title: Priporočilo Sveta z dne 30. novembra 2009 o okolju brez tobačnega dima

text:
               5.12.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 296/4

      PRIPOROČILO SVETA

   z dne 30. novembra 2009
   o okolju brez tobačnega dima
   2009/C 296/02
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti drugega pododstavka člena 152(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju predloga Komisije,
   po posvetovanju z Evropskim parlamentom (1),
   ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Člen 152 Pogodbe določa, da mora biti dejavnost Skupnosti, ki dopolnjuje nacionalne politike, usmerjena k izboljševanju javnega zdravja, preprečevanju človekovih obolenj in odpravljanju vzrokov za ogrožanje človekovega zdravja.

               (2)

               V skladu s členom 137 Pogodbe, Skupnost podpira in dopolnjuje dejavnosti držav članic, med drugim pri izboljševanju zlasti delovnega okolja za varovanje zdravja in varnosti delavcev.

               (3)

               Izpostavljenost tobačnemu dimu iz okolja (TDO), ki je imenovan tudi izdihani ali izgoreni tobačni dim, je pogost vzrok smrtnosti, obolevnosti in invalidnosti v Evropski uniji.

               (4)

               Po zelo previdnih ocenah je v letu 2002 zaradi izpostavljenosti TDO na delovnem mestu v Evropski uniji umrlo 7 300 odraslih, od tega 2 800 nekadilcev. Dodatnih 72 000 odraslih, vključno s 16 400 nekadilci, pa je umrlo zaradi vzrokov, povezanih z izpostavljenostjo TDO na domu.

               (5)

               Izpostavljenost izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu je zlasti nevarna za otroke in mladostnike ter bi lahko povečala verjetnost, da bodo ti postali kadilci.

               (6)

               TDO je Mednarodna agencija Svetovne zdravstvene organizacije (SZO) za raziskave raka uvrstila med znane rakotvorne snovi za ljudi, Finska in Nemčija pa kot rakotvorno snov na delovnem mestu.

               (7)

               Vsi ljudje imajo pravico do visoke ravni varovanja zdravja in morajo biti zaščiteni pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu.

               (8)

               Prostovoljne politike na nacionalni ravni so se izkazale za neučinkovite pri zmanjševanju izpostavljenosti tobačnemu dimu. Zavezujoča zakonodaja držav članic, ki se pravilno izvršuje in nadzoruje, je učinkovito sredstvo ustrezne zaščite ljudi pred tveganji za zdravje zaradi izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu.

               (9)

               Zakonodaja o okolju brez tobačnega dima je najučinkovitejša, če je podprta z ukrepi, kot so ozaveščevalne kampanje, podpora opuščanju kajenja in stroga zdravstvena opozorila na embalažah tobačnih izdelkov ter drugi predpisi v zvezi s tobačnimi izdelki.

               (10)

               Civilna družba ima velik pomen pri zagotavljanju podpore in zagotavljanju skladnosti z zakonodajo o okolju brez tobačnega dima.

               (11)

               Tobačne politike bi morale zagotavljati ustrezne instrumente za večsektorski pristop do nadzora nad tobakom.

               (12)

               Potrebno je tesnejše sodelovanje med državami članicami za poenostavitev izmenjave informacij in najboljših praks ter oblikovanje standardiziranega sistema EU za spremljanje.

               (13)

               V resoluciji Sveta in ministrov za zdravje držav članic z zasedanja Sveta dne 18. julija 1989 o prepovedi kajenja v javnih prostorih (3) so bile države članice pozvane k sprejetju ukrepov za prepoved kajenja v nekaterih zaprtih javnih prostorih in razširitvi te prepovedi na vse vrste javnega prevoza.

               (14)

               V Priporočilu Sveta 2003/54/ES z dne 2. decembra 2002 o preprečevanju kajenja in pobudah za izboljšanje nadzora nad tobakom (4) je bilo državam članicam priporočeno izvajanje zakonodaje in/ali drugih učinkovitih ukrepov za zagotavljanje zaščite pred izpostavljenostjo TDO v zaprtih delovnih prostorih, zaprtih javnih prostorih in javnih prevoznih sredstvih.

               (15)

               Direktiva Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (5) zajema vsa tveganja za zdravje in varnost delavcev (6), čeprav izrecno ne navaja tobačnega dima.

               (16)

               V svojem Akcijskem načrtu za okolje in zdravje (2004–2010) (7) se je Komisija zavezala, da „si bo še naprej prizadevala za izboljšanje kakovosti zraka v zaprtih prostorih“, zlasti s „spodbujanjem omejevanja kajenja na vseh delovnih mestih, z raziskovanjem pravnih mehanizmov in pobud za spodbujanje zdravja na evropski ravni in na ravni držav članic“.

               (17)

               Posvetovanje, ki se je začelo z objavo zelene knjige „K Evropi brez tobačnega dima: politične možnosti na ravni EU“ (8) (zelena knjiga) je pokazalo, da je podpora celovitim tobačnim politikam v vseh zaprtih delovnih prostorih in javnih prostorih ter podpora nadaljnjemu ukrepanju EU za spodbujanje okolja brez tobačnega dima v državah članicah velika.

               (18)

               Na zasedanju Sveta za zaposlovanje, socialno politiko, zdravje in varstvo potrošnikov dne 30. in 31. maja 2007 je potekala izmenjava mnenj o možnostih politike na ravni EU za vzpostavljanje okolja brez tobačnega dima. Svet je pozdravil zeleno knjigo in poudaril potrebo po smernicah Skupnosti za okrepljeno spodbujanje okolja brez tobačnega dima na ravni EU, podpori Skupnosti nacionalnim ukrepom in usklajevanju le-teh.

               (19)

               Evropski parlament je v resoluciji o zeleni knjigi z dne 24. oktobra 2007 države članice pozval, naj v dveh letih uvedejo celovite protikadilske zakone, Komisijo pa, naj do leta 2011 predloži ustrezen zakonodajni predlog, če napredek ne bi bil zadovoljiv. Evropski parlament je Komisijo še pozval, da predlaga spremembo sedanjega zakonodajnega okvira, da se TDO uvrsti med rakotvorne snovi, delodajalce pa zaveže k zagotavljanju nekadilskih delovnih prostorov.

               (20)

               Člen 8 Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom, ki so jo junija 2003 podpisale vse članice SZO in ki jo je doslej ratificiralo 167 pogodbenic, vključno s Skupnostjo in 26 državami članicami, pravno zavezuje pogodbenice konvencije, da na področjih, ki so v nacionalni pristojnosti, kakor je določena z nacionalnim pravom, sprejmejo in izvajajo učinkovite ukrepe za zaščito ljudi pred izpostavljenostjo izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu v vseh zaprtih delovnih prostorih, javnih prevoznih sredstvih in zaprtih javnih prostorih ter po potrebi v drugih javnih prostorih, na drugih ravneh svojih pristojnosti pa dejavno spodbujajo sprejetje in izvajanje takih ukrepov.

               (21)

               Na drugi konferenci pogodbenic Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom julija 2007 so bile sprejete smernice o zaščiti pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu (9) za pomoč pogodbenicam pri izvajanju njihovih obveznosti iz člena 8 Konvencije. Vsaka pogodbenica bi si morala prizadevati za izvedbo smernic v petih letih od začetka veljavnosti Konvencije zanjo.

               (22)

               Člen 14 Okvirne konvencije SZO pravno zavezuje njene pogodbenice k oblikovanju in razširjanju celovitih smernic na podlagi znanstvenih dokazov in najboljših praks ter k sprejetju učinkovitih ukrepov za spodbujanje opuščanja kajenja in ustrezno obravnavo odvisnosti od tobaka. Na tretji konferenci pogodbenic Okvirne konvencije SZO je bilo sklenjeno, da se ustanovi skupina za izdelavo smernic za izvajanje navedenega člena.

               (23)

               Evropska strategija za nadzor nad tobakom, ki jo je sprejel regionalni odbor SZO za Evropo septembra 2002, državam članicam priporoča, da državljanom zagotovijo njihovo pravico do okolja brez tobačnega dima tako, da med drugim prepovejo kajenje v javnih in delovnih prostorih ter v javnih prevoznih sredstvih, zunanjih prostorih vseh izobraževalnih ustanov za mladoletnike, v vseh prostorih zdravstvene oskrbe in na javnih dogodkih, ter da TDO uvrstijo med rakotvorne snovi.

               (24)

               To priporočilo ne posega v zakonodajo Skupnosti, ki določa najmanjše zahteve za zaščito varnosti in zdravja delavcev, sprejeto na podlagi člena 137 Pogodbe, v Direktivo 2001/37/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2001 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o izdelavi, predstavitvi in prodaji tobačnih izdelkov (10) in Odločbo Komisije 2003/641/ES z dne 5. septembra 2003 o uporabi barvnih fotografij ali drugih ilustracij kot zdravstvenih opozoril na zunanji embalaži tobačnih izdelkov (11) —

         PRIPOROČA DRŽAVAM ČLANICAM, DA:

               1.

               zagotovijo učinkovito zaščito pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu v zaprtih delovnih prostorih, zaprtih javnih prostorih, v javnih prevoznih sredstvih in po potrebi drugih javnih prostorih, kakor določa člen 8 Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom, in na podlagi priloženih smernic o zaščiti pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu, sprejete na drugi konferenci pogodbenic Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom, in sicer v petih letih po začetku veljavnosti te konvencije za posamezno državo članico, ali najpozneje v treh letih po sprejetju tega priporočila;

               2.

               razvijejo in/ali dopolnijo strategije in ukrepe za zmanjševanje izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu pri otrocih in mladostnikih;

               3.

               dopolnijo tobačne politike s spremljevalnimi ukrepi, ki bi lahko vključevali:

                           (a)

                           sprejetje učinkovitih ukrepov za spodbujanje opuščanja kajenja in ustrezno obravnavo odvisnosti od tobaka, ob upoštevanju okoliščin in prednostnih nalog držav članic, kot je opisano v členu 14 Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom; in

                           (b)

                           uvedbo kombiniranih opozoril, kakor določa člen 2(4) Odločbe Komisije 2003/641/ES z dne 5. septembra 2003 o uporabi barvnih fotografij ali drugih ilustracij kot zdravstvenih opozoril na zunanji embalaži tobačnih izdelkov (12) in informacij o storitvah za podporo opuščanju kajenja na embalažah tobačnih izdelkov, da se zagotovi boljša obveščenost potrošnikov o tveganjih za zdravje, ki jih predstavljata uporaba tobaka in izpostavljenost tobačnemu dimu, spodbuja opuščanje kajenja in odvračanje od prvega posega po cigaretah;

               4.

               razvijejo, izvajajo in redno posodabljajo ter revidirajo celovite večsektorske strategije načrte in programe za nadzor nad tobakom, ki med drugim obravnavajo zaščito pred tobačnim dimom v vseh prostorih, dostopnih javnosti, ali prostorih skupne rabe, ne glede na lastništvo ali pravico dostopa;

               5.

               dajo na voljo ustrezne instrumente za izvajanje nacionalnih strategij, politik in programov za nadzor nad tobakom, da se zagotovi učinkovita zaščita pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu;

               6.

               sporočijo Komisiji kontaktne točke za nadzor nad tobakom, po možnosti v šestih mesecih po sprejetju tega priporočila, da se omogoči izmenjava informacij in najboljših praks ter usklajevanje politik med državami članicami;

               7.

               tesno sodelujejo med seboj in s Komisijo za oblikovanje doslednega okvira opredelitev, meril in kazalnikov za izvajanje tega priporočila;

               8.

               spremljajo in ocenjujejo učinkovitost ukrepov politik z uporabo zgoraj navedenih kazalnikov;

               9.

               obveščajo Komisijo o zakonodajnih in drugih ukrepih, sprejetih kot odziv na to priporočilo, ter o rezultatih spremljanja in vrednotenja.

         POZIVA KOMISIJO, DA:

               1.

               poroča o izvajanju, delovanju in učinkih predlaganih ukrepov na podlagi informacij držav članic;

               2.

               v zvezi z možnim pregledom Direktive 2001/37/ES preuči vse ukrepe, ki se nanašajo na izdelke in katerih cilj je zmanjšati privlačnost in zasvojevalni učinek tobačnih izdelkov;

               3.

               analizira pravna vprašanja in zbirko podatkov o vplivu uvedbe enotne nepotiskane embalaže za tobačne izdelke, vključno z vplivom uvedbe take embalaže na notranji trg držav članic.

      V Bruslju, 30. novembra 2009

            Za Svet

            Predsednik

         S. O. LITTORIN

      (1)  Resolucija podana v okviru neobveznega posvetovanja (še ni objavljena v Uradnem listu).

      (2)  Mnenje z dne 5. novembra 2009 (še ni objavljeno v Uradnem listu).

      (3)  UL C 189, 26.7.1989, str. 1.

      (4)  UL L 22, 25.1.2003, str. 31.

      (5)  UL L 183, 29.6.1989, str. 1.

      (6)  Glej zadevo C-49/00 Komisija proti Italiji, [2001] ECR I-8575, odstavka 12–13.

      (7)  COM(2004) 416 konč.

      (8)  COM(2007) 27 konč.

      (9)  FCTC/COP2(7)] Smernice o zaščiti pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu, kakor jih je oblikovala delovna skupina, ustanovljena v skladu s sklepom FCTC/COP1(15) konference pogodbenic Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom.

      (10)  UL L 194, 18.7.2001, str. 26.

      (11)  UL L 226, 10.9.2003, str. 24.

      (12)  Glej opombo 11.

      PRILOGA

         Smernice o zaščiti pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu, kakor so bile sprejete na drugi konferenci pogodbenic Okvirne konvencije Svetovne zdravstvene organizacije o nadzoru nad tobakom

         NAMEN, CILJI IN KLJUČNA DOGNANJA

         Namen smernic

                  1.

                  Te smernice, ki so skladne z drugimi določbami Okvirne konvencije SZO o nadzoru nad tobakom in nameni konference pogodbenic, pogodbenicam zagotavljajo pomoč pri izpolnjevanju obveznosti v skladu s členom 8 te konvencije. Združujejo najboljše razpoložljive dokaze in izkušnje pogodbenic, ki so uspešno izvedle učinkovite ukrepe za zmanjšanje izpostavljenosti tobačnemu dimu.

                  2.

                  Smernice vključujejo dogovorjene izjave o načelih in opredelitve ustreznih izrazov ter dogovorjena priporočila za potrebne ukrepe za izpolnitev obveznosti te konvencije. Poleg tega smernice opredeljujejo potrebne ukrepe za doseganje učinkovite zaščite pred nevarnostmi izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu. Pogodbenice se spodbujajo k uporabi teh smernic ne le zaradi izpolnjevanja svojih pravnih obveznosti v skladu s konvencijo, pač pa tudi zaradi uporabe najboljših praks pri varovanju javnega zdravja.

         Cilji smernic

                  3.

                  Te smernice imajo dva povezana cilja. Prvi cilj je pomoč pogodbenicam pri izpolnjevanju obveznosti v skladu s členom 8 Okvirne konvencije SZO, da se skladno z znanstvenimi dokazi v zvezi z izpostavljenostjo izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu in najboljšo prakso na svetu pri izvajanju ukrepov za prepoved kajenja vzpostavi visoka stopnja odgovornosti za upoštevanje, ter pomoč pogodbenicam pri spodbujanju najvišjega dosegljivega zdravstvenega standarda. Drugi cilj pa je opredeliti ključne zakonodajne elemente, potrebne za učinkovito zaščito ljudi pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu, kakor je določeno v členu 8.

         Osnovna dognanja

                  4.

                  Na razvoj teh smernic so vplivala naslednja temeljna dognanja.

                              (a)

                              Pravica do zaščite pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu iz člena 8, izhaja iz temeljnih človekovih pravic in svoboščin. Glede na škodljivost izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu je pravica do zaščite pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu med drugim vsebovana v pravici do življenja in pravici do najvišjega dosegljivega zdravstvenega standarda, ki jo priznavajo mnogi mednarodni instrumenti (vključno z ustavo Svetovne zdravstvene organizacije, Konvencijo o otrokovih pravicah, Konvencijo o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk in Mednarodnim paktom o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah) in je uradno vključena v preambuli Okvirne konvencije SZO ter priznana v ustavah številnih držav.

                              (b)

                              Pravica do zaščite posameznikov pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu ustreza odgovornosti vlade, da izvaja zakonodajo za zaščito posameznikovih temeljnih pravic in svoboščin. Ta odgovornost vključuje vse ljudi in ne le nekaterih skupin.

                              (c)

                              Številni uveljavljeni znanstveni organi so ugotovili, da izpostavljenost izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu povzroča raka. Nekatere pogodbenice Okvirne konvencije SZO (npr. Finska in Nemčija) so uvrstile izdihani ali izgoreni tobačni dim med rakotvorne snovi za ljudi ter vključile preprečevanje izpostavljenosti takemu dimu v svojo zakonodajo v zvezi z zdravjem in varnostjo pri delu. Poleg zahtev iz člena 8 morajo pogodbenice po potrebi obravnavati nevarnosti izpostavljanja tobačnemu dimu v skladu s svojo zakonodajo o varnosti pri delu in drugimi zakoni glede izpostavljenosti nevarnim snovem, vključno z rakotvornimi snovmi.

         IZJAVA O NAČELIH IN USTREZNE OPREDELITVE, NA KATERIH TEMELJI ZAŠČITA PRED IZPOSTAVLJENOSTJO TOBAČNEMU DIMU

         Načela

                  5.

                  Za izvajanje ukrepov za zaščito ljudi pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu je potrebna močna politična zaveza, kakor je navedeno v členu 4 Okvirne konvencije SZO. Izvajanje člena 8 te konvencije bi morala usmerjati naslednja dogovorjena načela.

         Načelo 1

                  6.

                  Učinkoviti ukrepi za zaščito pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu, kakor so predvideni v členu 8 Okvirne konvencije SZO, zahtevajo, da se za okolje, v katerem je kajenje popolnoma prepovedano, v celoti odpravita kajenje in tobačni dim v določenih prostorih ali določenem okolju. Varna raven izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu ne obstaja, pojme, kot so mejna vrednost toksičnosti izdihanega ali izgorenega tobačnega dima, pa je treba zavrniti, saj so v nasprotju z znanstvenimi dokazi. Ukrepi, drugačni od ukrepa, ki zagovarja okolje, v katerem je kajenje popolnoma prepovedano, vključno s prezračevanjem, filtriranjem zraka in uporabo prostorov za kadilce (z ločenim prezračevalnim sistemom ali brez njega), so se večkrat izkazali za neučinkovite, poleg tega pa obstajajo prepričljivi znanstveni in drugi dokazi, da tehnični ukrepi ne varujejo pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu.

         Načelo 2

                  7.

                  Vsi ljudje bi morali biti zaščiteni pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu. V vseh zaprtih delovnih prostorih in zaprtih javnih prostorih bi moralo biti kajenje prepovedano.

         Načelo 3

                  8.

                  Za zaščito ljudi pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu je potrebna zakonska ureditev. Tobačne politike na prostovoljni osnovi so se že večkrat izkazale za neučinkovite in ne zagotavljajo primerne zaščite. Zakonodaja bo učinkovita le, če bo enostavna, jasna in izvršljiva.

         Načelo 4

                  9.

                  Dobro načrtovanje in ustrezni viri so bistvenega pomena za uspešno izvajanje in izvrševanje zakonodaje o prepovedi kajenja.

         Načelo 5

                  10.

                  Civilna družba ima glavno vlogo pri zagotavljanju podpore in upoštevanja ukrepov o prepovedi kajenja in bi morala biti zato vključena v postopek razvoja, izvajanja in izvrševanja zakonodaje kot dejavna partnerica.

         Načelo 6

                  11.

                  Izvajanje, izvrševanje in učinkovanje zakonodaje o prepovedi kajenja bi bilo treba nadzirati in ocenjevati, vključno z nadzorom in odzivi na dejavnosti tobačne industrije, ki spodkopavajo izvajanje in izvrševanje zakonodaje, kakor je določena v členu 20.4 Okvirne konvencije SZO.

         Načelo 7

                  12.

                  Zaščito ljudi pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu bi bilo treba po potrebi okrepiti in razširiti; to ravnanje lahko vključuje novo ali spremenjeno zakonodajo, izboljšano izvrševanje zakonodaje in druge ukrepe, ki bodo upoštevali nove znanstvene dokaze in izkušnje iz študij primerov.

         Opredelitve pojmov

                  13.

                  V nastajajoči zakonodaji je treba pazljivo opredeliti ključne izraze. Na tem mestu je prestavljenih več priporočil za uporabo ustreznih opredelitev, ki temeljijo na izkušnjah raznih držav. Opredelitve v tem razdelku dopolnjujejo opredelitve iz Okvirne konvencije SZO.

         „Izdihani ali izgoreni tobačni dim“ ali „tobačni dim iz okolja“

                  14.

                  Za opis vrste tobačnega dima iz člena 8 Okvirne konvencije SZO se pogosto uporabljajo številni alternativni izrazi. To so „izdihani ali izgoreni tobačni dim“, „tobačni dim iz okolja“ in „tobačni dim drugih kadilcev“. Izogibati bi se bilo treba izrazoma „pasivno kajenje“ in „neprostovoljna izpostavljenost tobačnemu dimu“, saj izkušnje v Franciji in drugod kažejo, da lahko tobačna industrija te izraze uporabi kot utemeljitev, da je „prostovoljna“ izpostavljenost tobačnemu dimu sprejemljiva. Ustreznejša izraza sta „izdihani ali izgoreni tobačni dim“, včasih okrajšan na „ITD“ in „tobačni dim v okolju“, včasih okrajšan na „TDO“ – v teh smernicah se uporablja „izdihani ali izgoreni tobačni dim“.

                  15.

                  Izdihani ali izgoreni tobačni dim se lahko opredeli kot „dim iz gorečega dela cigarete ali drugega tobačnega izdelka, običajno skupaj z dimom, ki ga izdihuje kadilec“.

                  16.

                  „Zrak brez tobačnega dima“ je zrak, v katerem ni popolnoma nič tobačnega dima. Ta opredelitev vključuje, vendar ni omejena na zrak, v katerem se tobačnega dima ne da videti, vohati, zaznati ali izmeriti (1).

         „Kajenje“

                  17.

                  Ta izraz bi bilo treba opredeliti tako, da bo obsegal vsak prižgani tobačni izdelek, ki ga neka oseba ima in uporablja, ne glede na to, ali se dim aktivno vdihuje ali izdihuje.

         „Javni prostori“

                  18.

                  Čeprav se bo natančna opredelitev „javnih prostorov“ med državami razlikovala, je pomembno, da zakonodaja ta izraz čim širše opredeli. Opredelitev bi morala zajemati vse prostore, ki so dostopni širši javnosti, ali prostore za skupno uporabo, ne glede na lastništvo ali pravico dostopa.

         „Zaprti“ ali „ograjeni“ prostori

                  19.

                  Člen 8 zahteva zaščito pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu v „zaprtih“ delovnih prostorih in javnih prostorih. Zaradi morebitnih pasti pri opredelitvi „zaprtih“ prostorov bi bilo treba v zvezi s tem natančno proučiti izkušnje različnih držav. Opredelitev bi morala biti čimbolj obsežna in čimbolj jasna, pri čemer je treba paziti, da se ne oblikujejo seznami, ki bi jih lahko razumeli, kot da morebiti izključujejo ustrezne „zaprte“ prostore. Priporočljivo je, da se „zaprte“ (ali „ograjene“) prostore opredeli tako, da vključujejo vse prostore, ki jih pokriva streha ali so omejeni z eno ali več stenami ali na eni ali več straneh, ne glede na vrsto materiala, uporabljenega za streho, stene ali stranice, in ne glede na to, ali je objekt stalen ali začasen.

         „Delovni prostor“

                  20.

                  „Delovni prostor“ bi bilo treba širše opredeliti kot „vsak prostor, v katerem so ljudje zaposleni in ga uporabljajo za delo“. Delo bi moralo vključevati ne le delo za plačilo, ampak tudi prostovoljno delo, če gre za vrsto dela, za katero se po navadi prejema plačilo. Poleg tega „delovni prostor“ vključuje ne le prostore, v katerih se delo opravlja, ampak tudi vse z njimi povezane ali podobne prostore, ki jih delavci uporabljajo med delom, vključno z npr. hodniki, dvigali, stopniščnimi jaški, avlami, skupnimi prostori, kavarnami, stranišči, saloni, menzami ter prizidki, kot so lope in barake. Kot take bi bilo treba opredeliti tudi vozila, ki se uporabljajo med delom na delovnih mestih.

                  21.

                  Treba bi bilo previdno obravnavati delovne prostore, ki so hkrati domovi ali bivališča posameznikov, npr. zapori, psihiatrične klinike ali sanatoriji. Ti prostori so hkrati delovni prostori za druge, ki bi jih bilo treba zaščititi pred izpostavitvijo tobačnemu dimu.

         „Javna prevozna sredstva“

                  22.

                  Javna prevozna sredstva bi bilo treba opredeliti tako, da vključujejo vsa vozila za prevoz ljudi, po navadi za plačilo. Mednje bi morali biti vključeni tudi taksiji.

         OBSEG UČINKOVITE ZAKONODAJE

                  23.

                  Člen 8 zahteva sprejetje učinkovitih ukrepov za zaščito ljudi pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu v (1) zaprtih delovnih prostorih, (2) zaprtih javnih prostorih, (3) javnih prevoznih sredstvih in (4) „po potrebi“ v „drugih javnih prostorih“.

                  24.

                  Zaradi tega obstaja obveznost, da se določi splošna zaščita, ki bo zagotovila, da nobeni zaprti javni prostori, nobeni zaprti delovni prostori, nobena javna prevozna sredstva in po možnosti drugi (odprti ali polodprti) javni prostori ne bodo onesnaženi z izdihanim ali izgorenim tobačnim dimom. Nobene zdravstvene in pravne utemeljitve ne upravičujejo izjem. Če je treba upoštevati izjeme na podlagi drugih utemeljitev, morajo biti te minimalne. Če pogodbenica ne more takoj zagotoviti vključenosti v celoti, člen 8 določa stalno obvezo za čim hitrejše ukrepanje za odstranitev kakršnih koli izjem in posplošitev zaščite. Vsaka pogodbenica si mora prizadevati za zagotovitev splošne zaščite v petih letih od začetka veljavnosti Okvirne konvencije SZO zanjo.

                  25.

                  Varnih stopenj izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu ni in, kakor je bilo predhodno potrjeno v odločitvi FCTC/COP1(15) na konferenci pogodbenic, tehnični ukrepi, kot so prezračevanje, izmenjavanje zraka in uporaba določenih prostorov za kadilce, ne ščitijo pred izpostavitvijo tobačnemu dimu.

                  26.

                  Zagotoviti bi bilo treba zaščito v vseh zaprtih in ograjenih prostorih, vključno z motornimi vozili, ki se uporabljajo kot delovni prostori (npr. taksiji, reševalnimi vozili ali dostavnimi vozili).

                  27.

                  Besedilo sporazuma zahteva zaščitne ukrepe ne le za vse „zaprte“ javne prostore, ampak „po potrebi“ tudi za vse „druge“ (odprte ali polodprte) javne prostore. Pogodbenice bi morale pri opredeljevanju tistih odprtih in polodprtih javnih prostorov, za katere je sprejetje zakonodaje upravičeno, upoštevati dokaze o morebitni nevarnosti za zdravje na različnih mestih in sprejeti najučinkovitejšo zaščito pred izpostavljenostjo za kraje, kadar je nevarnost za zdravje potrjena.

         OBVEŠČANJE, SVETOVANJE IN VKLJUČITEV JAVNOSTI ZA ZAGOTAVLJANJE PODPORE IN NEMOTENEGA IZVAJANJA

                  28.

                  Vladne agencije imajo skupaj s civilno družbo pomembno vlogo pri ozaveščanju javnosti in oblikovalcev javnega mnenja o tveganjih izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu z informativnimi kampanjami, da se zagotovi razumevanje in podpora javnosti zakonodajnim ukrepom. Glavne zainteresirane strani vključujejo poslovna združenja, restavracije, gostinska združenja, skupine delodajalcev, sindikate, sredstva javnega obveščanja, zdravstvene strokovnjake, mladinske organizacije, izobraževalne zavode ali verske institucije, raziskovalne skupnosti in širšo javnost. Prizadevanja za ozaveščanje bi morala že med oblikovanjem zakonodaje vključevati posvetovanje z zadevnimi podjetji ter drugimi organizacijami in institucijami.

                  29.

                  Ključna sporočila bi se morala osredotočati na škodo, ki jo povzroča izpostavljenost izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu, dejstvo, da je odprava dima v zaprtih prostorih edina znanstveno podprta rešitev, ki zagotavlja popolno zaščito pred izpostavljenostjo, pravico vseh delavcev do enake zakonske zaščite in dejstvo, da med zdravjem in gospodarstvom kompromisi ne obstajajo, saj izkušnje iz vedno več držav kažejo, da okolje brez tobačnega dima koristi obema. Kampanje za izobraževanje javnosti bi se morale osredotočiti tudi na kraje, za katere zakonodaja ni uresničljiva ali ustrezna, kot so zasebna stanovanja ali hiše.

                  30.

                  Obsežno posvetovanje z zainteresiranimi stranmi je prav tako bistveno za obveščanje in mobiliziranje skupnosti ter lažjo podporo zakonodaji po uzakonitvi. Po sprejetju zakonodaje bi bilo treba izvesti izobraževalno kampanjo, ki bo pomagala pri izvajanju zakona in zagotovitvi informacij za lastnike podjetij in upravitelje zgradb ter na kratko predstavila vsebino zakonodaje in odgovornosti lastnikov in upraviteljev; prav tako bi bilo treba zagotoviti material za označevanje. Ti ukrepi bodo povečali verjetnost nemotenega izvajanja zakonodaje in zvišali stopnjo njenega prostovoljnega upoštevanja. Sporočila, ki nekadilcem omogočajo ukrepanje, kadilcem pa se zahvaljujejo za upoštevanje zakonodaje, bodo spodbujala vključitev javnosti v postopek izvrševanja in nemotenega izvajanja zakonodaje.

         IZVRŠEVANJE

         Dolžnosti upoštevanja zakonodaje

                  31.

                  Učinkovita zakonodaja bi morala zadevnim podjetjem in posameznim kadilcem nalagati pravno odgovornost za upoštevanje zakonodaje ter določiti kazni za kršitve, ki morajo veljati za podjetja in, če je to mogoče, tudi za kadilce. Izvrševanje zakonodaje bi se moralo načeloma osredotočati na podjetja. Zakonodaja bi morala odgovornost za upoštevanje zakonodaje naložiti lastniku, upravitelju ali drugi osebi, ki skrbi za poslovne prostore, in jasno opredeliti, kako mora ta oseba ravnati. Te obveznosti bi morale obsegati naslednje:

                              (a)

                              obvezo za postavitev jasnih oznak o prepovedi kajenja pri vhodu in na drugih primernih krajih. Obliko in vsebino teh oznak bi morali določiti zdravstveni organi ali druge vladne agencije; navede se lahko telefonska številka ali drugi mehanizmi, ki ljudem omogočajo prijavo kršitev, ter ime osebe, zadolžene za pritožbe na zadevnem kraju;

                              (b)

                              obvezo za odstranitev vseh pepelnikov iz zadevnega kraja;

                              (c)

                              obvezo za nadzor spoštovanja predpisov;

                              (d)

                              obvezo za upravičene posebne ukrepe, ki bodo posameznike odvračale od kajenja na zadevnem kraju. Ti ukrepi bi lahko določali, da se od posameznika lahko zahteva, naj ne kadi ali naj odide, da se postrežba posamezniku prekine in da se prekršek javi organu kazenskega pregona ali drugemu organu.

         Kazni

                  32.

                  Zakonodaja bi morala natančno določati globe in druge denarne kazni za kršitve. Višina teh kazni bo seveda odražala posebne prakse in običaje vsake države, vendar bi morala odločitev usmerjati številna načela. Predvsem je pomembno, da bi morale biti kazni dovolj visoke, da bodo odvračale od kršitev, sicer se kršitelji zanje ne bodo zmenili ali pa jih bodo obravnavali kot stroške poslovanja. Kazni za podjetja bi morale biti višje od kazni za posamezne kršitelje, ki imajo po navadi manj sredstev. V primeru ponovnih kršitev bi morale biti kazni višje in primerljive s kaznimi za druge podobno resne kršitve v tej državi.

                  33.

                  Poleg denarnih kazni lahko zakonodaja omogoči upravne sankcije v skladu s pravnim sistemom in prakso posamezne države, kot je začasni odvzem dovoljenja za poslovanje. Te „sankcije v skrajni sili“ se redko uporabljajo, vendar so zelo pomembne za izvrševanje zakonodaje v vseh podjetjih, ki zavestno večkrat kršijo zakon.

                  34.

                  Vključijo se lahko kazenske sankcije za kršitve, če so v skladu s pravnim in kulturnim okoljem neke države.

         Organi za izvrševanje zakonodaje

                  35.

                  Zakonodaja bi morala določiti organe, odgovorne za izvrševanje zakonodaje, in vključiti sistem za nadzor skladnosti zakonodaje in pregon kršiteljev.

                  36.

                  Nadzor bi morala vključevati postopek inšpekcijskega pregleda poslovanja za ugotavljanje skladnosti z zakonodajo. Zelo redko je potreben nov inšpekcijski sistem za izvrševanje zakonodaje o prepovedi kajenja. Namesto tega se upoštevanje po navadi nadzira z enim ali več obstoječimi mehanizmi za inšpekcijski pregled poslovnih in delovnih prostorov. Za to običajno obstaja več možnosti. V številnih državah se inšpekcijski pregledi za upoštevanje zakonodaje lahko vključijo v inšpekcijske preglede za izdajo dovoljenj za poslovanje, zdravstvene in higienske inšpekcije, inšpekcije zdravja in varnosti pri delu, inšpekcije požarne varnosti ali podobne programe. Koristno bi bilo, če bi se več teh virov informacij uporabilo hkrati.

                  37.

                  Kadar je to mogoče, se priporoča vključitev lokalnih inšpektorjev ali uradnikov organov kazenskega pregona, s čimer se bodo verjetno povečali razpoložljivi viri za izvrševanje zakonodaje in stopnja upoštevanja zakonodaje. Ta pristop zahteva vzpostavitev nacionalnih mehanizmov za usklajevanje, ki bodo dosleden dostop zagotovili v celi državi.

                  38.

                  Ne glede na uporabljeni mehanizem bi moral nadzor temeljiti na celovitem načrtu za izvrševanje zakonodaje in vključevati postopek učinkovitega usposabljanja inšpektorjev. Učinkovit nadzor lahko združuje redne inšpekcijske preglede in nenapovedane preglede ter preglede, ki so posledica pritožb. Ti pregledi so v začetnem obdobju po sprejetju zakona lahko vzgojni, saj je možno, da bo večina kršitev nenamernih. Zakonodaja bi morala inšpektorje pooblastiti za vstop v prostore pod zakonsko določenimi pogoji ter zbiranje vzorcev in dokazov, če jim te pristojnosti niso bile dodeljene z že obstoječo zakonodajo. Prav tako bi morala zakonodaja podjetjem prepovedati oviranje inšpektorjev pri delu.

                  39.

                  Stroški učinkovitega nadzora niso pretirani. Za inšpekcijske preglede ni potrebno najeti velikega števila inšpektorjev, ker se pregledi lahko izvajajo v okviru obstoječih programov in z obstoječim osebjem in ker izkušnje kažejo, da zakonodaja o prepovedi kajenja hitro postane samoizvedljiva, tj. po večini jo uveljavi javnost sama. Če je izvajanje zakonodaje skrbno in so prizadevanja za informiranje podjetij in javnosti dobra, je potrebnih malo pregonov.

                  40.

                  Čeprav ti programi niso dragi, je treba pridobiti sredstva za obveščanje podjetij, usposabljanje inšpektorjev, usklajevanje inšpekcijskega postopka in plačila osebja za inšpekcijske preglede podjetij izven običajnega delovnega časa. Zato bi bilo treba opredeliti mehanizem financiranja. Učinkoviti programi nadzora so uporabili različne finančne vire, vključno z namenskimi davčnimi prihodki, pristojbinami za dovoljenja za poslovanje in namenskimi prihodki iz glob kršiteljev.

         Strategije izvrševanja zakonodaje

                  41.

                  Strateški pristopi k izvrševanju zakonodaje lahko povečajo njeno skladnost, poenostavijo njeno izvajanje in zmanjšajo stopnjo potrebnih sredstev za njeno izvrševanje.

                  42.

                  Še zlasti so dejavnosti za izvrševanje zakonodaje v obdobju tik po začetku veljavnosti zakona pomembne za uspeh zakonodaje in njenega nadaljnjega nadzora in izvrševanja. Številne države priporočajo začetno obdobje „mehkega“ izvrševanja, med katerim kršitelje opozarjajo in ne kaznujejo. Ta pristop bi bilo treba združiti z dejavno kampanjo obveščanja lastnikov podjetij o njihovih pravnih odgovornostih. Podjetja bi se morala zavedati, da bo začetnemu obdobju odloga ali obdobju postopne uveljavitve sledilo bolj strogo izvrševanje zakonodaje.

                  43.

                  Za dejavno izvrševanje zakonodaje pa številne države predlagajo uporabo pregona na očeh javnosti, ki bo povečal odvračalni učinek. Organi lahko pokažejo odločnost in resnost pri izvajanju zakonodaje, če izpostavijo glavne kršitelje, ki so dejavno kljubovali zakonu ali so znane osebe v skupnosti, če odločno in hitro ukrepajo in če zagotovijo največjo možno ozaveščanje javnosti. S tem se poveča prostovoljno upoštevanje zakonodaje in zmanjšajo sredstva, potrebna za nadaljnji nadzor in izvrševanje zakonodaje.

                  44.

                  Čeprav zakon o prepovedi kajenja hitro postane samoizvedljiv, je bistvenega pomena, da so organi pripravljeni na hiter in odločen odziv na vse posamezne primere odkritega kljubovanja. Zlasti ko začne zakon prvič veljati, se lahko občasno pojavi kršitelj, ki javno izkazuje neupoštevanje zakona. V teh primerih bodo ostri odzivi pokazali na to, da se pričakuje izpolnjevanje zakonodaje in olajšali nadaljnja prizadevanja, medtem ko se zaradi neodločnosti kršitve lahko hitro razširijo.

         Mobilizacija in vključitev skupnosti

                  45.

                  Z vključitvijo skupnosti v program se poveča učinkovitost programa za nadzor in izvrševanje zakonodaje. S podporo skupnosti in spodbujanjem članov skupnosti k nadziranj upoštevanja zakonodaje in poročanju kršitev, se zelo poveča obseg delovanja javnih organov pregona in hkrati zmanjšajo sredstva, potrebna za doseganje skladnosti z zakonodajo. Dejansko so v številnih državah pritožbe skupnosti glavni način zagotavljanja skladnosti z zakonodajo. Zakonodaja o prepovedi kajenja bi morala zato določati, da lahko posamezniki vložijo pritožbo, in pooblaščati vse ljudi ali nevladne organizacije, da lahko zahtevajo skladnost zakonodaje z ukrepi, ki urejajo izpostavljenost izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu. Program za izvrševanje zakonodaje bi moral vključevati brezplačno telefonsko linijo za pritožbe ali podoben sistem, ki bo javnost spodbujal k prijavi kršitev.

         SPREMLJANJE IN VREDNOTENJE UKREPOV

                  46.

                  Spremljanje in vrednotenje ukrepov za zmanjšanje izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu sta pomembna zaradi:

                              (a)

                              povečanja politične in javne podpore za okrepitev in razširitev zakonodajnih določb;

                              (b)

                              dokumentiranja uspehov, ki se bodo uporabili kot informacije in pomoč pri prizadevanjih drugih držav;

                              (c)

                              ugotavljanje namer tobačne industrije, da spodkoplje izvedbene ukrepe in obveščanja javnosti o tem.

                  47.

                  Obseg in zapletenost nadzora in vrednotenja se bosta med državami razlikovala, ker bosta odvisna od razpoložljivega strokovnega znanja in virov. Kljub temu je pomembno ovrednotiti rezultate izvedenih ukrepov, zlasti glavnega kazalnika izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu na delovnih mestih in v javnih prostorih. To se lahko izvede na stroškovno učinkovit način, na primer z uporabo podatkov ali informacij, zbranih pri rutinskih dejavnostih, kot so inšpekcijski pregledi delovnih mest.

                  48.

                  Upoštevati bi bilo treba osem ključnih postopkov in kazalnikov rezultatov: (2)

         Postopki

                  (a)

                  poznavanje, stališča in podpora politikam v zvezi s prepovedjo kajenja med splošno javnostjo in, če je to mogoče, posameznimi skupinami, na primer barskimi delavci;

                  (b)

                  izvrševanje politik v zvezi s prepovedjo kajenja in njihovo upoštevanje;

         Rezultati

                  (a)

                  zmanjšanje izpostavljenosti zaposlenih izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu na delovnih mestih in javnih prostorih;

                  (b)

                  zmanjšanje vsebnosti izdihanega ali izgorenega tobačnega dima v zraku na delovnih mestih (zlasti v restavracijah) in javnih prostorih;

                  (c)

                  zmanjšanje smrtnosti in obolevnosti zaradi izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu;

                  (d)

                  zmanjšanje izpostavljenosti izdihanemu ali izgorenemu tobačnemu dimu v zasebnih stanovanjih ali hišah;

                  (e)

                  spremembe v razširjenosti kajenja in kadilskem vedenju;

                  (f)

                  gospodarski učinek.

         (1)  Možno je, da so v zraku sestavni deli tobačnega dima, ki so premajhni, da bi bili izmerljivi. Opozoriti bi bilo treba na možnost, da bosta tobačna industrija ali gostinski sektor poskusila izkoristiti omejitve te opredelitve.

         (2)  Objava z naslovom Priporočila SZO za politike: zaščita pred izpostavljenostjo izdihanemu tobačnemu dimu (Ženeva, Svetovna zdravstvena organizacija, 2007) navaja literaturo in povezave na študije o nadzoru, opravljene drugje, z vsemi temi kazalniki.


     SL

SL        SL
 ---pagebreak---                      EVROPSKA KOMISIJA

                                                    Bruselj, 11.8.2010
                                                    SEC(2010) 972 konč.

                            PRIPOROČILO KOMISIJE SVETU

         o pooblastitvi Komisije za začetek pogajanj s Turkmenistanom za prilagoditev
       Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med Evropskimi skupnostmi in njihovimi
          državami članicami na eni strani ter Turkmenistanom na drugi strani zaradi
     upoštevanja pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike
      Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske,
                   Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji

SL                                                                                SL
 ---pagebreak---                               PRIPOROČILO KOMISIJE SVETU

         o pooblastitvi Komisije za začetek pogajanj s Turkmenistanom za prilagoditev
       Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med Evropskimi skupnostmi in njihovimi
          državami članicami na eni strani ter Turkmenistanom na drugi strani zaradi
     upoštevanja pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike
      Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske,
                   Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji

     A.     OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

     1.     Sporazum o partnerstvu in sodelovanju (v nadaljnjem besedilu: Sporazum) med
            Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter
            Turkmenistanom na drugi strani, podpisan 25. maja 1998 v Bruslju, še ni začel
            veljati.

     2.     Ker je bil podpisan pred širitvijo Evropske unije 1. maja 2004, ko so se ji pridružile
            Češka republika, Republika Estonija, Republika Ciper, Republika Latvija, Republika
            Litva, Republika Madžarska, Republika Malta, Republika Poljska, Republika
            Slovenija in Slovaška republika, ter pred širitvijo 1. januarja 2007, ko sta se ji
            pridružili Republika Bolgarija in Romunija, je treba sestaviti Protokol k Sporazumu,
            ki bo omogočal pristop teh 12 novih držav članic k Sporazumu, ko bo ta začel veljati.

     3.     V skladu s členom 6 Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije,
            Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske,
            Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in
            prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL L 236, 23.9.2003; v
            nadaljnjem besedilu: Akt o pristopu), je treba pristop navedenih 10 novih držav
            članic k Sporazumu s Turkmenistanom potrditi s sklenitvijo protokola k navedenemu
            sporazumu. Akt o pristopu v členu 6(2) določa poenostavljen postopek, s katerim se
            ta protokol sklene med Svetom Evropske unije, ki nastopa soglasno v imenu držav
            članic, in zadevno tretjo državo.

     4.     Komisija se je na podlagi pooblastila Sveta z dne 23. oktobra 2006 v imenu
            Skupnosti in njenih držav članic s Turkmenistanom s pogajanji dogovorila o sklenitvi
            Protokola k Sporazumu zaradi upoštevanja pristopa Republike Bolgarije in Romunije
            k EU, ki pa še ni bil sklenjen.

     5      Komisija se bo na podlagi pogajalskih direktiv, ki jih s soglasjem odobri Svet, in ob
            posvetovanju z odborom, ki ga sestavljajo predstavniki držav članic, v imenu
            Evropske unije s pogajanji dogovorila o Protokolu o pristopu, pri čemer bo ustrezno
            upoštevala Protokol o pristopu Republike Bolgarije in Romunije, ki je bil že
            dogovorjen s pogajanji. Komisija bo Svetu predložila osnutek skupnega protokola, ki
            ga je treba skleniti.

     6.     Kar zadeva časovni razpored, bi morala biti ta pogajanja hitro končana, da bi lahko
            Protokol o prilagoditvi Sporazuma začel veljati čim prej, tj. pred koncem ratifikacije
            Sporazuma.

SL                                               2                                                   SL
 ---pagebreak---      B.      PRIPOROČILO

     Komisija zato priporoča, da Svet:

     – pooblasti Komisijo, da se na podlagi priloženih pogajalskih direktiv v imenu Evropske
       unije s Turkmenistanom s pogajanji dogovori o protokolu o prilagoditvi Sporazuma o
       partnerstvu in sodelovanju med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami
       na eni strani ter Turkmenistanom na drugi strani, podpisanega 25. maja 1998 v Bruslju,
       zaradi upoštevanja pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra,
       Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike
       Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji ob ustreznem
       upoštevanju Protokola o pristopu Republike Bolgarije in Romunije, ki je že dogovorjen s
       pogajanji;

     – imenuje COEST kot posebni odbor, ki ga sestavljajo predstavniki držav članic, za pomoč
       Komisiji pri tej nalogi ter

     – sprejme priložene pogajalske direktive.

SL                                               3                                               SL
 ---pagebreak---                                                 PRILOGA

           Pogajalske direktive za prilagoditev Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med
              Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter
            Turkmenistanom na drugi strani zaradi upoštevanja pristopa Češke republike,
          Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike
           Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške
                                       republike k Evropski uniji

     1.         SPLOŠNI CILJ

                Prilagoditev Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju (v nadaljnjem besedilu:
                Sporazum) s Turkmenistanom, da se omogoči pristop novih držav članic, ki so se EU
                pridružile 1. maja 2004, k navedenemu sporazumu.

     2.         VSEBINA PROTOKOLA

                Nove države članice Evropske unije, ki so se pridružile 1. maja 2004, bodo pristopile
                k Sporazumu s Turkmenistanom. Protokol bo zagotovil potrebno tehnično
                prilagoditev Sporazuma za pristop desetih novih pogodbenic ob ustreznem
                upoštevanju Protokola o pristopu Republike Bolgarije in Romunije, ki je že
                dogovorjen s pogajanji.

     3.         ČASOVNI RAZPORED

                Pogajanja bi bilo treba hitro končati, da se omogoči sprejetje skupnega protokola
                pred koncem ratifikacije Sporazuma s Turkmenistanom.

SL                                                   4                                                  SL


				|

		52014DC0404

			Priporočilo PRIPOROČILO SVETA v zvezi z nacionalnim reformnim programom Češke republike za leto 2014 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Češke republike za leto 2014 /* COM/2014/0404 final - 2014/ () */

Priporočilo
PRIPOROČILO SVETA
v zvezi z nacionalnim reformnim programom
Češke republike za leto 2014
in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Češke republike za leto 2014
SVET EVROPSKE UNIJE –
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije, zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES)
št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad
proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], zlasti
člena 9(2) Uredbe,
ob upoštevanju priporočila Evropske
komisije[2],
ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta[3],
ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
ob upoštevanju mnenja
Ekonomsko-finančnega odbora,
ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno
zaščito,
ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko
politiko,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Evropski svet je 26. marca 2010 potrdil
predlog Evropske komisije, da začne izvajati novo strategijo za rast in
delovna mesta Evropa 2020, ki temelji na okrepljenem usklajevanju
ekonomskih politik ter se osredotoča na ključna področja, na
katerih je potrebno ukrepanje za povečanje potenciala Evrope za trajnostno
rast in konkurenčnost.
(2)
Svet je na predlog Komisije 13. julija 2010
sprejel priporočilo o širših smernicah za ekonomske politike držav
članic in Unije (2010–2014) ter 21. oktobra 2010 sklep o smernicah za
politike zaposlovanja držav članic, ki skupaj tvorita integrirane
smernice. Države članice so bile pozvane, naj integrirane smernice
upoštevajo v nacionalnih ekonomskih politikah in politikah zaposlovanja.
(3)
Voditelji držav oziroma vlad so 29. junija
2012 sprejeli Pakt za rast in delovna mesta, ki z uporabo vseh razpoložljivih
vzvodov, instrumentov in politik zagotavlja skladen okvir za ukrepanje na
nacionalni ravni, ravni EU in ravni euroobmočja. Odločili so se, da
morajo biti ukrepi sprejeti na ravni držav članic, in zlasti izrazili
polno zavezanost k doseganju ciljev strategije Evropa 2020 ter izvajanju
priporočil za posamezne države.
(4)
Svet je 9. julija 2013 sprejel priporočilo v
zvezi z nacionalnim reformnim programom Češke republike za leto 2013 in
dal mnenje o posodobljenem konvergenčnem programu Češke republike za
obdobje 2012–2016.
(5)
Komisija je 13. novembra 2013 sprejela letni
pregled rasti[4],
ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih
politik za leto 2014. Istega dne je na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011
sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja[5],
v katerem Češke republike ni opredelila kot ene od držav članic, za
katere je treba opraviti poglobljen pregled.
(6)
Evropski svet je 20. decembra 2013 potrdil
prednostne naloge za zagotavljanje finančne stabilnosti, konsolidacije
javnih financ in ukrepanja za spodbujanje rasti. Poudaril je potrebo po
doseganju diferencirane, rasti prijazne konsolidacije javnih financ, ponovni
vzpostavitvi normalnih pogojev kreditiranja gospodarstva, spodbujanju rasti in
konkurenčnosti, odpravljanju brezposelnosti in socialnih posledic krize
ter modernizaciji javne uprave.
(7)
Češka republika je 16. aprila 2014 predložila
nacionalni reformni program za leto 2014, 28. aprila 2014 pa še
konvergenčni program za leto 2014. Programa sta bila ocenjena
istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.
(8)
Cilj proračunske strategije, opisane v
konvergenčnem programu za leto 2014, je ohranjanje javnofinančnega
primanjkljaja v programskem obdobju pod referenčno vrednostjo iz Pogodbe,
tj. 3 % BDP. Program vsebuje srednjeročni cilj v višini –1 %
BDP, kar je v skladu z zahtevami Pakta za stabilnost in rast. Čeprav je
proračunska strategija za leto 2014 skladna s Paktom za stabilnost in
rast, zahtevana prilagoditev v strukturnem smislu v letu 2015 predvidoma ne bo
dosežena, saj se bo preračunani strukturni saldo v skladu z napovedjo
poslabšal za 0,6 o.t. Poleg tega se glede na projekcije odhodki ne bodo
povečevali tako, da bi bilo to v skladu z referenčno vrednostjo za
odhodke. Preračunani strukturni saldo bo od zahtevane prilagoditvene poti
predvidoma odstopal tudi v letih 2016 in 2017, saj naj bi v skladu s
projekcijami znašal –1,6 % oziroma –1,9 % BDP. Na splošno se od
leta 2015 pričakuje tveganje odstopanja od poteka prilagoditve
srednjeročnemu cilju. V skladu s programom naj bi se delež dolga, ki je
pod referenčno vrednostjo 60 % BDP, po projekcijah začasno
znižal za 1,1 o.t. na 45 % BDP v letu 2014 in se nato povečal na
46 % BDP v letu 2015. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo
proračunske napovedi v programu, je verjeten. Češko gospodarstvo naj
bi v skladu s programom v letu 2014 zraslo za 1,7 %, v letu 2015 pa za
2 %, medtem ko naj bi glede na napoved Komisije iz pomladi 2014 zraslo za
2 % oziroma 2,4 %. Glavna tveganja za proračunske napovedi
izhajajo iz velike negotovosti glede prihodnjega razvoja javnih naložb in iz
morebitnega enkratnega odhodka v zvezi z načrtovano najemno pogodbo za
bojna letala s pričakovanim učinkom na povečanje primanjkljaja v
višini 0,5 % BDP v letu 2015. V skladu z napovedjo Komisije obstaja
tveganje za znatno odstopanje od srednjeročnega cilja v letu 2015. Razlika
glede na scenarij iz programa je posledica različnih predpostavk o
politikah in diskrecijskih ukrepih v letu 2015. Na podlagi ocene programa in
napovedi Komisije v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1466/97 Svet meni, da
se je primanjkljaj v letu 2013 trajnostno znižal pod 3 % BDP v skladu s
priporočilom Sveta in da bo po pričakovanjih srednjeročni cilj
leta 2014 izpolnjen, od leta 2015 dalje pa obstaja znatno tveganje odstopanja
od njega.
(9)
Češka republika se je izvila iz dveletne
recesije, zdaj pa se sooča z izzivom doseganja trajnostne visoke rasti ob
upoštevanju hitrega staranja prebivalstva. Javne naložbe so se v preteklih
letih močno skrčile, še zlasti naložbe v infrastrukturo. Pred krizo
je model rasti češkega gospodarstva temeljil na obsežnih prilivih tujega
kapitala in močni izvozni usmerjenosti. Ker se zdijo možnosti za
zmanjšanje zaostanka na podlagi akumulacije proizvodnih dejavnikov
(vključno s tujim kapitalom) omejene, bi preusmeritev k domačim
gonilom rasti ustvarila nove priložnosti za povečanje produktivnosti. Bistveni
elementi tega procesa so podpiranje izobraževanja, usposabljanja in inovacij
ter krepitev institucij.
(10)
Vlada je nedavno odobrila Pogodbo o stabilnosti,
usklajevanju in upravljanju, čeprav je parlament
doslej še ni ratificiral. Prizadevanja za celovito reformo fiskalnega okvira
so se začela leta 2011, vendar sta njegovo sprejetje in izvajanje še vedno
negotova. Odloženo je bilo tudi sprejetje ustrezne
zakonodaje za zagotavljanje skladnosti z Direktivo Sveta 2011/85/EU o
proračunskih okvirih.
(11)
Na davčnem področju sta ključna
izziva za Češko republiko izboljšanje učinkovitosti pobiranja
prihodkov in oblikovanje bolj rasti naklonjene davčne strukture. Češka
republika je sprejela nekatere ukrepe za izboljšanje izpolnjevanja davčnih
obveznosti, zlasti na področju posrednega obdavčenja, toda skupni
strošek izpolnjevanja obveznosti je še vedno previsok. Ob tem davčne
osnove (dohodnina, prispevki za zdravstveno zavarovanje in socialno varnost) še
niso bile usklajene, vzpostavitev enotne točke za
pobiranje davkov, načrtovana za leto 2015, pa je bila odpovedana. Toda
češka vlada je napovedala, da namerava obravnavati vprašanje uskladitve
davčnih osnov. Priporočila iz leta 2013 v zvezi s strukturo
obdavčenja niso bila upoštevana. Obdavčitev dela ostaja visoka,
zlasti za tiste z nižjimi dohodki, vključno z delavci s krajšim delovnim
časom, predvsem zaradi visokih prispevkov za socialno varnost. Obstaja
nekaj možnosti za preusmeritev z obdavčitve dela na druga področja,
kot so okoljski davki in periodični davki na nepremičnine, ki so oboji
relativno nizki. Še vedno obstajajo pomembne razlike v
obravnavi zaposlenih in samozaposlenih glede davkov in socialnih prispevkov, ki
vodijo k zmanjševanju davčne osnove in ustvarjajo spodbude za navidezno
samozaposlovanje z nepoštenimi posledicami za zaposlene na podlagi pogodbe o
redni zaposlitvi.
(12)
Dolgoročno se Češka republika sooča
s srednjim tveganjem za vzdržnost, kar je v veliki meri posledica
pričakovanih povečanj odhodkov za pokojnine in zdravstvo. V skladu s
sedanjo zakonodajo je na dolgi rok načrtovano povečanje zakonsko
določene upokojitvene starosti, toda v srednjeročnem obdobju je to prepočasno.
Vlada načrtuje uvedbo mehanizma za revizijo, s katerim bi se upokojitvena
starost usklajevala s spremembami glede pričakovane življenjske dobe,
vendar je to le delni odgovor na izziv, ki ga predstavlja vrzel v vzdržnosti.
Poleg tega se bo začasno nižja indeksacija pokojnin končala leta
2015, kar je eno leto prej, kot je bilo načrtovano, pri čemer
standardni mehanizem indeksacije pokojnin (cene plus tretjina povečanja
realnih plač) ni bil revidiran. Pri spodbujanju zaposljivosti starejših
delavcev je bil dosežen omejen napredek. Pri izboljšanju stroškovne
učinkovitosti javne porabe za zdravstvo ni bilo napredka. V
bolnišničnem sektorju obstaja presežek zmogljivosti, kar kaže na možnosti
za izboljšave stroškovne učinkovitosti in upravljanja.
(13)
Storjenih je bilo nekaj začetnih korakov za
izboljšanje zmogljivosti in kakovosti javnega zavoda za zaposlovanje. Ti gredo
v pravo smer, vendar je treba njihov učinek oceniti. Za aktivne politike
zaposlovanja je še vedno na voljo premalo sredstev ter niso učinkovito
zasnovane za ženske z majhnimi otroki, mlade in starejše delavce. Kljub
razmeroma visoki splošni stopnji zaposlenosti so te skupine na trgu dela še
vedno premalo zastopane. Omejen dostop do cenovno dostopnega otroškega varstva
in razmeroma nizka uporaba dela s skrajšanim delovnim časom ovirata
udeležbo žensk na trgu dela. Razlika v plačilu med spoloma je bila leta 2012 še vedno ena največjih v EU.
(14)
Kakovost češkega izobraževalnega sistema in
njegova ustreznost za trg dela povzročata zaskrbljenost. Sprejeti so bili
nekateri ukrepi za izboljšanje okvira ocenjevanja na področju obveznega
izobraževanja, toda nadaljnji ukrepi za šole in učence s slabšimi
rezultati še vedno predstavljajo izziv. Težava, ki jo namerava vlada
obravnavati, je tudi privlačnost učiteljskih poklicev. Nizka
vključenost romskih otrok v redno izobraževanje, vključno s
predšolsko vzgojo in osnovnošolskim izobraževanjem, ostaja ovira za njihovo
vključevanje. Reforma visokošolskega izobraževanja je bila odložena in
napredka pri izboljšanju akreditiranja in financiranja na področju
visokošolskega izobraževanja ni bilo. Uvedene so bile samo manjše spremembe v
zvezi s financiranjem raziskovalnih ustanov. Ključnega pomena ostaja
oblikovanje pravih spodbud za javne raziskovalce, da si bodo prizadevali za
odličnost, obravnavo družbenih izzivov in sodelovanje s poslovnim
sektorjem.
(15)
Proces deregulacije velikega
števila reguliranih poklicev se je začel, vendar poteka prepočasi za
ustvarjanje hitrih koristi zaradi povečane konkurence
v storitvenem sektorju. Češka republika je sprejela
nekatere začetne ukrepe za povečanje energijske učinkovitosti,
zlasti s spodbudami v obliki javnega financiranja za podporo stavbnemu
sektorju. Možnosti za prihranek energije so še vedno velike, bolj ambiciozni
ukrepi pa bi tudi prispevali k zmanjšanju energetske
odvisnosti.
(16)
Kakovost in učinkovitost javne uprave še vedno
predstavljata izziv, kar ima negativne gospodarske posledice. Dolgo
pričakovani zakon o javni upravi še ni bil sprejet; njegovo sprejetje je
ključna prednostna naloga vlade. Napredek na področju boja proti
korupciji je bil omejen; pomembni deli zakonodaje iz protikorupcijske
strategije za obdobje 2013–2014 niso bili sprejeti. Jasna dolgoročna
vizija o tem, kako na trajnosten način obravnavati to vprašanje, ki ima
velik pomen za gospodarski in družbeni razvoj, še ni bila oblikovana. Izvajanje
javnih razpisov na lokalni in regionalni ravni zaznamujejo nepotrebne zamude.
Nova pravila o javnih naročilih pomenijo korak nazaj, saj odpravljajo
nekatere zaščitne ukrepe v zvezi s preglednostjo. Pri izboljšanju
izvrševanja sredstev EU je bil dosežen določen napredek. Potrebna so
nadaljnja prizadevanja, kar je razvidno iz visokih stopenj napak, o katerih je
za več programov poročal revizijski organ ob koncu leta 2013.
(17)
V okviru evropskega semestra je Komisija opravila
celovito analizo ekonomske politike Češke republike. Ocenila je
konvergenčni program in nacionalni reformni program. Glede na to, da je
treba okrepiti splošno gospodarsko upravljanje Evropske unije z vključitvijo
EU v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le
pomena za vzdržno fiskalno in socialno-ekonomsko politiko v Češki
republiki, ampak tudi spoštovanje pravil in smernic EU. Njena priporočila v okviru evropskega semestra so izražena v priporočilih iz
točk 1 do 7 v nadaljevanju.
(18)
Svet je ob upoštevanju te ocene preučil
konvergenčni program Češke republike, njegovo mnenje[6] pa je izraženo zlasti v
priporočilu 1 v nadaljevanju –
PRIPOROČA, da Češka republika
v obdobju 2014–2015 ukrepa, tako da:
1.           Po
odpravi čezmernega primanjkljaja ohrani v letu 2014 trden fiskalni
položaj. V letu 2015 bistveno okrepi proračunsko strategijo za
zagotovitev doseganja srednjeročnega cilja in izpolnjevanje tega cilja
tudi v prihodnje. Prednostno obravnava rasti prijazne odhodke, da se podpre
okrevanje in izboljšajo možnosti za rast. Sprejme in izvaja ukrepe za krepitev
fiskalnega okvira ter zlasti ustanovi neodvisno fiskalno institucijo, ki bo
spremljala fiskalne politike, uvede fiskalna pravila za lokalne in regionalne
vlade ter izboljša usklajevanje med vsemi ravnmi upravljanja.
2.           Izboljša izpolnjevanje
davčnih obveznosti s posebnim poudarkom na DDV ter zmanjša stroške
pobiranja in plačevanja davkov s poenostavitvijo davčnega sistema ter
uskladitvijo davčnih osnov za dohodnino in prispevke za socialno in
zdravstveno varstvo. Zmanjša visoko stopnjo obdavčitve dela, zlasti za
tiste z nižjimi dohodki. Obdavčenje preusmeri na področja, ki manj
škodujejo rasti, kot so periodični davki na nepremičnine in okoljski
davki. Dodatno zmanjša razlike med davčno obravnavo zaposlenih in
samozaposlenih.
3.           Zagotovi dolgoročno
vzdržnost javnega pokojninskega sistema, zlasti s pospešitvijo povečevanja
zakonsko določene upokojitvene starosti in njeno jasnejšo povezavo s
spremembami glede pričakovane življenjske dobe. Spodbuja zaposljivost
starejših delavcev in revidira mehanizem indeksacije pokojnin. Sprejme ukrepe
za znatno izboljšanje stroškovne učinkovitosti in upravljanja na
področju zdravstva, zlasti bolnišnične oskrbe.
4.           Okrepi učinkovitost in
uspešnost javnega zavoda za zaposlovanje, zlasti z vzpostavitvijo sistema za
merjenje uspešnosti. Si prizadeva za vključitev neregistriranih mladih in
zanje zagotovi individualizirane storitve. Znatno poveča razpoložljivost
cenovno dostopnega in kakovostnega otroškega varstva s poudarkom na otrocih do
starosti treh let.
5.           Zagotovi, da akreditiranje,
upravljanje in financiranje na področju visokošolskega izobraževanja
prispevajo k izboljšanju njegove kakovosti in njegovega pomena za trg dela.
Pospeši oblikovanje in uvedbo nove metodologije za ocenjevanje raziskav in
dodeljevanje sredstev s ciljem povečanja deleža financiranja, ki temelji
na rezultatih raziskovalnih institucij. V zvezi z obveznim izobraževanjem
poskrbi za večjo privlačnost učiteljskega poklica, uvedbo
celovitega okvira ocenjevanja ter podporo šolam in učencem s slabšimi
rezultati. Poveča vključenost na področju izobraževanja,
predvsem s spodbujanjem udeležbe socialno prikrajšanih in romskih otrok, zlasti
v predšolski vzgoji.
6.           Pospeši reformo reguliranih
poklicev, zlasti z osredotočanjem na odpravo neupravičenih in
nesorazmernih zahtev. Okrepi prizadevanja za izboljšanje energijske
učinkovitosti v gospodarstvu.
7.           V letu 2014 sprejme in izvaja
zakon o javni upravi, ki bo zagotovil stabilno, učinkovito in strokovno
javno upravo. Pospeši in bistveno okrepi boj proti korupciji z izvajanjem
preostalih zakonodajnih ukrepov, predvidenih v strategiji boja proti korupciji
za obdobje 2013–2014, ter z oblikovanjem načrtov za naslednje obdobje.
Nadalje izboljša upravljanje s sredstvi EU tako, da poenostavi izvedbene
strukture, poveča zmogljivost in odpravi navzkrižja interesov. Poveča preglednost javnih naročil in izboljša izvajanje
javnih razpisov z zagotavljanjem ustreznega usmerjanja in nadzora.
V Bruslju,
                                                                       Za
Svet
                                                                       Predsednik
[1]               UL L 209, 2.8.1997, str. 1.
[2]               COM(2014) 404 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 in P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               V skladu s členom 9(2) Uredbe Sveta (ES)
št. 1466/97.


title: Priporočilo Sveta z dne 30. novembra 2011 o imenovanju člana Izvršilnega odbora Evropske centralne banke

text:
               14.12.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 364/6

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 30. novembra 2011
   o imenovanju člana Izvršilnega odbora Evropske centralne banke
   2011/C 364/03
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 283(2) Pogodbe,
   ob upoštevanju Protokola o statutu Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke ter zlasti člena 11.2 Protokola,
   ker je zaradi odločitve Lorenza BINIJA SMAGHIJA, da s koncem 31. decembra 2011 odstopi, treba imenovati novega člana Izvršilnega odbora Evropske centralne banke –
   PRIPOROČA EVROPSKEMU SVETU:
   da se Benoît COEURÉ imenuje za člana Izvršilnega odbora Evropske centralne banke za osemletni mandat.

      V Bruslju, 30. novembra 2011

            Za Svet

            Predsednik

         J. VINCENT-ROSTOWSKI


title: Priporočilo Komisije z dne 20. avgusta 2009 o medijski pismenosti v digitalnem okolju za konkurenčnejšo avdiovizualno industrijo in industrijo vsebin ter vključujočo družbo znanja

text:
               29.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 227/9

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 20. avgusta 2009
   o medijski pismenosti v digitalnem okolju za konkurenčnejšo avdiovizualno industrijo in industrijo vsebin ter vključujočo družbo znanja
   (2009/625/ES)
   KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ter zlasti člena 211 Pogodbe (1),
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Komisija je 20. decembra 2007 sprejela sporočilo z naslovom „Evropski pristop k medijski pismenosti v digitalnem okolju“ (2), katerega glavni poudarek je bil medijska pismenost pri tržnem komuniciranju in v katerem je obravnavala zadeve, povezane z oglaševanjem, medijsko pismenostjo pri avdiovizualnih delih, med drugim povečanje ozaveščenosti o evropskih filmih in spodbujanje kreativnosti, ter s spletno medijsko pismenostjo, ki bi državljanom na primer omogočila izboljšati znanje o internetnih iskalnikih.

               (2)

               Evropski parlament je v poročilu o medijski pismenosti v digitalnem svetu (3) Komisijo pozval, naj razširi svojo politiko o spodbujanju medijske pismenosti in pri tem sodeluje z vsemi evropskimi institucijami kot tudi z lokalnimi in regionalnimi organi.

               (3)

               V sklepih Sveta o medijski pismenosti (4), ki jih je 21./22. maja 2008 sprejel Svet za izobraževanje, mladino in kulturo, je potrjen strateški vidik medijske pismenosti kot pomembnega dejavnika za aktivno državljanstvo v današnji informacijski družbi, ki ga je predlagala Evropska komisija.

               (4)

               Odbor regij je oktobra 2008 sprejel splošno mnenje o ustvarjalnih spletnih vsebinah in medijski pismenosti (5).

               (5)

               Svet v Lizboni (6) je sklenil, da „ustvarja industrija vsebine dodano vrednost z izkoriščanjem in povezovanjem evropske kulturne raznolikosti v mreže“. Z evropsko agendo za kulturo, ki se je začela izvajati leta 2007, je bil uveden nov strateški okvir politike za reševanje glavnih izzivov na kulturnem področju, medtem ko je Svet v sklepih o kulturi kot katalizatorju kreativnosti in inovativnosti, ki jih je sprejel maja 2009, poudaril poseben prispevek, ki ga ima kultura za ustvarjalnost in inovativnost, ter pozval k širšemu konceptu za inovacije kot delu lizbonske strategije po letu 2010. To je še posebej pomembno za pobudo Evropske komisije i2010, zlasti glede spodbujanja konkurenčnosti v sektorju IKT in ustvarjanju enotnega evropskega informacijskega prostora.

               (6)

               Višja raven medijske pismenosti bi bistveno pripomogla k uresničevanju ciljev, ki si jih je Evropska unija zastavila na Evropskem svetu v Lizboni ter s pobudo i2010, zlasti kar zadeva konkurenčnejše gospodarstvo znanja in bolj vključujočo informacijsko družbo.

               (7)

               Javno posvetovanje, ki je potekalo konec leta 2006, je pokazalo, da v Evropi obstajajo različne prakse in ravni medijske pismenosti. Hkrati je bilo ugotovljeno, da za ocenjevanje medijske pismenosti ni dogovorjenih meril ali standardov in da so za določitev takšnih meril nujno potrebne obsežnejše, dolgoročnejše raziskave.

               (8)

               Kot je bilo ugotovljeno v študiji z naslovom „Trenutni trendi in pristopi k medijski pismenosti v Evropi“, ki jo je opravila Komisija v drugi polovici leta 2007, je razvoj na področju medijske pismenosti na evropski ravni oviran. Primanjkujejo zlasti skupna vizija, prepoznavnost nacionalnih, regionalnih in lokalnih pobud na evropski ravni, evropske mreže in usklajevanje med zainteresiranimi stranmi.

               (9)

               Zato bi bilo izredno pomembno, da se v Evropski uniji analizirajo, izpostavijo in razširijo dobre prakse s tega področja ter da se med zainteresiranimi stranmi vzpostavijo in spodbujajo evropske mreže.

               (10)

               Evropski državljani, ki bi znali kot medijski potrošniki ozaveščeno in raznovrstno izbirati, bi prispevali h konkurenčnosti evropske avdiovizualne industrije in industrije vsebin.

               (11)

               Medijska pismenost pomeni sposobnost dostopati do medijev, razumeti in kritično oceniti različne vidike medijev in njihovo vsebino ter komunicirati v različnih kontekstih.

               (12)

               Širjenje digitalne ustvarjalne vsebine in vedno več spletnih in mobilnih platform za širjenje prinašata za medijsko pismenost nove izzive. V današnjem svetu morajo državljani razviti analitične sposobnosti, ki jim omogočajo boljše intelektualno in čustveno razumevanje digitalnih medijev.

               (13)

               Medijska pismenost se nanaša na vse medije. Medijska pismenost naj bi povečala ozaveščenost o različnih oblikah medijskih sporočil, s katerimi se ljudje srečujejo v vsakodnevnem življenju. Medijska sporočila so programi, filmi, slike, besedila, zvoki in spletne strani, ki se prenašajo z različnimi oblikami komunikacije.

               (14)

               Medijska pismenost ima pomembno vlogo pri povečevanju ozaveščenosti o evropski avdiovizualni dediščini in kulturnih identitetah, izboljšanju znanja o avdiovizualni dediščini in najnovejših kulturnih delih ter spodbujanju zanimanja zanje.

               (15)

               Medijska pismenost pomeni tudi vključenost in državljansko udeležbo v današnji informacijski družbi. Predstavlja temeljno sposobnost ne samo za mlade, ampak tudi za odrasle in starejše, starše, učitelje in zaposlene v medijih. S pomočjo interneta in digitalne tehnologije lahko vedno več Evropejcev ustvarja in razširja slike, informacije in vsebine. Medijska pismenost danes velja za eno od glavnih pripomočkov za aktivno in polno državljansko udeležbo, ki preprečuje in zmanjšuje tveganje izključenosti iz življenja v skupnosti.

               (16)

               Medijsko pismena družba bi bila hkrati spodbuda ter pogoj za pluralizem in neodvisnost medijev. Izražanje različnih mnenj in idej v različnih jezikih, ki zastopajo različne skupine, v družbah in med družbami pozitivno vpliva na vrednote, kot so raznolikost, strpnost, transparentnost, enakopravnost in dialog. Zato je treba razvoj medijske pismenosti spodbujati v vseh družbenih slojih, njen napredek pa skrbno spremljati.

               (17)

               Demokracija je odvisna od aktivne udeležbe državljanov v življenju v njihovi skupnosti. Medijska pismenost bi jim zagotovila sposobnosti, ki jih potrebujejo za razumevanje dnevnega toka informacij, ki se razširjajo z novimi komunikacijskimi tehnologijami.

               (18)

               Medijska pismenost se mora obravnavati različno na različnih ravneh. Države članice so v glavnem odgovorne za to, kako bodo medijsko pismenost vključile v šolske učne načrte na vseh ravneh. Vloga, ki jo imajo lokalni organi, je prav tako pomembna, saj so ti bliže državljanom in podpirajo pobude v neformalnem izobraževalnem sektorju. Tudi civilna družba mora aktivno prispevati k spodbujanju medijske pismenosti na način od spodaj navzgor.

               (19)

               Pobude Komisije, kot je npr. MEDIA 2007 (Sklep št. 1718/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. novembra 2006 o izvajanju podpornega programa za evropski avdiovizualni sektor (MEDIA 2007) (7)) in Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah (Direktiva 2007/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007 o spremembi Direktive Sveta 89/552/EGS o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov (8)), katerih namen je povečati konkurenčnost evropske avdiovizualne industrije in industrije vsebin, bi prav tako prispevale k medijski pismenosti.

               (20)

               Komisija namerava spremljati prizadevanja za avdiovizualno medijsko pismenost in medijsko pismenost za tržno komunikacijo, kot je določeno v uvodni izjavi 37 Direktive o avdiovizualnih medijskih storitvah, zlasti v okviru Kontaktnega odbora za avdiovizualne medijske storitve ter glede na obveznosti poročanja iz člena 26 Direktive.

               (21)

               Komisija bo spodbujala raziskovalne projekte o medijski pismenosti z obstoječimi programi. Zlasti namerava opraviti študijo o stopnji ozaveščenosti o tveganjih, povezanih z razširjanjem osebnih podatkov v spletnem okolju, in študijo o tem, kako izboljšati uporabo iskalnikov.

               (22)

               Pobude za medijsko pismenost morajo vključevati tudi razsežnost ozaveščenosti o vlogi avtorskih pravic.

               (23)

               Obdelovanje osebnih podatkov v informacijskih in komunikacijskih omrežjih, zlasti za namene zagotavljanja prilagojenih ponudb potrošnikom, in s tem povezani izzivi glede varstva osebnih podatkov in spoštovanja zasebnosti je treba obravnavati kot del pobud za medijsko pismenost. Informacijska in komunikacijska omrežja ponujajo uporabnikom nove možnosti, vendar pa lahko te za posameznike pomenijo nova tveganja, kot so kraja identitete, diskriminajoče profiliranje ali stalen nadzor. Komisija je te težave in morebitne rešitve zanje obravnavala v Sporočilu o spodbujanju varstva podatkov s tehnologijami za boljše varovanje zasebnosti (PET) (9).

               (24)

               V pobude za digitalno medijsko pismenost morajo biti tesno vključene tudi običajne založbe, kajti založbena panoga ima zelo dragocene izkušnje v zvezi z medijsko pismenostjo v nespletnem svetu, svoje dejavnosti pa vedno bolj usmerja v produkcijo in distribucijo digitalnih vsebin.

               (25)

               Komisija si namerava še nadalje prizadevati za dosego konsenza o bistvenih vidikih medijske pismenosti (opredelitvah, ciljih) ter podpirati analize in izmenjavo dobrih praks medijske pismenosti v digitalnem okolju, vključno z ekonomijo medijskega sektorja v Evropi, in sicer tako, da bo organizirala seje Kontaktnega odbora za AVMS (10), spodbujala in podpirala prireditve v okviru programa MEDIA 2007 (11), sodelovala z drugimi evropskimi institucijami in mednarodnimi organizacijami, kot so npr. Svet Evrope, UNESCO in Zavezništvo civilizacij v okviru ZN, ter spodbujala javno-zasebna partnerstva za medijsko pismenost –

         PRIPOROČA:

               I.

               da države članice v sodelovanju z organi, pristojnimi za urejanje avdiovizualnih in elektronskih komunikacij, in po potrebi v sodelovanju z nadzornimi organi za varstvo podatkov:

                           1.

                           na področjih, določenih za medijsko industrijo v delu II spodaj, pripravijo in izvajajo pobude skupnega urejanja, katerih namen je, da bi glavne zainteresirane strani sprejele kodeks ravnanja, ter spodbujajo pobude za samourejanje in pripravo ustreznih smernic;

                           2.

                           na podlagi študije o merilih za ocenjevanje stopnje medijske pismenosti v Evropi, ki jo je nedavno opravila Komisija, s študijami in projekti o različnih vidikih in razsežnostih medijske pismenosti v digitalnem okolju spodbujajo sistematične raziskave ter spremljajo in merijo napredek pri stopnjah medijske pismenosti;

                           3.

                           na konferencah in drugih javnih prireditvah začnejo razpravo o vključevanju medijske pismenosti v obvezne učne načrte in na seznam ključnih kompetenc za vseživljenjsko učenje v skladu s Priporočilom Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o ključnih kompetencah za vseživljenjsko učenje;

                           4.

                           z nacionalnimi kampanjami za boljšo ozaveščenost državljanov povečajo prizadevanja za povečanje ozaveščenosti o nacionalni in evropski avdiovizualni dediščini;

                           5.

                           izboljšajo ozaveščenost z izobraževanji, informativnimi dnevi in razdeljevanjem informacijskih paketov o tveganjih, povezanih z obdelavo osebnih podatkov prek informacijskih in komunikacijskih omrežij, ter o tem izobrazijo uporabnike, zlasti mlade, starše in učitelje.

               II.

               da se medijska industrija še bolj zaveže k temu, da bo zagotavljala potrebna orodja za izboljšanje stopnje medijske pismenosti in da bo v ta namen:

                           1.

                           sistematično razširjala znanja z informacijskimi kampanjami o produkciji, obdelavi in distribuciji ustvarjalnih vsebin v digitalnem svetu, vključno s tem, kako delujejo iskalniki in kako jih bolje uporabljati;

                           2.

                           državljanom zagotavljala jasne, uporabniku prijazne informacije o vrstah komercialnega komuniciranja, zlasti o umeščanju izdelkov in spletnem oglaševanju, ter sredstva za boljše prepoznavanje mej med trženjem in vsebino tako, da bo organizirala kampanje za boljšo ozaveščenost;

                           3.

                           z informacijskimi paketi, namenjenimi mladim, državljane ozaveščala o tem, kako se njihovi osebni podatki obdelujejo pri prilagojenih ponudbah, zlasti pri interaktivnem oglaševanju, glede na veljavne zakonske predpise;

                           4.

                           organizirala informativne dneve ter tako državljane aktivno obveščala o tem, kako deluje ustvarjalna ekonomija, vključno z vlogo, ki jo imajo pri tem avtorske pravice.

               III.

               To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 20. avgusta 2009

            Za Komisijo

         Viviane REDING

            Članica Komisije

      (1)  UL C 325, 24.12.2002, str. 1.

      (2)  COM(2007) 833 konč.

      (3)  2008/2129(INI) z dne 24. novembra 2008.

      (4)  2008/C 140/08.

      (5)  CdR 94/2008.

      (6)  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=REPORT&reference=A6-2005-0278&language=EN

      (7)  UL L 327, 24.11.2006, str. 12.

      (8)  UL L 332, 18.12.2007, str. 27.

      (9)  COM(2007) 228 konč., z dne 2. maja 2007.

      (10)  AVMS, glej Direktivo 2007/65/ES.

      (11)  Sklep št. 1718/2006/ES.