanju priporočil za posamezne države, sprejetih 8. julija 2014. Poročilo o državi vsebuje tudi rezultate poglobljenega pregleda v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 1176/2011. Na podlagi opravljene analize Komisija ugotavlja, da v Združenem kraljestvu obstajajo makroekonomska neravnotežja, zaradi katerih so potrebni ukrepi politike in spremljanje. Pozornost je še naprej treba namenjati zlasti tveganjem, povezanim z visoko zadolženostjo gospodinjstev, ki je povezana tudi s strukturnimi značilnostmi nepremičninskega trga. Trdnost gospodarstva in finančnega sektorja se je povečala. Vendar bo stanovanj še naprej primanjkovalo, kar bo verjetno botrovalo visokim cenam stanovanj v srednjeročnem obdobju, stanovanjski sektor pa bo zato tudi v prihodnje manj odporen na tveganja.

               (7)

               Združeno kraljestvo je 26. marca 2015 predložilo nacionalni program reform za leto 2015 in svoj konvergenčni program za leto 2015. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

               (8)

               Za Združeno kraljestvo trenutno velja korektivni del Pakta za stabilnost in rast. Vlada v konvergenčnem programu za obdobje 2014–2015 načrtuje izboljšanje nominalnega primanjkljaja, in sicer s 4,3 % BDP v obdobju 2015–2016 na 2,2 % BDP v obdobju 2016–2017, tako da se do obdobja 2019–2020 doseže presežek v višini 0,1 % BDP. Konvergenčni program ne vključuje srednjeročnega cilja. Predvideno je, da bo delež javnega dolga v BDP najvišji v obdobju 2015–2016, ko naj bi znašal 88,8 %, nato pa naj bi do obdobja 2019–2020 postopno upadel na 81,4 %. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2015 se ne pričakuje, da bi Združeno kraljestvo odpravilo čezmerni primanjkljaj do roka, ki ga je Svet določil na obdobje 2014–2015. Poleg tega je bil fiskalni napor manjši, kot je priporočil Svet. Zato je Svet 19. junija v skladu s členom 126(8) PDEU odločil, da Združeno kraljestvo ni sprejelo učinkovitih ukrepov na podlagi Priporočila Sveta v zvezi s čezmernim primanjkljajem z dne 2. decembra 2009, ter izdal novo priporočilo, v katerem je Združeno kraljestvo pozval, naj čezmerni primanjkljaj odpravi do obdobja 2016–2017. Konvergenčni program je združljiv z novim rokom 2016–2017, določenim v okviru postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je verjeten. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2015 se predvideva, da bo Združeno kraljestvo izvedlo priporočeni fiskalni napor in do roka, torej do obdobja 2016–2017, odpravilo čezmerni primanjkljaj. Ukrepi za podporo načrtovanim ciljem glede primanjkljaja od obdobja 2015–2016 dalje so že opredeljeni, treba pa je podrobneje določiti omejitve namenskih resornih odhodkov. Svet na podlagi ocene konvergenčnega programa in ob upoštevanju pomladanske napovedi Komisije iz leta 2015 pričakuje, da bo Združeno kraljestvo izpolnjevalo določbe Pakta za stabilnost in rast.

               (9)

               Visoka, morda tudi čezmerna raven zadolženosti gospodinjstev je bila opredeljena kot potencialno makroekonomsko neravnotežje, ki predstavlja tveganje za gospodarstvo Združenega kraljestva. Čeprav se zadolženost sektorja gospodinjstev še naprej rahlo zmanjšuje, je še vedno visoka, zaradi česar je Združeno kraljestvo dovzetno za tveganja, ki bi lahko vplivala na gospodarsko rast in finančno stabilnost. Sredi leta 2014 je Odbor za finančno politiko Banke Anglije napovedal dva ukrepa za ublažitev tveganj, povezanih z visoko zadolženostjo gospodinjstev. Priporočil je, naj hipotekarni posojilodajalci za oceno sposobnosti izpolnjevanja obveznosti posojilojemalcev do bank v primeru zvišanja obrestnih mer uporabijo „obremenitvene teste glede obrestnih mer“. Priporočil je tudi, naj hipotekarni posojilodajalci omejijo delež hipotek, pri katerih je razmerje med posojilom in prihodkom 4,5 ali več, na 15 % novih hipotek. Učinek teh ukrepov bi bilo treba pozorno spremljati.
               Izvajati se je začelo več reform nacionalnega okvira politike prostorskega načrtovanja, vendar verjetno ne bodo imele kratkoročnih učinkov. Treba je podrobno spremljati odziv lokalnih organov na reformo za povečanje ponudbe stanovanj.

               (10)

               Rezultati na trgu dela v Združenem kraljestvu so v zadnjih letih dobri, tako pa naj bi ostalo tudi v prihodnje. Stopnja zaposlenosti je v letu 2014 dosegla 76,5 %, pri čemer je stopnja brezposelnosti še naprej upadala, in sicer je dosegla 6 %, po napovedih pa se bo v letu 2015 še naprej zniževala. Kljub pozitivnemu trendu v zvezi z rezultati na trgu dela socialni izzivi ostajajo. Delež ljudi, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, se je nekoliko povečal, in sicer s 13 % v letu 2012 na 13,2 % v letu 2013, pri čemer povprečje EU znaša 10,7 %. Na področju dela s skrajšanim delovnim časom je razlika med deležema žensk (42,6 % leta 2013) in moških (13,2 % leta 2013) ena najvišjih v Uniji. Odstotek žensk, ki so neaktivne ali zaposlene s skrajšanim delovnim časom zaradi osebnih in družinskih obveznosti (12,5 %), je bil v letu 2013 skoraj dvakrat višji od povprečja EU (6,3 %). Nadaljnja izziva predstavljata zaposlovanje mladih in sodelovanje delodajalcev na področju vajeništva. V zvezi z zaposlovanjem mladih se je treba osredotočiti tudi na izobraževanje in usposabljanje. Velik delež mladih ima razmeroma nizko raven osnovnih znanj. Izvajanje ukrepov glede reforme na področju socialne varnosti in otroškega varstva je bilo doslej omejeno. V Združenem kraljestvu je delež otrok, ki živijo v gospodinjstvih brez delovno aktivnih članov, še vedno med najvišjimi v Uniji. Čeprav se je ponudba v okviru sistema otroškega varstva v zadnjem času povečala, pa ostaja razpoložljivost cenovno dostopnega in visokokakovostnega otroškega varstva za polni delovni čas ključno vprašanje.

               (11)

               Povečanje javnih in zasebnih vlaganj bi pripomoglo k izboljšanju produktivnosti in konkurenčnosti, kar je ključni izziv za Združeno kraljestvo. Potreba po zagotovitvi visokokakovostnih naložb v infrastrukturo se odraža v nacionalnem infrastrukturnem načrtu iz decembra 2014, ki je bil posodobljen in razširjen. Velik del načrta naj bi financiral zasebni sektor, vendar vprašanja glede njegovega vložka ostajajo odprta. To predstavlja tveganje za uspeh načrta, čeprav je bil pri zagotavljanju pravočasnih informacij o njegovem izvajanju dosežen znaten napredek. Združeno kraljestvo bi moralo, zlasti prek prihodnjega pregleda poslovnega davka, zagotoviti, da sistemi obdavčevanja podjetij spodbujajo naložbe.

               (12)

               V okviru evropskega semestra je Komisija izvedla obsežno analizo ekonomske politike Združenega kraljestva in jo objavila v poročilu o državi za leto 2015. Prav tako je ocenila konvergenčni program in nacionalni program reform ter ukrepanje po priporočilih, ki jih je Združeno kraljestvo prejelo v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni EU v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialno-ekonomsko politiko v Združenem kraljestvu, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami EU. Priporočila v okviru evropskega semestra so izražena v priporočilih 1 do 3 spodaj.

               (13)

               Svet je ob upoštevanju te ocene proučil konvergenčni program, njegovo mnenje (5) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 spodaj.

               (14)

               Svet je ob upoštevanju poglobljenega pregleda, ki ga je opravila Komisija, in te ocene preučil nacionalni program reform in konvergenčni program. Njegova priporočila v skladu s členom 6 Uredbe (EU) št. 1176/2011 so izražena v priporočilih 2 in 3 spodaj –

         PRIPOROČA, da Združeno kraljestvo v obdobju 2015–2016 ukrepa tako, da:

               1.

               Sprejme učinkovite ukrepe v okviru postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem in si prizadeva trajno odpraviti čezmerni primanjkljaj do obdobja 2016–2017, zlasti s prednostno obravnavo naložb v osnovna sredstva.

               2.

               Sprejme nadaljnje ukrepe za povečanje ponudbe v stanovanjskem sektorju, vključno z izvajanjem reform nacionalnega okvira politike prostorskega načrtovanja.

               3.

               S krepitvijo sodelovanja delodajalcev pri zagotavljanju vajeništev odpravlja neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih. Sprejme ukrepe za nadaljnje zmanjšanje števila mladih z nizkim osnovnim znanjem. Še izboljša razpoložljivost cenovno dostopnega in visokokakovostnega otroškega varstva za polni delovni čas.

      V Bruslju, 14. julija 2015

            Za Svet

            Predsednik

         P. GRAMEGNA

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

      (3)  Ohranjen s Sklepom Sveta 2014/322/EU z dne 6. maja 2014 o smernicah za politike zaposlovanja držav članic za 2014 (UL L 165, 4.6.2014, str. 49).

      (4)  Priporočilo Sveta z dne 8. julija 2014 v zvezi z nacionalnim programom reform Združenega kraljestva za leto 2014 in mnenje Sveta o programu Združenega kraljestva za stabilnost za leto 2014 (UL C 247, 29.7.2014, str. 136).

      (5)  V skladu s členom 9(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 9 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated convergence programme of Estonia, 2006-2010

text:
Pomembno pravno obvestilo

|

52007SC0189

	[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |Bruselj, 13.2.2007SEC(2007) 189 konč.PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s členom 9(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Estonije, 2006–2010(predložila Komisija)OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM1. SPLOšNO OZADJEPakt stabilnosti in rasti, ki je začel veljati 1. julija 1998, temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje razmer za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest. Reforma Pakta iz leta 2005 je potrdila njegovo koristnost pri utrjevanju proračunske discipline, je pa poskusila okrepiti njegovo učinkovitost in gospodarsko podlago ter zavarovati dolgoročno vzdržnost javnih financ.Uredba Sveta (ES) št. 1466/97 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], ki je del Pakta stabilnosti in rasti, določa, da morajo države članice Svetu in Komisiji predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe ter njihove letne dopolnitve (države članice, ki so že sprejele enotno valuto, predložijo programe stabilnosti ali njihove dopolnitve, države članice, ki je še niso sprejele, predložijo konvergenčne programe oziroma njihove dopolnitve). Prvi konvergenčni program Estonije je bil predložen maja 2004. V skladu z Uredbo je Svet na podlagi priporočila Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom podal mnenje 5. julija 2004. V skladu z istim postopkom Komisija oceni dopolnitve programov stabilnosti in konvergenčnih programov, preuči jih prej navedeni odbor, po potrebi pa jih preuči še Svet.2. OZADJE OCENE DOPOLNITVE PROGRAMAKomisija je preučila najnovejšo dopolnitev konvergenčnega programa Estonije, predloženo 1. decembra 2006, in sprejela priporočilo za zadevno mnenje Sveta (glej okvir z glavnimi točkami ocene).Kot ozadje za oceno proračunske strategije v novem konvergenčnem programu naslednji odstavki povzemajo:1.  gospodarsko in proračunsko uspešnost zadnjih desetih let,2.  najnovejšo oceno stanja države pri preventivnem delu Pakta stabilnosti in rasti (povzetek mnenja Sveta o predhodni dopolnitvi konvergenčnega programa) in3.  oceno Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006.2.1. Nedavna ekonomska in proračunska uspešnostEstonija je uspešno opravila prehod na delujoče tržno gospodarstvo in trenutno beleži eno izmed najvišjih stopenj gospodarske rasti v EU. Za trg dela in proizvodni trg je značilna izjemna prožnost. Znatno povišanje plač v povezavi z občutnim povečanjem produktivnosti je državi omogočilo, da se je hitro približala EU, kar zadeva življenjski standard. Skupaj z veliko izvozno močjo je bilo v preteklih letih zelo pospešeno tudi domače povpraševanje. Estonija se prav zaradi svojega uspeha v zadnjem času sooča z novimi izzivi. Po več letih hitre rasti se gospodarstvo srečuje z omejitvami zmogljivosti, zlasti na čedalje bolj izčrpanem trgu dela. Na veliko tveganje pregrevanja kažejo povečanje ključne inflacije, obsežni zunanji primanjkljaj in močna rast posojil, ki je povzročila razcvet trga nepremičnin.2.2. Ocena v mnenju Sveta o predhodnem programuSvet je 14. februarja 2006 sprejel mnenje o predhodni dopolnitvi konvergenčnega programa, ki zajema obdobje 2005–2009. Svet je mnenja, da je „proračunski položaj na splošno zdrav in proračunska strategija zagotavlja dober zgled proračunske politike v skladu s Paktom stabilnosti in rasti“. Glede na „proračunski rezultat v letu 2005, ki je znatno boljši od ocenjenega v programu, in potrebo po izognitvi procikličnim politikam“ je Svet pozval Estonijo, naj si „prizadeva za večji proračunski presežek v letu 2006 in naslednjih letih, da se še naprej spodbuja zmanjševanje neravnovesja v zunanjem saldu“.2.3. Ocena Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006Poročilo o izvajanju nacionalnega programa reform Estonije, ki ga določa prenovljena lizbonska strategija za rast in delovna mesta, je bilo predloženo 12. oktobra 2006. Nacionalni program reform Estonije kot ključne izzive ali prednostne naloge opredeljuje: Raziskave in razvoj ter inovacije in zaposlovanje.Ocena Komisije tega programa (sprejeta kot del letnega poročila o napredku[2] iz decembra 2006) je pokazala, da Estonija zelo dobro napreduje pri izvajanju nacionalnega programa reform. Poleg tega si v veliki meri prizadeva za zagotovitev skladnosti med nacionalnim programom reform in kohezijsko politiko.Glede na opravljen napredek se Estonijo spodbuja, da se usmeri tudi na naslednja področja: izobraževanje in vseživljenjsko učenje, raziskave in razvoj ter inovacije, politika konkurence, prožnost trga dela in aktivne politike na trgu dela.Okvir: glavne točke za oceno Kot določata člen 5(1) (za programe stabilnosti) in člen 9(1) (za konvergenčne programe) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97, ocena upošteva naslednje točke: ali so ekonomske predpostavke, na katerih temelji program, verjetne; srednjeročni proračunski cilj, ki ga je predložila država članica, in ali so prilagoditvene poti za njegovo dosego ustrezne; ali ukrepi, sprejeti in/ali predlagani za upoštevanje teh prilagoditvenih poti, zadoščajo za uresničitev srednjeročnega cilja v okviru konjunkturnega cikla; ali so pri oceni prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja prizadevanja za usklajevanje večja v času dobrih gospodarskih razmer, medtem ko so lahko prizadevanja v času slabih gospodarskih razmer manjša, in ali si za države članice euroobmočja in MDT II zadevna država članica prizadeva za letno izboljšanje svojega proračunskega stanja, iz katerega so izločeni vplivi konjunkture ter enkratnih in začasnih ukrepov, z 0,5 % BDP kot merilom za dosego srednjeročnega proračunskega cilja; izvajanje večjih strukturnih reform, ki imajo neposredne dolgoročne učinke na prihranek pri izdatkih (vključno s spodbujanjem potencialne rasti) in torej preverljiv učinek na dolgoročno vzdržnost javnih financ (pod pogojem, da se glede referenčne vrednosti 3 % BDP ohrani ustrezna varnostna meja in se pričakuje vrnitev proračunskega stanja v programskem obdobju na srednjeročni proračunski cilj), in sicer pri določanju prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki ga še niso dosegle) ali pri odobritvi začasnega odklona od srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki so ga dosegle), pri tem pa se nameni posebna pozornost pokojninskim reformam, ki uvajajo večstebrni sistem, ki vključuje obvezen, v celoti naložbeni pokojninski steber; ali so ekonomske politike zadevne države članice skladne s širšimi smernicami ekonomskih politik. Verjetnost makroekonomskih predpostavk programa se oceni glede na napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 in tudi z uporabo skupno dogovorjene metodologije za ocenjevanje potencialnih rezultatov in ciklično prilagojenih saldov. Skladnost s širšimi smernicami ekonomskih politik se oceni na podlagi širših smernic ekonomskih politik na področju javnih financ, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Pri oceni se preučijo tudi: razvoj deleža dolga in obeti za dolgoročno vzdržnost javnih financ, ki jim je treba posvečati „zadostno pozornost pri nadzoru proračunskih stanj“ v skladu s poročilom Sveta z dne 20. marca 2005 o „Izboljšanju izvajanja Pakta stabilnosti in rasti“. Sporočilo Komisije z dne 12. oktobra 2006 določa pristop k oceni dolgoročne vzdržnosti javnih financ[3]; stopnja integracije z nacionalnim programom reform, ki ga predložijo države članice v skladu z lizbonsko strategijo za rast in delovna mesta. V spremni opombi Evropskemu svetu z dne 7. junija 2005 o širših smernicah ekonomskih politik za obdobje 2005–2008 je Svet Ecofin navedel, da morajo biti nacionalni programi reform skladni s programi stabilnosti in konvergenčnimi programi; skladnost s kodeksom ravnanja[4], ki med drugim določa skupno strukturo in vrsto razpredelnic s podatki za programe stabilnosti in konvergenčne programe. |-  PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s členom 9(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi konvergenčnega programa Estonije, 2006–2010SVET EVROPSKE UNIJE JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[5] in zlasti člena 9(3) Uredbe,ob upoštevanju priporočila Komisije,po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom –PODAL NASLEDNJE MNENJE:4.  Svet je [27. februarja 2007] proučil dopolnitev konvergenčnega programa Estonije, ki zajema obdobje 2006–2010.5.  Makroekonomski scenarij, na katerem temelji program, predvideva, da bo realna rast BDP z najvišje vrednosti 11 % v letu 2006 padla na 8,25 % v letu 2007 in za 7,5 % letno v prihodnjih letih. Ta scenarij je bil ocenjen na podlagi trenutno razpoložljivih podatkov in videti je, da temelji na previdnih predpostavkah o rasti. Vendar je očitno, da je predvidena srednjeročna postopna upočasnitev rasti v primerjavi s trenutnim tempom, kateremu grozi pregretje, povezana s številnimi tveganji. Napovedi v programu glede inflacije so videti realistične.6.  Za leto 2006 je bil javnofinančni presežek v jesenski napovedi služb Komisije leta 2006 ocenjen na 2,5 % BDP, pri čemer je bila napoved iz predhodne dopolnitve konvergenčnega programa 0,3 % BDP. Mnogo boljši rezultat, ki se pričakuje tudi v novi dopolnitvi, je posledica prenosa, ki izhaja iz rezultata iz leta 2005, ki je bil boljši od pričakovanega, ter presenetljive rasti v letu 2006.7.  Glavna cilja srednjeročne proračunske strategije, ki jo zajema program, sta ohraniti vsaj uravnoteženo stanje javnih financ in zagotoviti dolgoročno vzdržnost ob upoštevanju proračunskega vpliva staranja prebivalstva. Proračunska strategija predvideva, da se bo javnofinančni presežek zmanjšal z 2,5 % BDP v letu 2006 na okoli 1,25 % v obdobju 2007–2008 ter se nato povišal na okoli 1,5 % BDP. Glede na zanemarljiv pomen odhodkov za obresti bo razvoj primarnega salda podoben. Upad presežka v letu 2007 izhaja iz povečanja deleža odhodkov v razmerju do BDP, medtem ko se delež prihodkov zmanjšuje. Od leta 2008 dalje se bosta skupni delež prihodkov in odhodkov zmanjševala, kar je mogoče pojasniti zlasti z znižanjem davka na dohodek ter povečanjem odhodkov, ki ne bo preseglo visoke nominalne rasti BDP. Novi program se razlikuje od prejšnjega cilja, ki si je vedno prizadeval doseči povsem uravnotežene javne finance (cilj, ki je bil v zadnjih letih vedno presežen), in si namesto tega prizadeva za znatne presežke v celotnem programskem obdobju, kar je korak naprej pri odzivu na ciklične razmere v gospodarstvu. V primerjavi s prejšnjo dopolnitvijo so bili cilji od leta 2007 dalje popravljeni navzgor vsaj za 1 odstotno točko BDP ob upoštevanju ugodnejšega (in bolj realističnega) makroekonomskega scenarija.8.  Strukturni saldo (tj. ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov), izračunan v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo, se bo po pričakovanjih leta 2007 znižal za približno 1 odstotno točko, da bi dosegel ½ % BDP, potem pa se bo ponovno povišal na okrog 1 % BDP leta 2008 ter na okrog 1 ½ % BDP v letih 2009 in 2010. V tem konvergenčnem programu, tako kot tudi v prejšnji posodobitvi konvergenčnega programa, je srednjeročni cilj za proračunsko stanje uravnotežen proračun v strukturnem smislu, ki se ga s programom načrtuje ohraniti skozi celotno programsko obdobje. Ker srednjeročni cilj presega najnižje merilo (primanjkljaj, ocenjen v višini okoli 2 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve za preprečitev pojava čezmernega primanjkljaja. Glede ustreznosti je srednjeročni cilj programa v razponu, ki je za države članice euroobmočja in MDT II naveden v Paktu stabilnosti in rasti ter kodeksu ravnanja, in precej presega tistega, ki je predviden za delež dolga in povprečno potencialno dolgoročno rast proizvodnje.9.  Tveganja za proračunske napovedi v programu so na splošno videti uravnotežena. Makroekonomske predpostavke programa se v programskem obdobju lahko štejejo za previdne. Napovedi glede davčnih prihodkov se na splošno zdijo uresničljive. Vendar bi predvideno ublažitev rasti odhodkov lažje dosegli, če bi bil srednjeročni okvir proračunskega načrtovanja bolj zavezujoč.10.  Glede na to oceno tveganja se zdi, da proračunska naravnanost v programu zadostuje, da se srednjeročni cilj programa ohrani z veliko rezervo skozi vse programsko obdobje, kakor je predvideno v programu. V še večji meri pa zagotavlja dovolj varnostne rezerve, da se prepreči prekoračitev praga primanjkljaja 3 % BDP, ob običajnih makroekonomskih nihanjih skozi vse programsko obdobje. Proračunska naravnanost programa ni povsem v skladu s Paktom stabilnosti in rasti, saj je v obdobju ugodnih gospodarskih razmer v letu 2007, ko se pričakuje, da se bo strukturni saldo zmanjšal za okoli 1 % BDP, prociklična.11.  Ocenjuje se, da se je bruto javni dolg v letu 2006 zmanjšal na 3,7 % BDP, kar je precej pod referenčno vrednostjo iz Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. Program predvideva, da se bo delež dolga v programskem obdobju zmanjšal za nadaljnji 2 odstotni točki.12.  Dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva v Estoniji je med najnižjimi v EU, odhodki v zvezi s staranjem prebivalstva glede na delež BDP pa naj bi se v naslednjih desetletjih še zmanjšali, na kar vpliva reforma pokojninskega sistema, zaradi katere se bodo odhodki občutno zmanjšali. Trenutna stopnja bruto javnega dolga je v Estoniji zelo nizka, ohranjanje zdravih javnih financ, ki je v skladu s proračunskimi načrti za celotno programsko obdobje, pa bi prispevalo k omejevanju tveganj za dolgoročno vzdržnost javnih financ. Na splošno se zdi, da je Estonija izpostavljena nizkemu tveganju kar zadeva vzdržnost javnih financ.13.  Konvergenčni program vsebuje kvalitativno oceno splošnega učinka poročila o izvajanju nacionalnega programa reform iz oktobra 2006 v okviru srednjeročne davčne strategije. Poleg tega zagotavlja določene informacije glede neposrednih proračunskih stroškov ali prihrankov glavnih reform, ki so predvidene v nacionalnem programu reform, njegove proračunske napovedi pa natančno upoštevajo učinek na javne finance, ki ga imajo ukrepi, navedeni v nacionalnem programu reform. Ukrepi na področju javnih financ, predvideni v konvergenčnem programu, so skladni z ukrepi, predvidenimi v nacionalnem programu reform. Oba programa zlasti poudarjata razumno proračunsko politiko kot najpomembnejši dejavnik makroekonomske stabilizacije.14.  Proračunska strategija v programu je na splošno skladna s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008.15.  Kar zadeva zahteve po podatkih, določenih v kodeksu ravnanja za programe stabilnosti in konvergenčne programe, vsebuje program vse obvezne in večino neobveznih podatkov[6].Splošni zaključek je, da je srednjeročni proračunski položaj na splošno zdrav in proračunska strategija zagotavlja dober zgled proračunskih politik v skladu s Paktom stabilnosti in rasti. Kljub temu načrtovano zmanjšanje proračunskega presežka v obdobju ugodnih gospodarskih razmer v letu 2007 kaže na prociklično naravnanost proračunske politike.Ob upoštevanju zgoraj navedene ocene se Estonijo poziva, naj si prizadeva za večji proračunski presežek v letu 2007, kot je načrtovan v programu, ter naj podpira makroekonomsko stabilnost in še naprej spodbuja zmanjševanje neravnovesja v zunanjem saldu.Primerjava ključnih makroekonomskih in proračunskih projekcij2 Ciklično prilagojeni saldo (kot v prejšnjih vrsticah) brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov. |3Enkratni in drugi začasni ukrepi iz programa (0,6 % BDP v letu 2006 ter 0,4 % v letu 2007; vsi ukrepi imajo učinek zmanjševanja primanjkljaja). |4Enkratni in drugi začasni ukrepi iz napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (0,2 % BDP v letu 2005, 0,6 % BPD v letu 2006, 0,4 % BDP v letu 2007, 0,2 % BDP v letu 2008; vsi ukrepi imajo učinek zmanjševanja primanjkljaja). |5 Na podlagi ocenjene potencialne rasti v višini 9,1 %, 9,6 %, 9,9 % in 9,9 % v tem zaporedju v obdobju 2005–2008. |[1] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Sporočilo Komisije spomladanskemu zasedanju Evropskega sveta, „Izvajanje prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta – Leto uresničevanja“, 12.12.2006, COM(2006) 816.[3] Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Dolgoročna vzdržnost javnih financ v EU“, 12.10.2006, COM(2006) 574 in Generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve pri Evropski komisiji (2006), „The long-term sustainability of public finances in the European Union“, European Economy št. 4/2006.[4] „Posebnosti izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernice za obliko in vsebino programov stabilnosti in konvergence“, ki jih je 11. oktobra 2005 potrdil Svet Ecofin.[5] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Manjkajo zlasti nekatere spremenljivke na delovnem trgu ter podatki o posojanju/zadolževanju zasebnega sektorja.


				|

		52013PC0906

			Priporočilo PRIPOROČILO SVETA za odpravo čezmernega javnofinančnega primanjkljaja na Poljskem /* COM/2013/0906 final - 2013/ () */

			   	Priporočilo
PRIPOROČILO SVETA
za odpravo čezmernega
javnofinančnega primanjkljaja na Poljskem

SVET EVROPSKE UNIJE JE –
ob upoštevanju Pogodbe o
delovanju Evropske unije in zlasti člena 126(7) Pogodbe,
ob upoštevanju
priporočila Evropske komisije,
ob upoštevanju
naslednjega:
(1)       V skladu s členom 126
Pogodbe o delovanju Evropske unije se države članice izogibajo
čezmernemu javnofinančnemu primanjkljaju.
(2)       Pakt za stabilnost in rast
temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za
stabilnost cen in močno trajnostno rast, ki prispeva k ustvarjanju
delovnih mest.
(3)       Svet je 7. julija 2009 v
skladu s členom 104(6) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnostiki
sklenil, da na Poljskem obstaja čezmerni primanjkljaj, ter v skladu s členom 104(7)
PES in členom 3 Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 z dne 7. julija
1997 o pospešitvi in razjasnitvi izvajanja postopka v zvezi s čezmernim
primanjkljajem[1]
izdal priporočilo za odpravo čezmernega primanjkljaja najpozneje do
leta 2012[2].
Da bi Poljska svoj javnofinančni primanjkljaj zmanjšala pod 3 % BDP
na verodostojen in vzdržen način, je bilo poljskim organom izdano
priporočilo, naj v letu 2009 izvedejo načrtovane ukrepe fiskalne
spodbude, zagotovijo povprečno letno zmanjšanje strukturnega primanjkljaja
v višini vsaj 1,25 % BDP od leta 2010 naprej, podrobno opredelijo ukrepe,
ki so potrebni za zmanjšanje primanjkljaja pod referenčno vrednost do leta
2012, in uvedejo reforme za zamejitev primarnih tekočih odhodkov v
prihodnjih letih. Svet je za sprejetje ustreznih ukrepov postavil rok 7. januar
2010.
(4)       Komisija je 3. februarja 2010
sklenila, da je Poljska na podlagi napovedi služb Komisije iz jeseni 2009
sprejela potrebne ukrepe v skladu s priporočilom Sveta z dne 7. julija 2009
za znižanje javnofinančnega primanjkljaja na referenčno vrednost, in
menila, da zato nadaljnje ukrepanje v postopku v zvezi s čezmernim
primanjkljajem ni potrebno. Na podlagi napovedi iz jeseni 2011 je Komisija
menila, da Poljska zaostaja za zastavljenimi cilji in je od nje zahtevala
uvedbo dodatnih ukrepov, ki jih je Poljska sprejela in javno objavila do 10. januarja 2012.
Tako je Komisija 11. januarja 2012 potrdila, da so poljski organi
sprejeli učinkovite ukrepe za pravočasno in vzdržno odpravo
čezmernega primanjkljaja ter da takrat nadaljnji ukrepi v postopku v zvezi
s čezmernim primanjkljajem Poljske niso bili potrebni[3].
(5)       Svet je 21. junija 2013
ugotovil, da je Poljska sprejela učinkovite ukrepe, vendar je prišlo do
neugodnih gospodarskih dogodkov s pomembnimi posledicami za javne finance, zato
je izdal revidirana priporočila[4].
Tako je Poljska izpolnjevala pogoje za podaljšanje roka za odpravo
čezmernega javnofinančnega primanjkljaja, kot je določeno v
členu 3(5) Uredbe (ES) št. 1467/97. Svet je Poljski
priporočil, naj čezmerni primanjkljaj odpravi do leta 2014. Poljska
bi morala doseči ciljni nominalni primanjkljaj sektorja država v višini 3,6 %
BDP v letu 2013 in 3,0 % BDP v letu 2014, kar je skladno z izboljšanjem
strukturnega proračunskega salda za vsaj 0,8 % BDP v letu 2013 in 1,3 %
BDP v letu 2014 na podlagi posodobljene napovedi služb Komisije iz pomladi 2013.
Poljska bi morala strogo izvajati že sprejete ukrepe in jih še dopolniti z
dodatnimi ukrepi, ki bi zadoščali za odpravo čezmernega primanjkljaja
do leta 2014. Poljska bi morala za zmanjševanje primanjkljaja uporabiti vse
nepričakovano visoke prihodke. Svet je določil, da mora Poljska do 1. oktobra
2013 sprejeti učinkovite ukrepe in v skladu s členom 3(4a)
Uredbe (ES) št. 1467/97 podrobno poročati o konsolidacijski
strategiji za izpolnitev ciljev. Poljska je 2. oktobra 2013
predložila poročilo o učinkovitih ukrepih, ki ga je Komisija nato
analizirala.
(6)       Svet je [10. decembra 2013]
v skladu s členom 126(8) PDEU ugotovil, da Poljska v letu 2013 ni sprejela
učinkovitih ukrepov v odziv na priporočilo Sveta v skladu s
členom 126(7) PDEU z dne 21. junija 2013.
(7)       V skladu s členom 126(7)
PDEU in členom 3 Uredbe Sveta (ES) št. 1467/97 mora Svet na
zadevno državo članico nasloviti priporočila z namenom, da se stanje
čezmernega primanjkljaja v danem roku odpravi. V priporočilu mora
biti določen rok največ šest mesecev, v katerem mora zadevna
država članica sprejeti učinkovite ukrepe za odpravo čezmernega
primanjkljaja. Poleg tega bi moral Svet v priporočilu za odpravo čezmernega
primanjkljaja zahtevati, da se dosežejo letni proračunski cilji, ki so na
podlagi napovedi, na kateri temelji priporočilo, skladni z minimalnim
letnim izboljšanjem strukturnega salda, tj. ciklično prilagojenega salda
brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, pri čemer se za
referenčno merilo uporabi vsaj 0,5 % BDP.
(8)       Po prvotni povprečni
realni rasti BDP 4 % letno v obdobju 2001–2011 se je gospodarska aktivnost
v letu 2012 upočasnila na 1,9 %. Po makroekonomskem scenariju, na
katerem temelji poročilo o učinkovitih ukrepih, naj bi se realna rast
BDP v letu 2013 še bolj upočasnila, in sicer na 1,5 %, nato pa naj bi
se v letih 2014 in 2015 okrepila s povečanjem BDP za 2,5 % oziroma 3,8 %.
Glede na napoved Komisije iz jeseni 2013 naj bi stopnja realne rasti BDP v letu
2013 znašala 1,3 % ter se v letu 2014 povečala na 2,5 %, v letu 2015
pa na 2,9 %. V primerjavi s poljskimi organi je Komisija manj
optimistična glede rasti domačega povpraševanja v obdobju, ki ga
zajema napoved, zlasti rasti zasebne potrošnje in zasebnih naložb.
(9)       Poljski organi za leto 2013
napovedujejo javnofinančni primanjkljaj v višini 4,8 % BDP, kar je
povečanje s 3,9 % BDP v letu 2012. Nato poljsko Ministrstvo za
finance napoveduje presežek v višini 4,5 % BDP v letu 2014, in sicer po
zaslugi načrtovane pokojninske reforme, ki zlasti prinaša enkraten prenos
sredstev v vrednosti 8,5 % BDP. Po pričakovanjih naj bi bil saldo
sektorja država v letu 2015 spet v primanjkljaju (3 % BPD).
(10)     Napoved Komisije za leti 2013
in 2014 je podobna napovedi poljskih organov. Za leto 2013 prav tako napoveduje
primanjkljaj v višini 4,8 % BDP. Vzrok za poslabšanje v primerjavi s 3,9 %
BDP iz osnovnega scenarija v okviru postopka v zvezi s čezmernim
primanjkljajem so predvsem nepričakovano nizki prihodki. V letu 2014 naj
bi bil saldo sektorja država po napovedih v presežku (+4,6 % BDP) zaradi
načrtovane pokojninske reforme. Komisija je v zvezi z letom 2015 manj
optimistična od poljskih organov in pričakuje javnofinančni
primanjkljaj v višini 3,3 % BDP. Razlika 0,3 odstotne točke BDP je v
glavnem posledica nižjih tekočih prihodkov zaradi slabše napovedi za
nominalno rast BDP ter višjih državnih izdatkov za vmesno potrošnjo. Doseganje
ciljnega primanjkljaja je odvisno od izvajanja.
(11)     Poleg tega je treba poudariti,
da trenutne napovedi primanjkljaja temeljijo na sistemu nacionalnih in
regionalnih računov ESR-1995. Od jeseni 2014 bodo veljala nova pravila
(ESR-2010). Po novih pravilih se prenos sredstev ne bi več štel za
javnofinančne prihodke, tako naj bi saldo sektorja država po
pričakovanjih zabeležil primanjkljaj v višini 4,2 % BDP v letu 2014
in 3,9 % BDP v letu 2015[5].
Ker bo Svet odločal o ukinitvi postopka v zvezi s čezmernim
primanjkljajem na podlagi podatkov, pridobljenih med navedenim postopkom in ki
jih bo Eurostat pomladi 2015 ocenil po pravilih ESR-2010, so potrebni še
dodatni ukrepi, da se nadomestijo elementi pokojninske reforme, ki v skladu z
ESR-2010 ne bodo več pomenili zmanjšanja primanjkljaja.
(12)     Poljski organi in Komisija
napovedujejo, da bo bruto javni dolg Poljske v celotnem zadevnem obdobju ostal
pod pragom 60 %. Po napovedi Komisije iz jeseni 2013 naj bi delež dolga v
razmerju do BDP padel s 55,6 % v letu 2012 na 51 % v letu 2014, in
sicer predvsem zaradi napovedanega prenosa sredstev pokojninskih skladov v
vrednosti 8,5 % BDP, nato pa počasi narasel na 52,5 % v letu 2015.
(13)     Za odpravo čezmernega
primanjkljaja do zastavljenega roka leta 2014 po takrat veljavnih pravilih ESR-2010
in zagotovitev vzdržnosti, bi moral dodatni strukturni napor za leto 2014
znašati vsaj 1,6 % BDP, in to poleg ukrepov, ki so bili že vključeni
v napovedi Komisije iz jeseni 2013 (kar bi po pravilih ESR-2010 prispevalo k
zmanjšanju strukturnega primanjkljaja za 0,6 % BDP v letu 2014). Ker
potreba po prilagoditvi delno izhaja iz prehoda s pravil ESR-1995 na pravila
ESR-2010 in bi poleg tega takšen letni napor (višji od zahtevanega v
priporočilu Sveta z dne 7. julija 2009 (1,25 % BDP) in
višji od 1,3 % BDP iz priporočila Sveta z dne 21. junija 2013)
povzročil znatne gospodarske izgube v času negativne proizvodne
vrzeli, je primerno rok prestaviti na leto 2015.
(14)     Zaradi velikih negotovosti v
zvezi z gospodarskimi in proračunskimi gibanji bi bilo treba
priporočeni proračunski cilj za zadnje leto v obdobju odprave
primanjkljaja določiti na raven, ki je znatno nižja od referenčne
vrednosti, da se zagotovi učinkovita in trajna odprava primanjkljaja v
zahtevanem roku.
(15)     Zato bi bila zahteva za
odpravo čezmernega primanjkljaja do leta 2015 sorazmerna z vmesnim ciljnim
nominalnim primanjkljajem v višini 3,9 % BDP za leto 2014 (brez
upoštevanja prenosa pokojninskih sredstev) in končnim ciljem v višini 2,8 %
BDP za leto 2015. Izboljšanje strukturnega proračunskega salda, ki bi ga
omogočila ta cilja, je 1 % BDP v letu 2014 in 1,2 % BDP v letu 2015,
pri čemer se upoštevajo ukrepi iz napovedi Komisije iz jeseni 2013, s
katerimi bi bilo mogoče doseči izboljšanje strukturnega salda po
pravilih ESR-2010, in sicer za 0,6 % BDP v letu 2014 in za 0,2 % BDP
v letu 2015. To pomeni, da so poleg ukrepov, že vključenih v napovedi
Komisije iz jeseni 2013 (brez upoštevanja prenosa sredstev v okviru pokojninske
reforme), potrebni še dodatni ukrepi v vrednosti 0,4 % BDP za leto 2014 in
1 % BDP v letu 2015 –
SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
(1)
Poljska bi morala do leta 2015 odpraviti
čezmerni primanjkljaj na verodostojen in vzdržen način.
(2)
Poljska bi morala doseči ciljni nominalni
primanjkljaj v višini 4,8 % BDP v letu 2013, primanjkljaj 3,9 % BDP v
letu 2014 in 2,8 % BDP v letu 2015 (brez upoštevanja učinka prenosa
sredstev v okviru pokojninske reforme). Za leto 2014 to na podlagi napovedi
Komisije iz jeseni 2013 ustreza izboljšanju strukturnega salda za 1 % BDP
in za 1,2 % BDP v letu 2015.
(3)
Poljska bi morala strogo izvajati že napovedane in
sprejete ukrepe ter jih še dopolniti z dodatnimi ukrepi, ki bodo zadoščali
za vzdržno odpravo čezmernega primanjkljaja do leta 2015. Poljska bi
morala za zmanjševanje primanjkljaja uporabiti vse nepričakovano visoke
prihodke.
(4)
Svet je določil, da mora Poljska do 15. aprila 2014
sprejeti učinkovite ukrepe in v skladu s členom 3(4a) Uredbe
Sveta (ES) št. 1467/97 podrobno poročati o konsolidacijski strategiji
za izpolnitev ciljev.
Poleg tega bi morali poljski organi (i)
izboljšati kakovost javnih financ, tako da bi zlasti kar najbolj omejili
zniževanje naložb, ki spodbujajo rast, ter skrbno pregledali socialne izdatke
in njihovo učinkovitost; (ii) izboljšati izpolnjevanje davčnih
obveznosti in povečati učinkovitost davčnih uprav ter (iii)
zagotoviti, da bi bil institucionalni okvir javnih financ bolj zavezujoč
in pregleden, med drugim tudi tako, da bi opredelitve, ki se uporabljajo v
nacionalnem računovodstvu, prilagodili standardom ESR in jih dovolj
razširili, da bi zagotovili zadostno vključenost institucij, izboljšali
medletno spremljanje izvrševanja proračuna ter zagotovili učinkovito
in pravočasno spremljanje skladnosti s stalnim izdatkovnim fiskalnim
pravilom, ki temelji na zanesljivi in neodvisni analizi, ki jo opravijo
neodvisni organi oziroma organi, ki so v odnosu do proračunskih organov
države članice funkcionalno neodvisni. Da bi zagotovila uspešnost
strategije konsolidacije javnih financ, bo pomembno tudi, da Poljska
konsolidacijo podpre s celovitimi strukturnimi reformami v skladu s
priporočilom Sveta, ki je bilo na Poljsko naslovljeno v okviru evropskega
semestra. Poleg poročila iz priporočila (4) bi morali poljski
organi najmanj vsakih [šest mesecev] poročati tudi o napredku pri
izvajanju teh priporočil ter tudi v posebnem poglavju konvergenčnih
programov, dokler čezmerni primanjkljaj ne bo odpravljen v celoti.
To priporočilo je naslovljeno na
Republiko Poljsko.
V Bruslju,
                                                                       Za
Svet
                                                                       Predsednik
[1]               UL L 209, 2.8.1997, str. 6.
[2]               Vsi dokumenti, povezani s postopkom v zvezi s
čezmernim primanjkljajem na Poljskem, so na voljo na: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/poland_en.htm
[3]               Sporočilo Komisije Svetu z naslovom Ocena izvajanja
proračuna v okviru tekočih postopkov v zvezi s čezmernim
primanjkljajem po napovedi služb Komisije iz jeseni 2011, COM(2012) 4 final z
dne 11. januarja 2012.
[4]               Priporočilo Sveta za odpravo čezmernega
javnofinančnega primanjkljaja na Poljskem z dne 21. junija 2013.
[5]               Po pravilih ESR-2010 naslednji učinki
načrtovane pokojninske reforme ne bi več pomenili zmanjšanja
primanjkljaja: enkratni prenos sredstev v višini 8,5 % BDP v letu 2014,
redni prenos sredstev v letu 2014 (0,3 % BDP) in v letu 2015 (kumulativni
učinek v višini 0,6 % BDP). Po novih pravilih bi ostala veljavna le
sprememba števila plačnikov v prvi steber (0,2 % BDP v letu 2014,
kumulativni učinek v višini 0,4 % BDP v letu 2015). Medtem ko se
ocenjuje, da bo imel prehod na ESR-2010 pozitiven učinek na BDP, pa naj bi
bil učinek višjega BDP na javne finance zanemarljiv.