               23.8.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 298/140

      P8_TA(2017)0100
      Preiskava o meritvah emisij v avtomobilskem sektorju
      Priporočilo Evropskega parlamenta z dne 4. aprila 2017 Svetu in Komisiji po preiskavi o meritvah emisij v avtomobilskem sektorju (2016/2908(RSP))
      (2018/C 298/19)

         Evropski parlament,

                  —

                  ob upoštevanju člena 226 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU),

                  —

                  ob upoštevanju Sklepa 95/167/ES, Euratom, ESPJ Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije z dne 19. aprila 1995 o določbah, ki podrobneje urejajo uresničevanje preiskovalne pravice Evropskega parlamenta (1),

                  —

                  ob upoštevanju svojega Sklepa (EU) 2016/34 z dne 17. decembra 2015 o vzpostavitvi preiskovalnega odbora glede merjenja emisij v avtomobilskem sektorju ter njegovih pristojnostih, številčni sestavi in mandatu (2),

                  —

                  ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil (3),

                  —

                  ob upoštevanju Direktive 2007/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o vzpostavitvi okvira za odobritev motornih in priklopnih vozil ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila (4),

                  —

                  ob upoštevanju Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (5),

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 27. oktobra 2015 o merjenju emisij v avtomobilskem sektorju (6),

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 13. septembra 2016 o preiskavi glede merjenja emisij v avtomobilskem sektorju (ki temelji na vmesnem poročilu A8-0246/2016) (7),

                  —

                  ob upoštevanju končnega poročila Preiskovalnega odbora Evropskega parlamenta za meritve emisij v avtomobilskem sektorju (A8-0049/2017),

                  —

                  ob upoštevanju osnutka priporočila Preiskovalnega odbora Evropskega parlamenta za meritve emisij v avtomobilskem sektorju,

                  —

                  ob upoštevanju člena 198(12) Poslovnika,

                  A.

                  ker člen 226 PDEU določa pravno podlago za to, da lahko Evropski parlament brez poseganja v pristojnost nacionalnih sodišč ali sodišča Unije ustanovi začasni preiskovalni odbor zaradi preverjanja domnevnih kršitev ali nepravilnosti pri izvajanju zakonodaje Unije, in ker je to pomemben sestavni del njegovih nadzornih pristojnosti;

                  B.

                  ker se je Parlament na podlagi predloga konference predsednikov na plenarnem zasedanju 17. decembra 2015 odločil ustanoviti preiskovalni odbor, ki bi preučil domnevno neustrezno uporabo zakonodaje Unije v zvezi z meritvami emisij v avtomobilskem sektorju in dal priporočila, ki bi bila po njegovem mnenju v tej zadevi potrebna;

                  C.

                  ker je preiskovalni odbor začel delo 2. marca 2016, svoje končno poročilo, v katerem je predstavil metodologijo in sklepe preiskave, pa je sprejel 28. februarja 2017;

                  D.

                  ker se je tržni delež osebnih vozil z dizelskim pogonom v Evropski uniji v zadnjih desetletjih tako povečal, da je v skoraj vseh državah članicah že več kot polovica novih prodanih avtomobilov dizelskih; ker je to stalno rast tržnega deleža dizelskih vozil med drugim spodbudila podnebna politika EU, saj so dizelski motorji glede izpustov CO2 boljši od bencinskih; ker v dizelskih motorjih, če odmislimo CO2, v primerjavi z bencinskimi motorji v fazi zgorevanja nastaja veliko več onesnaževal, ki so močno in neposredno škodljiva za javno zdravje, med drugim NOx, SOx in trdni delci; ker že obstajajo tehnologije za zmanjševanje teh onesnaževal, ki se uporabljajo na trgu;

                  E.

                  ker obstaja tehnologija, ki omogoča doseganje standardov Euro 6 NOx za dizelska vozila, tudi glede dejanske vožnje, ne da bi negativno vplivala na emisije CO2;

                  F.

                  ker so primeri najboljše prakse iz ZDA, ki določajo strožje standarde glede emisij tako za bencinska kot dizelska vozila in strožje politike izvrševanja, standard, h kateremu bi morala EU stremeti;

                  G.

                  ker bi moralo biti varovanje javnega zdravja in okolja skupni družbeni interes in odgovornost, pri čemer imajo pomembno vlogo vsi deležniki, vključno z avtomobilskim sektorjem;

                  1.

                  naroča svojemu predsedniku, naj stori vse potrebno za objavo končnega poročila preiskovalnega odbora v skladu s členom 198(11) Poslovnika in členom 4(2) Sklepa 95/167/ES, Euratom, ESPJ;

                  2.

                  poziva Svet in Komisijo, naj v skladu s Sklepom 95/167/ES, Euratom, ESPJ zagotovita, da bodo na podlagi sklepov preiskave in priporočil, ki iz nje izhajajo, sprejeti konkretni ukrepi;

                  3.

                  poziva Komisijo, naj v 18 mesecih od sprejetja tega priporočila, nato pa v rednih presledkih, Parlamentu predloži celovito poročilo o ukrepih, ki jih bodo Komisija in države članice sprejele glede sklepov in priporočil preiskovalnega odbora;

                  4.

                  poziva svojega predsednika, naj Odboru za okolje, javno zdravje in varnost hrane, Odboru za industrijo, raziskave in energetiko, Odboru za notranji trg in varstvo potrošnikov ter Odboru za promet in turizem naroči, naj v skladu s členom 198(13) Poslovnika spremljajo ukrepe, sprejete na podlagi sklepov in priporočil preiskovalnega odbora;

                  5.

                  poziva svojega predsednika, naj Odboru za ustavne zadeve naroči, naj ukrepa na podlagi priporočil preiskovalnega odbora glede omejitev pravice Evropskega parlamenta do preiskave;

            Laboratorijski preskusi in emisije v realnih okoliščinah

                  6.

                  poziva Komisijo, naj spremeni svojo notranjo sestavo tako, da bo v skladu z načelom kolektivne odgovornosti tako odgovornost za zakonodajo o kakovosti zraka kot odgovornost za politike, ki obravnavajo vire emisij onesnaževal, vključena v delovno področje istega komisarja (in generalnega direktorata); Komisijo tudi poziva, naj poveča obseg svojih človeških in tehničnih virov, namenjenih vozilom, sistemom vozil in tehnologijam za uravnavanje emisij, Skupno raziskovalno središče (JRC) pa poziva, naj še izboljša interno strokovno znanje in izkušnje;

                  7.

                  poziva Komisijo, naj v ta namen spremeni svojo notranjo strukturo in prerazporedi odgovornosti, da bi se vse zakonodajne pristojnosti glede emisij vozil, ki jih sedaj ima generalni direktorat za notranji trg, industrijo, podjetništvo ter mala in srednja podjetja (GD GROW), prenesle na generalni direktorat za okolje (GD ENV);

                  8.

                  poziva Komisijo, naj zagotovi, da bodo v Skupnem raziskovalnem središču na voljo ustrezni človeški viri ter strokovnjaki z znanjem in izkušnjami ter da bo imelo ustrezno raven samostojnosti, pri tem pa naj tudi poskrbi, da bo osebje z ustreznimi izkušnjami na področju tehnologije vozil in uravnavanja emisij ter preskušanja vozil ostalo v organizaciji; ugotavlja, da bi Skupno raziskovalno središče lahko imelo dodatno odgovornost za preverjanje zahtev v okviru predloga za novo uredbo o nadzoru trga in homologaciji;

                  9.

                  poziva, naj se vsi rezultati preverjanj, ki jih je opravilo Skupno raziskovalno središče, objavijo v zbirki podatkov v neanonimizirani obliki; poziva tudi Laboratorij za emisije vozil (VELA) Skupnega raziskovalnega središča, naj poroča nadzornemu svetu, ki ga sestavljajo tudi predstavniki držav članic in organizacij za varstvo okolja in zdravja;

                  10.

                  poziva sozakonodajalca, naj v okviru potekajoče revizije Uredbe (ES) št. 715/2007 zagotovita, da bodo ukrepi iz členov 5(3) in 14, ki so namenjeni dopolnitvi ali spremembi nekaterih nebistvenih delov zakonodajnega akta, sprejeti z delegiranimi akti, da bi imela Parlament in Svet ustrezen nadzor, hkrati pa bi bilo pri sprejemanju teh ukrepov manj možnosti za neupravičene zamude; odločno nasprotuje odločitvi, da se ti ukrepi sprejemajo z izvedbenimi akti;

                  11.

                  poziva k hitremu sprejetju tretjega in četrtega svežnja o emisijah pri dejanski vožnji, da bi dopolnili regulativni okvir za novi postopek homologacije; želi spomniti, da bi morali specifikacije preskusov in postopke ocenjevanja za emisije pri dejanski vožnji zelo skrbno določiti in pri tem upoštevati širok razpon voznih razmer, vključno s temperaturo, obremenitvijo motorja, hitrostjo vozila, nadmorsko višino, vrsto ceste in drugimi dejavniki, ki so v Uniji lahko prisotni pri vožnji, saj bi s preskusi le tako učinkovito zmanjšali razhajanje med emisijami, izmerjenimi v laboratoriju, in na cesti;

                  12.

                  je seznanjen s prizadevanji številnih mest v EU za razveljavitev drugega svežnja predpisov o emisijah pri dejanski vožnji, saj da z uvedbo novih, višjih mejnih vrednosti za emisije NOx Uredba Komisije spreminja bistveni element temeljnega akta in s tem krši bistveno postopkovno zahtevo, pa tudi določbe Direktive 2008/50/ES o kakovosti zunanjega zraka, ki se nanašajo na omejitev najvišjih ravni emisij dušika dizelskih vozil;

                  13.

                  poziva Komisijo, naj leta 2017 pregleda faktor skladnosti pri preskusih za emisije NOx pri dejanski vožnji, kot je to določeno v drugem svežnju predpisov o emisijah pri dejanski vožnji; poziva Komisijo, naj faktor skladnosti nato pregleduje enkrat letno na podlagi tehnološkega razvoja, da bi ga najkasneje do leta 2021 znižali na vrednost 1;;

                  14.

                  poziva Komisijo, naj pregleda veljavno zakonodajo Unije in preveri, ali morda tudi dajanje drugih sistemov vozil ali drugih proizvodov na trg temelji na neustreznih postopkih preskušanja, kot v primeru emisij vozil ali na drugih področjih, kjer so prizadevanja za tržni nadzor podobno pomanjkljiva, in naj pripravi ustrezne zakonodajne predloge za zagotovitev izvrševanja standardov na notranjem trgu;

                  15.

                  poziva Komisijo, naj predloži predloge za uvedbo okoljskih inšpekcij na ravni EU za spremljanje skladnosti z okoljskimi standardi glede proizvodov, omejitvami emisij v zvezi z obratovalnimi dovoljenji in okoljsko zakonodajo EU na splošno;

                  16.

                  poziva Komisijo, naj si še naprej prizadeva za izboljšanje delovanja prenosnega sistema za merjenje emisij v smislu izboljšanja natančnosti in zmanjšanja tolerance; meni, da bi morala tehnologija prenosnega sistema za merjenje emisij na področju trdih delcev upoštevati delce, manjše od 23 nanometrov, ki so najbolj nevarni za javno zdravje;

                  17.

                  meni, da je Komisija pri horizontalnih pravilih o ustanovitvi in delovanju svojih strokovnih skupin, ki jih je sprejela 30. maja 2016, dosegla napredek glede na stare predpise, na primer pri zahtevi za razumljive in popolne zapisnike sej; Komisijo poziva, naj ta pravila pregleda, da bi okrepila določbe o uravnoteženi sestavi strokovnih skupin; jo poziva tudi, naj začne (posodobljena) horizontalna pravila dosledno in takoj izvrševati ter pripravi poročilo za Evropski parlament in Svet, v katerem bo ocenila njihovo izvajanje;

                  18.

                  poziva k objavi seznamov udeležencev in zapisnikov sestankov komitoloških odborov, kot je Tehnični odbor za motorna vozila, in strokovnih skupin Komisije, kot je delovna skupina za motorna vozila ali delovna skupina za emisije lahkih motornih vozil pri dejanski vožnji;

                  19.

                  poziva države članice, naj zagotovijo več preglednosti pri dostopanju nacionalnih parlamentov do dokumentov, ki se nanašajo na sestanke tehničnega odbora za motorna vozila (TCMV);

                  20.

                  poziva Komisijo, naj bistveno spremeni obstoječe politike arhiviranja in shranjevanja informacij ter zagotovi privzeto arhiviranje sporočil, komunikacije med službami, osnutkov in neuradnih izmenjav informacij s Komisijo, državami članicami, Svetom in njihovimi predstavniki; obžaluje, da je v javnih registrih prišlo do vrzeli zaradi daleč premajhnega obsega dokumentov za arhiviranje, zaradi česar je treba pri arhiviranju dokumentov aktivno posredovati;

            Odklopne naprave

                  21.

                  meni, da bo s postopkom preskušanja za emisije pri dejanski vožnji tveganje za uporabo odklopnih naprav sicer manjše, vendar morebitnega poseganja po nezakoniti praksi z njim ne bo mogoče v celoti preprečiti; zato priporoča, naj se v skladu s pristopom organov ZDA pri homologacijskih preskusih in preskusih skladnosti v prometu upošteva stopnja nepredvidljivosti, da bi preprečili izkoriščanje morebitnih preostalih zakonodajnih vrzeli in zagotovili skladnost v celotnem življenjskem ciklu vozila; v zvezi s tem pozdravlja preskusni protokol za odklopne naprave, vključen v smernice za evalvacijo pomožnih emisijskih strategij in prisotnost odklopnih naprav, ki jih je Komisija sprejela 26. januarja 2017 in ki se nanašajo na vozila, ki so že na trgu; pričakuje, da bodo nacionalni organi držav članic ta protokol hitro začeli uporabljati pri svojih dejavnostih tržnega nadzora in priporočene preskuse vozil opravljali v nepredvidljivih variacijah standardnih preskusnih pogojev, kot je temperatura okolja, vzorec hitrosti, obremenitev vozila in trajanje preskusa, kar lahko vključuje nenapovedano preskušanje;

                  22.

                  z zaskrbljenostjo ugotavlja, da bo uradno preskušanje emisij CO2 in porabe goriva vozil še naprej omejeno na laboratorijski preskusni postopek (globalno usklajeni preskusni postopek za lahka vozila), kar pomeni, da bo uporaba odklopnih naprav še naprej mogoča in bi utegnila ostati neodkrita; poziva Komisijo in države članice, naj vzpostavijo sisteme za daljinsko spremljanje voznega parka, in sicer z uporabo opreme za daljinsko zaznavanje, nameščene ob cesti, in/ali senzorjev v vozilu, da bi preverjali okoljske značilnosti voznega parka v prometu in odkrili morebitne nezakonite prakse, ki bi lahko povzročile trajna razhajanja med značilnostmi na papirju in dejanskimi značilnostmi;

                  23.

                  poziva Komisijo, naj dodatno preuči, zakaj strožje določbe o odklopnih napravah iz zakonodaje o težkih tovornih vozilih niso bile vključene v zakonodajo o lahkih tovornih vozilih;

                  24.

                  poziva Komisijo, naj opravi notranji pregled in preveri domnevo, da ugotovitve raziskav Skupnega raziskovalnega središča in pomisleki v zvezi z morebitnim nezakonitim ravnanjem proizvajalcev, o katerih so razpravljale službe Komisije, nikoli niso bili obravnavani na višji vodstveni ravni; poziva Komisijo, naj svoje sklepe predstavi Parlamentu;

                  25.

                  meni, da bi bilo treba znotraj Komisije vzpostaviti mehanizem za poročanje, s katerim bi zagotovili, da bodo o neskladnosti, ki jo ugotovi Skupno raziskovalno središče, obveščene vse ustrezne ravni hierarhije Komisije;

                  26.

                  poziva Komisijo, naj Skupno raziskovalno središče pooblasti, da skupaj z nacionalnimi organi in neodvisnimi raziskovalnimi ustanovami naprej preiskuje sumljivo obnašanje številnih avtomobilov v zvezi z emisijami, ugotovljeno avgusta 2016;

                  27.

                  poziva države članice, naj v okviru nedavno uvedene obveznosti za proizvajalce avtomobilov, da razkrijejo svoje osnovne in pomožne strategije za uravnavanje emisij, od njih zahtevajo, naj pojasnijo morebitno nerazložljivo obnašanje emisij vozil pri preskušanju in dokažejo, ali je potrebno odstopanje iz člena 5(2) Uredbe (ES) št. 715/2007; poziva države članice, naj ugotovitve svojih preiskav in tehnične podatke o preskusih posredujejo Komisiji in Parlamentu;

                  28.

                  poziva Komisijo, naj pozorno spremlja, kako države članice izvršujejo odstopanja glede uporabe odklopnih naprav; v zvezi s tem pozdravlja metodologijo za tehnično evalvacijo pomožnih strategij za uravnavanje emisij, vključeno v smernice Komisije z dne 26. januarja 2017; Komisijo poziva tudi, naj po potrebi sproži postopke za ugotavljanje kršitev;

            Homologacija in skladnost v prometu

                  29.

                  poziva, naj se v interesu potrošnikov in zaradi varstva okolja hitro sprejme predlog uredbe o homologaciji in tržnem nadzoru motornih vozil in njihovih priklopnikov (2016/0014(COD)) (8), ki bo nadomestila sedanjo okvirno direktivo o homologaciji, ki naj začne veljati najkasneje leta 2020; meni, da je treba za izboljšanje sistema EU vsaj ohraniti raven ambicioznosti iz prvotnega predloga Komisije, zlasti glede uvedbe nadzora EU nad sistemom; meni tudi, da bi moral biti cilj medinstitucionalnih pogajanj o tej zadevi bolj celovit in usklajen sistem homologacije in tržnega nadzora, ki bi vključeval nadzor EU, skupne revizije in sodelovanje z nacionalnimi organi in med njimi;

                  30.

                  meni, da lahko samo strožji nadzor na ravni EU zagotovi ustrezno izvrševanje zakonodaje EU o vozilih ter učinkovito in uspešno izvajanje ustreznih dejavnosti tržnega nadzora v EU; poziva Komisijo, naj zagotovi popolno in dosledno izvajanje novega okvira za homologacijo in tržni nadzor, usklajuje delo nacionalnih homologacijskih organov in organov za nadzor trga ter rešuje spore v primeru nesoglasij;

                  31.

                  poziva k drastični okrepitvi tržnega nadzora na podlagi jasno opredeljenih pravil ter jasnejše razdelitve pristojnosti v okviru homologacijskega okvira EU, da se vzpostavi izboljšan, učinkovit in funkcionalen sistem;

                  32.

                  meni, da bi moral nadzor znotraj novega okvira EU za homologacijo vključevati ponovno preskušanje vozil, sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, ki so že dani na trg, v primernem obsegu, s čimer se preveri, da so skladni s homologacijami in veljavno zakonodajo, in sicer z uporabo širokega spektra preskusov na osnovi statistično relevantnih vzorcev ter uvedbo popravnih ukrepov, vključno z odpoklicem vozil, odvzemom homologacije in upravnimi kaznimi; meni, da so pri tej nalogi strokovno znanje in izkušnje Skupnega raziskovalnega središča bistvenega pomena;

                  33.

                  poziva Komisijo in države članice, naj ocenijo prakso naključnih pregledov vozil takoj po izdelavi in v prometu, ki se izvajajo v ZDA, in na podlagi ugotovitev izboljšajo svoje dejavnosti tržnega nadzora;

                  34.

                  predlaga, da se za osebna vozila naključni preskusi v okviru tržnega nadzora, tudi na podlagi neopredeljenih testnih protokolov, opravijo na vsaj 20 % novih modelov, danih na trg Unije vsako leto, ter na reprezentativnem številu starejših modelov, da bi preverili, ali so vozila skladna z zakonodajo Unije na področju varnosti v cestnem prometu in okolja; meni, da bi bilo treba pri izbiri vozil, ki jih je treba preskusiti na ravni Unije, ukrepati glede utemeljenih pritožb in upoštevati preskušanje tretjih strani, podatke, pridobljene z daljinskim zaznavanjem, poročila o rednih tehničnih pregledih in druge informacije;

                  35.

                  poudarja, da morajo pristojni nacionalni organi sistematično zagotavljati uveljavljanje skladnosti proizvodnje in skladnosti v prometu, dodatno pa ju je treba usklajevati in nadzorovati na ravni EU; meni, da bi morala preskuse skladnosti proizvodnje in skladnosti vozil v prometu izvajati tehnična služba, ki ni hkrati pristojna za homologacijo teh vozil, in da bi bilo treba interne tehnične službe izključiti iz izvajanja preskusov emisij za namene homologacije; poziva države članice, naj enkrat za vselej pojasnijo, kateri organ je na njihovem ozemlju pristojen za nadzor trga, se prepričajo, da je ta organ seznanjen z vsemi svojimi pristojnostmi, in o tem obvestijo Komisijo; meni, da bosta tesnejše sodelovanje in izmenjava informacij med organi za nadzor trga v državah članicah in Komisijo, vključno z nacionalnimi načrti za nadzor trga, izboljšala splošno kakovost tega nadzora v EU in omogočila Komisiji, da ugotovi pomanjkljivosti v nacionalnih sistemih nadzora trga;

                  36.

                  meni, da bodo večje usklajevanje in več razprav med homologacijskimi organi in Komisijo v obliki foruma, ki mu bo predsedovala Komisija, prispevali k spodbujanju dobre prakse s ciljem zagotavljanja učinkovitega in harmoniziranega izvajanja uredbe o homologaciji in nadzoru trga;

                  37.

                  meni, da bi lahko možnost neodvisnega celovitega pregleda rezultatov homologacije, vključno s podatki iz preskusov v prostem teku, izboljšala učinkovitost okvira, in da bi morali biti ustrezni podatki dostopni zadevnim stranem;

                  38.

                  poziva k ustreznemu in neodvisnemu financiranju homologacije, nadzoru trga in dejavnosti tehničnih služb, na primer z vzpostavitvijo strukture pristojbin, s financiranjem iz nacionalnih proračunov držav članic ali s kombinacijo obeh metod; meni, da bi morali biti homologacijski organi odgovorni za preverjanje trgovinskih in gospodarskih odnosov med proizvajalci avtomobilov in dobavitelji na eni in tehničnih služb na drugi strani, da bi preprečili navzkrižja interesov;

                  39.

                  opozarja, da bi lahko za izboljšanje neodvisnosti sistema homologacije EU kot model uporabili sistem ZDA, kjer se pristojbine, ki jih plačajo proizvajalci za kritje programov za izdajo certifikatov in ugotavljanje skladnosti, posredujejo ministrstvu ZDA za finance, kongres ZDA pa nato dodeli sredstva Agenciji ZDA za varstvo okolja za izvajanje teh programov;

                  40.

                  poziva k hitremu sprejetju, izvajanju in uporabi četrtega svežnja predpisov RDE, ki ureja uporabo prenosnih sistemov za merjenje emisijza preverjanje skladnosti v prometu in za preskušanje tretjih strani; poziva Komisijo, naj Skupnemu raziskovalnemu središču v novem homologacijskem okviru podeli mandat za izvajanje preskusov emisij s prenosnim sistemom za merjenje emisij v okviru preverjanja skladnosti v prometu na evropski ravni;

                  41.

                  poziva sozakonodajalca, naj s prihodnjo uredbo o homologaciji in nadzoru trga motornih vozil po vsej EU vzpostavita omrežje za daljinsko zaznavanje po vsej EU, s katerim bi spremljali emisije voznega parka v realnih okoliščinah in ugotovili, katera vozila prekomerno onesnažujejo, da bi se osredotočili na preverjanje skladnosti v prometu in izsledili avtomobile, ki bi lahko bili nezakonito spremenjeni s strojno opremo (npr. plošče za izklop vračanja izpušnih plinov v motor (EGR), odstranitev filtra za trdne delce (DPF) ali selektivne katalitske redukcije (SCR) pri dizelskih motorjih) ali spremenjeno programsko opremo (nezakonito uravnavanje moči);

                  42.

                  poziva Komisijo, naj uporabi pooblastila iz člena 17 Direktive 2014/45/EU o rednih tehničnih pregledih motornih vozil in njihovih priklopnikov, da bi posodobila preskusne metode za redne tehnične preglede vozil, v okviru katerih bi merili emisije NOx;

                  43.

                  meni, da bi morali homologacijski organi, organi za nadzor trga in tehnične službe opravljati svoje naloge; meni, da bi morali zato znatno in stalno krepiti svojo usposobljenost, ter v zvezi s tem poziva k uvedbi rednih in neodvisnih pregledov njihovih zmogljivosti;

                  44.

                  poziva Komisijo, naj preuči možnost uvedbe obveznosti za proizvajalce, da Komisijo obvestijo o izbrani tehnični službi, s čimer bi imela Komisija popoln pregled nad tem;

                  45.

                  poziva države članice, naj zahtevajo, da proizvajalci avtomobilov homologacijskim organom razkrijejo in utemeljijo svoje strategije za uravnavanje emisij, kot velja za težka tovorna vozila;

                  46.

                  poziva države članice, naj preučijo, ali so „standardne“ rešitve, ki jih predlaga proizvajalec za popravilo vozil, opremljenih z goljufivimi sistemi, dejansko v skladu s predpisi o emisijah, in poziva k izvajanju naključnih pregledov na popravljenih novih vozilih;

            Izvrševanje in kazni

                  47.

                  poziva k strožjemu in učinkovitejšemu izvrševanju pravil glede emisij vozil v EU; predlaga, naj se brez odlašanja reformira struktura upravljanja na področju avtomobilskih emisij, ki naj se uskladi z drugimi prevoznimi sektorji;

                  48.

                  opozarja, da je namen pravil za merjenje emisij doseči boljšo kakovost zraka, ki do sedaj ni bila dosežena deloma zaradi pomanjkljivega izvrševanja zakonodaje in deloma zaradi manipulacij nekaterih proizvajalcev avtomobilov; meni, da bi morali pristojni organi upoštevati emisije avtomobilov in podatke o spremembah kakovosti zraka, da bi ocenili, ali je bil namen dosežen;

                  49.

                  predlaga vzpostavitev okvira za stalno mednarodno sodelovanje na področju emisij, da bi organom omogočili izmenjavo informacij in izvajanje skupnih nadzornih ukrepov; v EU se tovrstni ukrepi v zvezi z nekaterimi drugimi proizvodi že izvajajo;

                  50.

                  poziva Komisijo, naj uvede postopke za ugotavljanje kršitev zoper države članice, ki niso vzpostavile učinkovitega nadzora trga in nacionalnega sistema kazni za kršitve zakonodaje EU v skladu z obstoječo zakonodajo;

                  51.

                  meni, da bi morala biti Komisija v primeru ugotovljene neskladnosti vozil pooblaščena, da proizvajalcem vozil naloži učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne globe in ukaže popravne in korektivne ukrepe; meni, da bi morale morebitne sankcije vključevati preklic homologacije in vzpostavitev vseevropskih programov za odpoklic;

                  52.

                  meni, da bi bilo treba sredstva, pridobljena s plačilom glob, naloženih proizvajalcem avtomobilov, s postopki za ugotavljanje kršitev, sproženimi zoper države članice zaradi nespoštovanja zakonodaje EU o emisijah, in s premijami za presežne emisije za nove osebne avtomobile (proračunska postavka 711), uporabiti kot namenske prejemke za posebne projekte ali programe EU na področju kakovosti zraka in varstva okolja, prispevki iz bruto nacionalnega prihodka držav članic v proračun EU pa se zaradi tega ne bi smeli zmanjšati; poziva, naj se v ta namen v ustrezno zakonodajo Unije vključijo potrebne določbe; meni, da bi države članice lahko uporabile del sredstev, pridobljenih s plačilom glob, za povračilo škode osebam, ki so jih prizadele kršitve, in za druge podobne ukrepe v korist potrošnikov ali po potrebi za namene varstva okolja v državah članicah;

                  53.

                  poziva države članice, naj poskrbijo, da bodo predpisane kazni za proizvajalce, ki kršijo določbe Uredbe (ES) št. 715/2007, učinkovite, sorazmerne in odvračilne, ter naj o njih nemudoma seznanijo Komisijo;

                  54.

                  poziva države članice, naj glede na škandal v zvezi z goljufanjem pri emisijah uporabijo odločnejše ukrepe; poziva države članice in njihove homologacijske organe, naj preverijo informacije o osnovnih in pomožnih strategijah za uravnavanje emisij – ki jih morajo proizvajalci avtomobilov razkriti – za homologirana vozila Euro 5 in Euro 6, ki kažejo nerazložljivo obnašanje vozil v zvezi z emisijami med preskušanjem, in preverijo njihovo skladnost s smernicami Komisije za razlago določb o odklopnih napravah; poziva jih tudi, naj v primeru neskladnosti uporabijo razpoložljive sankcije, vključno z programi za obvezni odpoklic in s preklicem homologacij; poziva Komisijo, naj pri programih za odpoklic zagotovi usklajen pristop po vsej EU;

                  55.

                  poziva države članice in Komisijo, naj lastnikom vozil, ki jih je to prizadelo, pojasnijo, ali je treba vozila, vključena v postopek, popraviti ali ne, ter pravne posledice popravil, ki se nanašajo na skladnost z zakonodajo o emisijah, obveznosti v zvezi s tehničnimi pregledi vozil, obdavčitev in posledice morebitne prerazvrstitve vozila itd.;

                  56.

                  ugotavlja, da je zaradi pomanjkanja statističnih podatkov na nacionalni ravni težko zbrati informacije o kaznih v posameznih državah članicah; poziva Komisijo in države članice, naj redno zbirajo statistične podatke na tem področju;

                  57.

                  poziva države članice in Komisijo, naj okrepijo evropske izvedbene mehanizme, kot je mreža Evropske unije za izvajanje in uveljavljanje okoljskega prava (IMPEL);

            Pravice potrošnikov

                  58.

                  meni, da bi morali potrošniki v EU, ki jih je prizadel škandal „Dieselgate“, prejeti ustrezno finančno nadomestilo zadevnega proizvajalca avtomobilov, in da programe za odpoklic, ki se le delno izvajajo, ne bi smeli obravnavati kot zadostno obliko nadomestila škode;

                  59.

                  zato poziva Komisijo, naj predloži zakonodajni predlog za vzpostavitev sistema kolektivnih odškodnin, da bi zagotovili harmoniziran sistem za potrošnike v EU in tako odpravili sedanji položaj, v katerem so potrošniki v večini držav članic nezaščiteni; poziva Komisijo, naj oceni trenutne sisteme znotraj in zunaj EU, da bi opredelila dobre prakse na tem področju in jih vključila v svoj zakonodajni predlog;

                  60.

                  meni, da bi bilo treba v primeru preklica homologacije vozila zaradi neskladnosti lastniku prizadetega vozila povrniti vso škodo v zvezi z nakupom tega vozila;

                  61.

                  meni, da bi morali biti potrošniki upravičeni do ustreznega nadomestila, kadar se ugotovi, da morebitna potrebna popravila in prilagoditve v okviru programa odpoklica proizvajalca negativno vplivajo na prvotno delovanje vozila (v smislu porabe goriva, učinkovitosti, trajnosti sestavnih delov, emisij itd.);

                  62.

                  poziva države članice, naj zagotovijo, da bodo potrošniki prejeli podrobne in izčrpne informacije o spremembah programov za odpoklic in vzdrževalnih pregledov, da bi izboljšali preglednost za potrošnike in zaupanje v trg avtomobilov;

                  63.

                  obžaluje dejstvo, da se evropske potrošnike obravnava slabše kot ameriške; ugotavlja tudi, da potrošniki, ki jih je to prizadelo, pogosto dobijo nejasne in nepopolne informacije o vpletenih vozilih, obveznostih popravila vozila in posledicah tega;

                  64.

                  obžaluje dejstvo, da EU nima enotnega in harmoniziranega sistema, v okviru katerega bi lahko potrošniki sprejemali skupne ukrepe za uveljavljanje svojih pravic, in ugotavlja, da v številnih državah članicah potrošniki nimajo nobene možnosti za sodelovanje pri takih ukrepih;

                  65.

                  poudarja, da morajo vozila po odpoklicu izpolnjevati pravne zahteve, določene v zakonodaji EU; poudarja tudi, da bi bilo treba poleg programov za odpoklic razmisliti tudi o drugih oblikah odškodnine; v ta namen poziva Komisijo, naj oceni veljavne predpise EU o varstvu potrošnikov in po potrebi pripravi predloge;

                  66.

                  poudarja, da je treba potrošnikom zagotoviti stvarne, natančne in zanesljive informacije o porabi goriva in emisijah onesnaževal zraka avtomobilov, da bi povečali ozaveščenost potrošnikov in jih podprli pri sprejemanju informiranih odločitev o nakupu avtomobila; poziva k reviziji direktive o označevanju vozil (1999/94/ES), pri čemer bi bilo treba upoštevati uvedbo obveznega zagotavljanja informacij o emisijah drugih onesnaževal zraka, kot so NOx in trdni delci, poleg informacij o porabi goriva in o CO2;

                  67.

                  poziva Komisijo in države članice, naj sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev poštenega in ustreznega nadomestila za potrošnike, po možnosti prek mehanizmov kolektivnih tožb;

            Čista vozila

                  68.

                  poziva Komisijo in pristojne organe držav članic, naj se polno posvetijo strategiji za mobilnost z nizkimi emisijami in jo izvajajo;

                  69.

                  poziva Komisijo in države članice, naj ocenijo učinkovitost obstoječih območij nizkih emisij v mestih, pri čemer naj upoštevajo, da standardi Euro za lahka motorna vozila ne odražajo emisij v realnih okoliščinah, ter naj preučijo koristi uvedbe nalepke ali standarda za izredno nizke emisije za vozila, ki ne presegajo mejnih vrednosti emisij v realnih okoliščinah;

                  70.

                  poziva Komisijo in sozakonodajalca, naj se pri svojih politikah za izboljšanje okoljske učinkovitosti avtomobilov ravnajo po bolj celostnem pristopu, da bi zagotovili napredek na področju dekarbonizacije in ciljev glede kakovosti zraka, na primer s spodbujanjem elektrifikacije ali prehoda na alternativne vrste pogona v voznem parku;

                  71.

                  poziva Komisijo, naj v ta namen pregleda direktivo o čisti energiji za promet (2014/94/EU) in pripravi osnutek uredbe o standardih CO2 za vozni park, ki bo na trgu od leta 2025 dalje, in naj vanj vključi mandat glede vozil brez emisij in vozil z izredno nizkimi emisijami, v katerem bi bilo določeno postopno povečanje deleža vozil brez emisij in vozil z izredno nizkimi emisijami v vsem voznem parku, da bi do leta 2035 postopno odpravili nove avtomobile z emisijami CO2;

                  72.

                  poziva Komisijo in države članice, naj spodbujajo politiko zelenih javnih naročil, tako da javni organi kupujejo vozila brez emisij in vozila z izredno nizkimi emisijami za svoj vozni park ali za programe (delne) souporabe avtomobilov;

                  73.

                  poziva Komisijo, naj pregleda mejne vrednosti emisij iz Priloge I Uredbe (ES) št. 715/2007 z namenom izboljšanja kakovosti zraka v Uniji in doseganja ravni kakovosti zunanjega zraka Unije ter priporočenih vrednosti Svetovne zdravstvene organizacije, in naj najkasneje do leta 2025 po potrebi predloži predloge za nove, tehnološko nevtralne mejne vrednosti emisij Euro 7, ki bi veljale za vsa vozila kategorij M1 in N1, dana na trg Unije;

                  74.

                  poziva Komisijo, naj razmisli o pregledu Direktive o okoljski odgovornosti (2004/35/ES), da bi vključevala okoljsko škodo, ki jo povzroča onesnaženost zraka zaradi proizvajalcev avtomobilov, ki kršijo zakonodajo EU o emisijah avtomobilov; meni, da če bi bili proizvajalci avtomobilov finančno odgovorni za okoljsko škodo, ki jo povzročijo, bi bilo moč pričakovati višjo raven preprečevanja in previdnosti;

                  75.

                  poziva Komisijo, naj skupaj z državami članicami zagotovi, da navadni delavci v avtomobilskem sektorju ne bodo prizadeti zaradi škandala z emisijami; zato bi morale države članice in proizvajalci avtomobilov usklajevati in spodbujati poklicno izobraževanje, da bi navadni delavci, katerih zaposlitev je bila prizadeta zaradi emisijskega škandala, dobili vso potrebno zaščito in možnosti za usposabljanje, da bi svoje spretnosti lahko uporabili na primer za trajnostne načine prevoza;

            Pooblastila in omejitve preiskovalnega odbora

                  76.

                  poziva Svet in Komisijo, naj si prizadevata za pravočasen zaključek pogajanj o predlogu Parlamenta o uredbi Evropskega parlamenta o podrobnih določbah o uresničevanju pravice Evropskega parlamenta do preiskave in razveljavitvi Sklepa 95/167/ES, Euratom, ESPJ;

                  77.

                  meni, da je za izvajanje demokratičnega nadzora nad izvršno vejo oblasti bistvenega pomena, da ima Parlament preiskovalna pooblastila, ki ustrezajo pooblastilom nacionalnih parlamentov držav članic EU; meni, da mora biti Evropski parlament za izvajanje demokratičnega nadzora pristojen, da osebe pozove k obveznemu pričanju in zahteva predložitev dokumentov; meni, da je za uveljavljanje teh pravic potrebno, da se države članice dogovorijo za izvajanje sankcij zoper posameznike, ki se ne odzovejo na poziv ali ne predložijo dokumentov v skladu z nacionalno zakonodajo, ki ureja nacionalne parlamentarne preiskave; želi spomniti, da Parlament podpira stališče, poudarjeno v poročilu iz leta 2012 o tem vprašanju;

                  78.

                  meni, da bi bilo treba pooblastila preiskovalnih odborov Parlamenta bolje uskladiti s pooblastili nacionalnih parlamentov, zlasti da bi bili pozivi posameznikov in njihovo sodelovanje učinkoviti ter da bi lahko v primeru zavrnitve sodelovanja uporabili sankcije; poziva Komisijo in države članice, naj podprejo s tem povezane določbe v sedanjem predlogu Parlamenta;

                  79.

                  poziva Komisijo, naj čim prej spremeni kodeks ravnanja komisarjev, tako da vanj vključi določbe o odgovornosti nekdanjih komisarjev v okviru preiskave preiskovalnega odbora o oblikovanju politik in pripravi zakonodaje v času njihovega mandata;

                  80.

                  poziva Komisijo, naj v času od sprejetja sklepa o ustanovitvi preiskovalnega odbora na plenarnem zasedanju do dejanskega začetka dela odbora pripravi prvi sklop dokumentov, ki se nanašajo na njegov mandat, da bi bile informacije hitreje predložene, kar bi že od začetka olajšalo njegovo delo; v zvezi s tem meni, da bi morala Komisija pregledati in izboljšati svoja pravila o arhiviranju in posredovanju dokumentov, da bi bile prihodnje poizvedbe lažje;

                  81.

                  Komisiji predlaga, naj olajša pretok informacij in gradi na dosedanjih primerih dobre prakse, tako da vzpostavi enotno kontaktno točko za stike s preiskovalnimi odbori Parlamenta, zlasti ko preiskava zadeva več generalnih direktoratov;

                  82.

                  ugotavlja, da Komisija in Svet v več nedavnih zadevah, ki so jih obravnavali preiskovalni in posebni odbori, v nekaterih primerih nista posredovala zahtevanih dokumentov ali sta jih predložila z veliko zamudo; meni, da je treba uvesti mehanizem odgovornosti, da bi zagotovili takojšen in zajamčen prenos dokumentov, ki jih preiskovalni odbor ali posebni odbor zahteva in do katerih je upravičen, Parlamentu;

                  83.

                  poziva Komisijo, naj izboljša svoje zmogljivosti za pravočasno in dovolj kakovostno odzivanje na zahtevke preiskovalnih odborov, novinarjev in državljanov po dokumentih v skladu z ustreznimi veljavnimi pravili o dostopu; poziva Komisijo, naj te dokumente predloži v njihovi prvotni obliki in se vzdrži spreminjanja in pretvorbe formata, saj je to zamudno in bi lahko spremenilo vsebino; nadalje naroča Komisiji, naj zagotovi, da se informacije, shranjene v strojno berljivi obliki, npr. v podatkovni bazi, tudi posredujejo v strojno berljivi obliki;

                  84.

                  opozarja, da je za presojo, ali so informacije, na katere se nanaša zahteva, pomembne za delo odbora, odgovoren preiskovalni odbor; ugotavlja tudi, da o tem ne bi smel odločati prejemnik te zahteve; naroča Komisiji, naj to odgovornost ustrezno upošteva v svojih smernicah glede dostopa do zahtev za dokumente;

                  85.

                  poziva države članice, naj spoštujejo svoje pravne obveznosti do preiskovalnih odborov, ki so določene v Sklepu 95/167/ES, Euratom, ESPJ, zlasti v členu 3; glede na znatne zamude pri odgovorih jih tudi poziva, naj preiskovalne odbore podpirajo v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PDEU;

                  86.

                  poziva države članice, ki izvajajo nacionalne preiskave o emisijah onesnaževal iz osebnih avtomobilov, naj Komisiji in Parlamentu brez odlašanja in v celoti posredujejo podatke in ugotovitve opravljenih preiskav;

                  87.

                  meni, da bi moral biti prvi del mandata preiskovalnega odbora namenjen zbiranju in analizi pisnih dokazov pred začetkom javnih zaslišanj; meni, da bi bilo koristno uvesti prehodno obdobje od konca zaslišanj do priprave končnega poročila, da bi lahko odbor končal zbiranje in ustrezno analizo dokazov ter jih v celoti vključil v poročilo;

                  88.

                  meni, da je omejitev trajanja mandata preiskovalnih odborov na 12 mesecev arbitrarna in pogosto nezadostna; meni, da so člani preiskovalnega odbora so v najboljšem položaju, da ugotovijo, ali je preiskavo treba podaljšati in za koliko;

                  89.

                  ugotavlja, da bi bilo treba v členu 198 Poslovnika Parlamenta jasneje določiti, kdaj naj bi se začel mandat preiskovalnega odbora; predlaga, da bi bilo treba omogočiti dovolj prilagodljivosti, da bi zagotovili dovolj časa za preiskave; poziva, naj se delo preiskovalnega odbora začne šele po prejetju zahtevanih dokumentov od institucij EU;

                  90.

                  meni, da mandat prihodnjih preiskovalnih odborov ne bi smel nujno vključevati vmesnega poročila, da z njim ne bi posegali v končne sklepe preiskave;

                  91.

                  meni, da bi morali biti v prihodnosti preiskovalni odbori drugače organizirani, da bi učinkoviteje in uspešneje organizirali in izvajali svoje delo, zlasti pri javnih zaslišanjih;

                  92.

                  poudarja, da notranja upravna pravila Parlamenta temeljijo na ustaljeni praksi stalnih odborov in zato pogosto niso primerna za preiskovalne odbore, ki so ad hoc in začasne narave ter delujejo v neobičajnih okoliščinah, z natančno določenim namenom in v omejenem obdobju; zato meni, da bi z oblikovanjem omejenega niza pravil o učinkovitem delovanju preiskovalnih odborov v zvezi z izvajanjem zaslišanj in misij, na primer tako, da se zagotovi pošteno politično zastopanost, povečali učinkovitost; meni, da lahko zaradi finančnih omejitev pride do tega, da preiskovalni odbor ne more zaslišati vseh strokovnjakov, ki bi jih moral, da bi lahko opravil svojo nalogo; meni, da bi morali biti interni roki za izdajanje dovoljenj za zaslišanja in misije prožnejši;

                  93.

                  meni, da bi morali imeti preiskovalni odbori prednost pri dostopu do namenskih virov v zadevnih službah Parlamenta, da bi lahko te obravnavale zahtevke za študije, predstavitve idr. v predpisanih rokih;

                  94.

                  ugotavlja, da veljavna pravila o dostopu do tajnih in drugih zaupnih informacij, ki jih Svet, Komisija ali države članice dajo na voljo Parlamentu v okviru preiskave, ne zagotavljajo popolne pravne jasnosti, temveč se na splošno razlagajo tako, kot da akreditirani parlamentarni pomočniki ne smejo dostopati do netajnih „drugih zaupnih informacij“ in jih preučiti v varni sobi za branje; ugotavlja, da številni poslanci menijo, da to pravilo ovira učinkovito in temeljito preučitev teh dokumentov v omejenem času, ki ga imajo preiskovalni odbori na voljo, in da je bil v primeru odbora TAXE 2 (posebni odbor za davčna stališča in druge ukrepe podobne narave ali s podobnim učinkom) akreditiranim parlamentarnim pomočnikom začasno in izjemoma dovoljen dostop, kar je omogočilo celovitejšo in učinkovitejšo uporabo teh virov; zato poziva, naj se v nov medinstitucionalni sporazum uvede jasna določba, ki bo akreditiranim parlamentarnim pomočnikom v vlogi podpore za poslance omogočila dostop do dokumentov na podlagi načela potrebe po seznanitvi; poziva pristojne organe, naj pospešijo pogajanja o tej točki tako, da ne ovirajo uspešnosti in učinkovitosti prihodnjih in potekajočih parlamentarnih preiskav;

            o
      o o

                  95.

                  naroči svojemu predsedniku, naj to priporočilo in končno poročilo preiskovalnega odbora posreduje Svetu, Komisiji ter parlamentom držav članic.

         (1)  UL L 113, 19.5.1995, str. 1.

         (2)  UL L 10, 15.1.2016, str. 13.

         (3)  UL L 171, 29.6.2007, str. 1.

         (4)  UL L 263, 9.10.2007, str. 1.

         (5)  UL L 152, 11.6.2008, str. 1.

         (6)  Sprejeta besedila, P8_TA(2015)0375.

         (7)  Sprejeta besedila, P8_TA(2016)0322.

         (8)  Glej tudi Sprejeta besedila z dne 4.4.2017, P8_TA(2017)0097.


title: Priporočilo Sveta z dne 14. maja 2018 o ekonomski politiki euroobmočja

text:
               25.5.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 179/1

         PRIPOROČILO SVETA
   z dne 14. maja 2018
   o ekonomski politiki euroobmočja
   (2018/C 179/01)
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 136 v povezavi s členom 121(2) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) ter zlasti člena 5(2) navedene uredbe,
   ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (2) ter zlasti člena 6(1) navedene uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Gospodarska rast v državah euroobmočja se nadaljuje in ima po državah vse širšo osnovo. Okrevanje gospodarstva vse bolj temelji na domačem povpraševanju, pri čemer je zasebna potrošnja ključni dejavnik povečanja rasti in naložb. Zaposlovanje se je v letu 2016 in v prvi polovici leta 2017 še naprej povečevalo. Stopnja brezposelnosti se je precej zmanjšala, je pa še vedno višja kot leta 2008. Okrevanje gospodarstva v euroobmočju pa so vendarle zaznamovali umirjena osnovna inflacija in rast plač, velik presežek na tekočem računu in vztrajno nizki - čeprav rastoči - deleži naložb. Zlasti se zdi, da je skromna rast plač posledica pomanjkanja razpoložljivih delovnih mest v nekaterih gospodarstvih, nizkih inflacijskih pričakovanj, ki vplivajo na pogajanja o plačah, in nizke rasti produktivnosti. Realni dohodek gospodinjstev se je povečal, vendar v številnih državah ostaja pod ravnmi iz leta 2008. Razlike med državami članicami v smislu bruto domačega proizvoda (BDP) na prebivalca in stopnje brezposelnosti so še vedno prisotne. Stopnje dolgotrajne brezposelnosti in brezposelnosti mladih so še vedno visoke, revščina, socialna izključenost in neenakost pa ostajajo resna skrb v več državah članicah.

               (2)

               Na splošno se ob analizi gospodarskih kazalnikov za euroobmočje zdi, da je potrebna dodatna podpora za povpraševanje, naložbe in rast plač, in sicer na način, ki ne povzroča tveganja za sprožitev inflacijskih pritiskov, hkrati pa spodbuja notranje in zunanje uravnoteženje ter gospodarsko in socialno konvergenco ter povečuje potencialno rast. Istočasno je, kot je navedeno v poročilu o mehanizmu opozarjanja, ki ga je Komisija sprejela 22. novembra 2017, treba pozorno spremljati znake novo nastajajočih neravnotežij, na primer na stanovanjskem trgu v nekaterih državah članicah.

               (3)

               Znotraj euroobmočja ostajajo prisotna precejšnja neravnotežja. Medtem ko so države neto dolžnice dosegle precejšen napredek pri odpravljanju zunanjih neravnotežij, imajo nekatere države upnice še vedno precejšne presežke na tekočem računu, kar kaže na splošno pomanjkanje skupnega povpraševanja. Te so ustvarile presežek za euroobmočje v višini 3,3 % BDP v letu 2016, ki naj bi v letu 2019 upadel na 2,9 % BDP. Neto stanje mednarodnih naložb najbolj zadolženih držav članic se počasi izboljšuje, še vedno pa so potrebna stalna prizadevanja za uravnoteženje. Države, ki so dolgo imele visoke primanjkljaje na tekočem računu, imajo še vedno visoka negativna neto stanja mednarodnih naložb, ki jih večinoma spremlja visoka raven zasebnega ali javnega dolga in ki predstavljajo ranljivost. Hkrati so potrebna tudi prizadevanja v državah z visokimi presežki na tekočem računu, in sicer za povečanje domačega povpraševanja in potencialne rasti ter s tem uravnoteženja euroobmočja.

               (4)

               Rast plač in ustvarjanje novih delovnih mest prispevata k okrevanju gospodarstva v euroobmočju s podpiranjem skupnega povpraševanja, zmanjšujeta neenakosti in pomagata zagotavljati visok življenjski standard na tem območju. Učinkoviti mehanizmi za določanje plač bi morali zagotoviti diferenciacijo plač glede na državo in posamezne sektorje ob upoštevanju sprememb v produktivnosti. Naslednje bi pomagalo pospešiti proces ponovnega uravnoteženja v euroobmočju: izvajanje strukturnih reform, ki povečujejo produktivnost, izboljšanje kakovosti in strukture javnofinančnih odhodkov s ciljem podpirati naložbe v vseh državah, spodbujanje rasti plač na način, ki upošteva vlogo socialnih partnerjev, močnejša dinamika povpraševanja v državah neto upnicah ter izvajanje ukrepov, ki omejujejo rast stroškov dela na enoto in katerih namen je izboljšanje konkurenčnosti v državah neto dolžnicah.

               (5)

               Skladnost in ravnotežje v splošni kombinaciji makroekonomskih politik euroobmočja, vključno z monetarno, fiskalno in strukturno politiko, sta bistvena za zagotovitev stabilne in vzdržne gospodarske rasti. V zadnjih letih se je monetarna politika zatekla k novim nekonvencionalnim orodjem za dosego srednjeročnega inflacijskega cilja Evropske centralne banke ter tako obenem podprla rast in ustvarjanje novih delovnih mest. Naravnanost denarne politike in gospodarska gibanja zahtevajo poudarek na fiskalnih in strukturnih politikah. Da bi podprli potencial gospodarstev držav članic evroobmočja za rast, potrebujemo ustrezne fiskalne politike in poudarek na strukturnih reformah.

               (6)

               Močno usklajevanje nacionalnih fiskalnih politik na podlagi skupnih pravil je bistveno za dosego ustrezne skupne fiskalne naravnanosti v euroobmočju ter za ustrezno delovanje monetarne unije. Skupna fiskalna pravila so oblikovana za doseganje vzdržnosti dolga na nacionalni ravni, pri čemer puščajo prostor za makroekonomsko stabilizacijo. Fiskalne naravnanosti za države članice in na skupni ravni za euroobmočje morajo torej uravnotežiti cilje zagotovitve dolgoročne vzdržnosti nacionalnih javnih financ in kratkoročne makroekonomske stabilizacije tako na ravni držav kot na ravni euroobmočja. Glede na sedanjo, široko zasnovano gospodarsko rast v euroobmočju se v letu 2018 zdi še vedno ustrezna večinoma nevtralna fiskalna naravnanost na skupni ravni v euroobmočju, čeprav so na nekaterih področjih posledice krize še vedno prisotne. Potrebna je ustrezna diferenciacija fiskalnih naporov držav članic euroobmočja, pri čemer se upoštevajo fiskalni manevrski prostor in učinki prelivanja med državami. Hkrati je treba za izboljšanje gospodarskih razmer obnoviti fiskalne rezerve, pri tem pa še naprej krepiti tudi potencial gospodarstev držav članic euroobmočja za rast.

               (7)

               Odločno izboljšanje strukture in upravljanja nacionalnih proračunov, tako na strani prihodkov kot na strani odhodkov, tudi s preusmeritvijo virov v materialne in nematerialne naložbe, bi povečalo učinek javnih proračunov na rast in dolgoročneje povečalo produktivnost. Izboljšanje delovanja nacionalnih fiskalnih okvirov in dobro upravljanje pregledov porabe podpirata izvajanje verodostojnih in rasti prijaznih fiskalnih politik.

               (8)

               Dobro oblikovana struktura obdavčevanja je ključna za spodbujanje rasti in zaposlovanja, kot tudi za podporo zmanjševanja neenakosti. Poenostavitev in posodobitev davčnih sistemov ter odpravljanje davčnih goljufij, utaj in izogibanja davkom sta bistvena za učinkovitejše in pravičnejše davčne sisteme. To lahko sprosti sredstva za javne naložbe in med drugim izobraževanje in zdravstvene storitve ter prispeva k podpori za skupne naložbe, kakovostno zaposlovanje ter ekonomsko in socialno konvergenco. Zlasti so pomembni ukrepi proti agresivnemu davčnemu načrtovanju za zagotovitev prihodkov države, preprečevanje izkrivljanj konkurence med podjetji, ohranjanje socialne kohezije in boj proti vse večjim neenakostim. Skupna konsolidirana osnova za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB) bi prispevala k boju proti izogibanju davkom in hkrati izboljšala enotni trg za podjetja.

               (9)

               Strukturne in institucionalne značilnosti trgov dela in proizvodnih trgov ter dobro delujoče javne uprave so pomembni dejavniki odpornosti gospodarstva ter ciklične, realne in socialne konvergence držav članic znotraj euroobmočja. Odporne gospodarske strukture preprečujejo, da bi pretresi imeli znatne in dolgotrajne učinke na dohodke in zaposlovanje znotraj držav članic in euroobmočja. Na ta način zmanjšujejo gospodarska nihanja in zagotavljajo ugodno okolje za trajnostno in vključujočo rast. Boljše usklajevanje izvajanja strukturnih reform, zlasti tistih, ki so predpisane v priporočilih za posamezno državo, lahko ustvari pozitivno prelivanje med državami članicami in okrepi njihove pozitivne učinke.

               (10)

               Dobro delujoči trgi dela in sistemi socialne zaščite so pomembni temelji za vključujočo gospodarsko rast, manjšo neenakost ter odpornost nacionalnih gospodarstev in euroobmočja kot celote. S ciljem doseči konvergenco k višjim standardom v tem smislu evropski steber socialnih pravic, ki so ga 17. novembra 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija, določa 20 ključnih načel, ki spadajo v tri širša poglavja: (i) enake možnosti in dostop do trga dela, (ii) poštene delovne razmere ter (iii) socialna zaščita in vključevanje.

               (11)

               Kljub napredku pri reformah za izboljšanje sposobnosti prilagajanja trgov dela ostajajo znotraj euroobmočja precejšnje razlike, ki otežujejo njegovo nemoteno delovanje. Dobro oblikovane politike trga dela, ki so v celoti vključene v sisteme socialne zaščite, lahko podpirajo prehode na trgu dela in ponovno vključevanje, zmanjšajo segmentacijo trga dela, zagotavljajo učinkovito samodejno stabilizacijo in spodbujajo enake možnosti za vse ter ekonomsko in socialno konvergenco. Dobro oblikovane ureditve delovnega časa lahko pomagajo ublažiti pretrese. Učinkovito in pravočasno aktivacijo brezposelnih, ki so lahko udeleženi na trgu dela, je mogoče doseči z zagotavljanjem posamezniku prilagojene pomoči pri iskanju dela, usposabljanju in prekvalifikaciji, ob tem pa je treba zaščititi tiste, ki ne morejo biti udeleženi. Nove oblike zaposlovanja in nove vrste pogodb prinašajo izzive glede varnosti zaposlitve in socialne varnosti. Zato mora delovnopravna zakonodaja poskrbeti za poštene in dostojne pogoje dela za vse delavce.

               (12)

               Učinkoviti sistemi socialne zaščite so bistveni za spodbujanje vključujočih trgov dela in zagotavljanje ustrezne dohodkovne podpore ter ustrezne socialne podpore prek dostopa do kakovostnih storitev. Pokojninske reforme in politike za usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja so ključne za spodbujanje udeležbe na trgu dela. Nepotrebne omejitve za delovno, sektorsko ali geografsko mobilnost delavcev, ki obstajajo v sistemih zaposlovanja in socialne varnosti, bi bilo treba odpraviti.

               (13)

               Dostop do visokokakovostnega izobraževanja in usposabljanja je ključen za zagotovitev enakih možnosti ter za obravnavanje neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih. Ustrezne naložbe v človeški kapital prek sistemov izobraževanja in usposabljanja, ki izboljšujejo vseživljenjsko učenje in zagotavljajo, da pridobljena znanja in spretnosti ustrezajo sedanjim in prihodnjim potrebam trga dela, imajo ključno vlogo pri dolgoročnem izboljšanju sposobnosti prilagajanja gospodarstva in realne konvergence. Naložbe v znanja in spretnosti lahko poleg zagotavljanja socialnega vključevanja in mobilnosti spodbujajo inovacije ter povečajo produktivnost in konkurenčnost.

               (14)

               Reforme proizvodnih trgov, ki povečujejo konkurenčnost, in reforme, ki izboljšujejo poslovno okolje ter kakovost institucij (vključno z učinkovitim sodnim sistemom, ki olajšuje sodno uveljavljanje pogodb), spodbujajo odpornost gospodarstev v državah članicah in znotraj euroobmočja kot celote. Nadaljnje povezovanje znotraj enotnega trga se je izkazalo za glavno gonilo rasti in konvergence med državami članicami. Enotni trg še vedno skriva precej neizkoriščenega potenciala, za njegovo dokončno oblikovanje pa je potrebnega še veliko napredka. Za izkoriščanje prednosti enotnega trga sta ključna tudi pravočasno izvajanje in boljše izvrševanje obstoječe zakonodaje. Enotni trg za storitve (vključno s finančnimi storitvami, digitalno trgovino, energijo in prometom) ostaja še vedno nerešen izziv. Vseeno je treba usmeriti pozornost na trge z blagom, da se prepreči morebitna segmentacija trgov. Enotni digitalni trg naj bi prispeval k dokončanju pravnega okolja za pospešitev digitalizacije gospodarskih dejavnosti kot pomemben korak k izboljšanju uspešnosti proizvodnih trgov in globalne konkurenčnosti. Skupni cilj zato ostaja dokončanje in izvajanje različnih strategij za enotni trg do leta 2018.

               (15)

               Medtem ko se je splošna trdnost bančnega sektorja euroobmočja po krizi izboljšala in banke ponovno izdajajo več posojil, slabosti ostajajo in jih je treba obravnavati. Banke se soočajo z nizko dobičkonosnostjo. Na dobičkonosnost bank še naprej pritiskajo potreba po prilagoditvi poslovnih modelov bank, nizke obrestne mere in vse večja konkurenca s strani drugih oblik financiranja. Zato so potrebna nadaljnja prizadevanja, s katerimi bi zagotovili njihovo dolgoročno vzdržnost. Deleži slabih posojil so se stabilizirali v skoraj vseh bolj prizadetih državah članicah euroobmočja ali pa se zmanjšujejo, vendar napredek ostaja počasen in od banke do banke različen. Visoki deleži slabih posojil ovirajo posojilno sposobnost bank, prenos denarne politike in sposobnost prilagajanja gospodarstva. So tudi vir ranljivosti za bančni sistem kot celoto in jih je treba obravnavati tako na ravni Unije kot na nacionalnih ravneh, kakor je določeno v akcijskem načrtu za reševanje problema slabih posojil v Evropi, navedenim v sklepih Sveta z dne 11. julija 2017 (v nadaljnjem besedilu: akcijski načrt iz julija 2017). Kot je napovedala v sporočilu o dokončanju bančne unije z dne 11. oktobra 2017, Komisija trenutno pripravlja celovit sveženj ukrepov za zmanjšanje obstoječega obsega slabih posojil in za zmanjšanje tveganja za prihodnje kopičenje slabih posojil.

               (16)

               Za krepitev institucionalne arhitekture evropske ekonomske in monetarne unije (EMU) sta najprej potrebna dokončanje bančne unije in nadaljnji napredek pri oblikovanju unije kapitalskih trgov. Precejšen napredek je bil dosežen pri ustanavljanju bančne unije, vendar le-ta še ni dokončana. V skladu z načrtom za dokončanje bančne unije, kot je naveden v sklepih Sveta z dne 17. junija 2016 (v nadaljnjem besedilu: načrt za dokončanje bančne unije iz junija 2016), naj bi se nadaljevalo delo za dokončanje bančne unije v zvezi z zmanjšanjem in delitvijo tveganja, vključno z evropskim sistemom jamstva za vloge in dokončno vzpostavitvijo skupnega podpornega mehanizma za enotni sklad za reševanje najpozneje do konca prehodnega obdobja tega sklada, kot je določeno v Uredbi (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (3). V sporočilu Komisije o dokončanju bančne unije je orisano, kako bi lahko dosegli dogovor o dokončanju bančne unije. Nadaljevati je treba prizadevanja za dodatno zmanjšanje in boljše upravljanje tveganj v bankah. V tem kontekstu je pomembno hitro doseči dogovor o regulativnem svežnju, ki ga je predlagala Komisija novembra 2016, kot tudi dodaten napredek pri zmanjševanju slabih posojil in prizadevanjih za napredek v zvezi z delitvijo tveganja v skladu z načrtom iz junija 2016.

               (17)

               Komisija je v beli knjigi z dne 1. marca 2017 o prihodnosti Evrope opisala možne scenarije o prihodnosti Unije. Objavila je še vrsto dokumentov za razmislek, vključno z dokumentom za razmislek z dne 31. maja 2017 o poglobitvi EMU, ki je temeljil na poročilu petih predsednikov z dne 22. junija 2015 z naslovom „Dokončanje evropske ekonomske in monetarne unije“ ter katerem je predlagala celostno vizijo in zaporedje ukrepov za dokončanje strukture EMU. Jeseni 2017 je predstavila še dodatne predloge.

               (18)

               Z Odborom za zaposlovanje in Odborom za socialno zaščito so bila opravljena posvetovanja o vidikih zaposlovanja in socialnih vidikih tega priporočila –

         PRIPOROČA, da v obdobju 2018–2019 države članice euroobmočja posamično in skupaj znotraj Euroskupine ukrepajo, tako da:

               1.

               izvajajo politike, ki podpirajo trajnostno in vključujočo rast ter izboljšujejo odpornost, ponovno uravnoteženje in konvergenco. Znatno napredujejo pri dokončanju enotnega trga, zlasti na področju storitev, tudi finančnih, digitalnih, energetskih in prevoznih, z na primer izvajanjem ustreznih reform proizvodnih trgov na nacionalni ravni. Glede na pozitivne ciklične pogoje bi morale vse države članice dati prednost reformam, ki povečujejo produktivnost in potencial za rast, izboljšujejo institucionalno in poslovno okolje, odpravljajo ozka grla za naložbe in spodbujajo inovacije, podpirajo oblikovanje kakovostnih delovnih mest ter zmanjšujejo neenakost. Države članice s primanjkljaji na tekočem računu ali visokim zunanjim dolgom bi si morale poleg tega prizadevati za omejevanje rasti stroškov dela na enoto in za izboljšanje konkurenčnosti. Države članice z visokimi presežki na tekočih računih bi morale poleg tega ustvariti pogoje za spodbujanje rasti plač na način, ki upošteva vlogo socialnih partnerjev ter prednostno izvajati ukrepe, ki spodbujajo naložbe ter podpirajo domače povpraševanje in potencial za rast, s tem pa olajšujejo ponovno uravnoteženje;

               2.

               dosežejo načrtovano, večinoma nevtralno splošno fiskalno naravnanost v euroobmočju in tako prispevajo k uravnoteženi kombinaciji politik. Poskrbijo za ustrezno ravnotežje med zagotavljanjem vzdržnosti javnih financ, zlasti kjer so deleži dolga visoki, in podporo gospodarstvu ob doslednem spoštovanju Pakta za stabilnost in rast ter ob upoštevanju fiskalnega manevrskega prostora in učinkov prelivanja med državami članicami. Izkoristijo izboljšujoče se gospodarske razmere za obnovo fiskalnih rezerv, pri tem pa še naprej krepijo potencial za gospodarsko rast. Zagotavljajo učinkovito delovanje nacionalnih fiskalnih okvirov. Izvajati politike, ki podpirajo naložbe ter izboljšujejo kakovost in strukturo javnih financ, vključno z izvajanjem pregledov porabe ter uvedbo rasti prijaznih in pravičnih davčnih struktur. Sprejmejo in izvajajajo ukrepe za zmanjšanje davčnih spodbud za zadolževanje pri obdavčitvi ter za boj proti agresivnemu davčnemu načrtovanju, da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji, zagotovijo, da so davkoplačevalci pošteno obravnavani ter zavarujejo javne finance in stabilnost znotraj euroobmočja. To vključuje nadaljnje delo v zvezi s CCCTB;

               3.

               izvajajo reforme, ki spodbujajo ustvarjanje kakovostnih delovnih mest, enake priložnosti, dostop do trga dela in poštene delovne pogoje ter podpirajo socialno zaščito in vključenost. Cilji reform bi morali biti: (i) zanesljive pogodbe o zaposlitvi, ki zagotavljajo prožnost in varnost za zaposlene in delodajalce, skupaj z ustrezno podporo v času prehoda ter preprečevanjem segmentacije trga dela; (ii) kakovostni, učinkoviti in vključujoči vseživljenjski sistemi izobraževanja in usposabljanja, katerih cilj je uskladiti znanja in spretnosti s potrebami trga dela; (iii) učinkovite aktivne politike zaposlovanja, ki spodbujajo udeležbo na trgu dela; (iv) vzdržni in ustrezni sistemi socialne zaščite, ki prispevajo k socialni vključenosti in vključevanju na trg dela v celotnem življenjskem obdobju in se odzivajo na nove vrste zaposlovanja in zaposlitvenih razmerij; (v) nemotena mobilnost delovne sile med delovnimi mesti, sektorji in lokacijami; (vi) učinkovit socialni dialog in pogajanje o plačah na ustrezni ravni v skladu z nacionalnimi posebnostmi; (vii) preusmeritev obdavčitve z dela, zlasti za delavce z nizkimi dohodki in prejemnike drugega dohodka v gospodinjstvu;

               4.

               v skladu s časovnim načrtom iz junija 2016 nadaljujejo prizadevanja za dokončanje bančne unije na področju zmanjševanja in delitve tveganj, vključno z evropskim sistemom jamstva za vloge, ter omogočijo delovanje skupnega podpornega mehanizma za Enotni sklad za reševanje, kot je bilo dogovorjeno. Dodatno okrepijo evropski regulativni in nadzorni okvir ter tako preprečijo kopičenje tveganj. Sprejmejo ukrepe za občutno pospešitev zmanjševanja ravni slabih posojil na podlagi dogovorjenega akcijskega načrta iz julija 2017 ter spodbujajo urejeno razdolževanje v državah članicah z visokimi ravnmi zasebnega dolga. Nadalje razvijejo unijo kapitalskih trgov in tako podprejo rast realnega gospodarstva, hkrati pa zaščitijo stabilnost finančnega trga;

               5.

               hitro napredujejo pri dokončanju EMU ob upoštevanju pobud Komisije iz jeseni 2017, ob doslednem spoštovanju notranjega trga Unije in na način, ki je odprt in pregleden za države članice, ki niso v euroobmočju.

      V Bruslju, 14. maja 2018

            Za Svet

            Predsednica

         E. ZAHARIEVA

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

      (3)  Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL L 225, 30.7.2014, str. 1).


title: Priporočilo Sveta z dne 26. novembra 2018 o spodbujanju avtomatičnega vzajemnega priznavanja visokošolskih diplom in spričeval višjega sekundarnega izobraževanja ter izidov iz učnih obdobij v tujini

text:
               10.12.2018

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 444/1

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 26. novembra 2018
      o spodbujanju avtomatičnega vzajemnega priznavanja visokošolskih diplom in spričeval višjega sekundarnega izobraževanja ter izidov iz učnih obdobij v tujini
      (2018/C 444/01)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti členov 165 in 166 Pogodbe,
      ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Učna mobilnost spodbuja pridobivanje znanja, spretnosti, kompetenc in izkušenj, tudi osebnostnih in socialnih kompetenc ter kulturne zavesti, ki so ključnega pomena za aktivno udeležbo v družbi in na trgu dela ter za spodbujanje evropske identitete.

                  (2)

                  Evropska komisija je v sporočilu z naslovom Krepitev evropske identitete s pomočjo izobraževanja in kulture (1) predstavila vizijo, da se do leta 2025 oblikuje evropski izobraževalni prostor, v katerem učenja, študija in raziskovalnega dela ne bodo ovirale meje, med drugim z odstranitvijo ovir za priznavanje kvalifikacij, tako na ravni šol kot visokošolskega izobraževanja.

                  (3)

                  Evropski svet je v sklepih z dne 14. decembra 2017 države članice, Svet in Komisijo pozval, naj se v skladu s svojimi pristojnostmi še naprej trudijo, da bi „spodbujali sodelovanje med državami članicami na področju medsebojnega priznavanja visokošolskih diplom in spričeval o zaključku srednješolskega izobraževanja“ (2).

                  (4)

                  Konvencija iz leta 1997 o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v evropski regiji (Lizbonska konvencija o priznavanju) in z njo povezana besedila, ki sta jih pripravila Svet Evrope in Unesco, zagotavljajo pravni okvir za priznavanje visokošolskih kvalifikacij in kvalifikacij višjega sekundarnega izobraževanja, ki omogočajo nadaljevanje izobraževanja na visokošolski ravni.

                  (5)

                  Ministri za izobraževanje iz evropskega visokošolskega prostora so se v sporočilu iz Bukarešte iz leta 2012 zavezali k dolgoročnemu cilju avtomatičnega priznavanja primerljivih visokošolskih diplom. Dosežen je bil določen napredek, med drugim z delom pilotske skupine za avtomatično priznavanje, vendar cilj še ni uresničen.

                  (6)

                  Ministri držav članic, pristojni za poklicno izobraževanje in usposabljanje, so se leta 2002 zavezali københavnskemu procesu, tj. procesu okrepljenega sodelovanja, ki spodbuja priznavanje kvalifikacij in kompetenc.

                  (7)

                  Pri izboljšanju preglednosti ima ključno vlogo zlasti zagotavljanje kakovosti, ki tako pomaga graditi medsebojno zaupanje. Zato se je pomembno opreti na delo, ki je že bilo opravljeno v kontekstu standardov in smernic za zagotavljanje kakovosti v evropskem visokošolskem prostoru ter evropskega referenčnega okvira za zagotavljanje kakovosti poklicnega izobraževanja in usposabljanja, ter za referenčni okvir uporabiti evropsko ogrodje kvalifikacij za vseživljenjsko učenje.

                  (8)

                  Da bi olajšali priznavanje učnih izidov v nacionalni zakonodaji, tudi v okviru mobilnosti, bi bilo treba nadaljevati delo v zvezi z izvajanjem evropskega sistema prenašanja in zbiranja kreditnih točk ter evropskega sistema kreditnih točk v poklicnem izobraževanju in usposabljanju.

                  (9)

                  Cilj Priporočila Sveta z dne 22. maja 2017 o evropskem ogrodju kvalifikacij za vseživljenjsko učenje (3) je bil izboljšati preglednost, primerljivost in prenosljivost kvalifikacij ter s tem olajšati njihovo priznavanje.

                  (10)

                  Evropski parlament je v Resoluciji z dne 20. aprila 2012 o posodobitvi evropskih visokošolskih sistemov pozval EU in države članice, naj si močneje prizadevajo za učinkovitejše priznavanje in boljše usklajevanje akademskih kvalifikacij (4).

                  (11)

                  V vse bolj globaliziranem okolju je pomembno, da lahko učenci in študenti kar najbolje izkoristijo vse možnosti učenja po Evropi. Da bi bilo to mogoče, bi morala biti kvalifikacija, ki jo podeli pristojni organ ene države članice, za namene dostopa do nadaljnjih učnih dejavnosti veljavna v vseh ostalih državah članicah. To velja tudi za državljane tretjih držav, ki imajo kvalifikacijo iz ene države članice in se preselijo v drugo državo članico. Vendar pa je mobilnost ovirana, saj kvalifikacije in izidi iz učnih obdobij v tujini niso avtomatično priznani. Pristop na ravni Unije k avtomatičnemu priznavanju bo zagotovil jasnost in doslednost, ki sta potrebni za odpravo preostalih ovir.

                  (12)

                  V visokošolskem izobraževanju so postopki priznavanja pogosto preveč zapleteni ali predragi in vse preveč mobilnim študentom se uspešno doseženi učni izidi ne priznajo v celoti. Kljub temu je več držav članic prevzelo pobudo, da bi dosegli napredek pri avtomatičnem vzajemnem priznavanju, med drugim s podpisom regionalnih sporazumov. Te pobude bi lahko bile zgled pri oblikovanju sistema za celotno Unijo.

                  (13)

                  Na ravni višjega sekundarnega izobraževanja in usposabljanja imetniki kvalifikacije, ki omogoča nadaljevanje izobraževanja na visokošolski ravni v eni državi članici, pogosto nimajo zagotovila, da bodo lahko dostopali do visokošolskega izobraževanja v drugi državi članici. Nekatere države članice na primer ne priznajo kvalifikacij, ki omogočajo nadaljevanje izobraževanja na visokošolski ravni, če so to kvalifikacije sekundarnega poklicnega izobraževanja in usposabljanja, pridobljene v drugih državah članicah. Pri krajših učnih obdobjih v tujini sicer ni nujno težav s priznavanjem, to pa je še vedno negotovo pri obdobjih od treh mesecev do enega leta.

                  (14)

                  Postopni pristop bo državam članicam pomagal, da ustvarijo pogoje, ki bodo omogočili avtomatično vzajemno priznavanje. Temeljil bo na že obstoječih orodjih za visokošolsko izobraževanje ter poklicno izobraževanje in usposabljanje, hkrati pa bo izboljšal njihovo uporabo in postopoma dvignil raven ambicij. Na področju splošnega višjega sekundarnega izobraževanja in usposabljanja se bo začel proces sodelovanja, s katerim naj bi vzpostavili potrebno zaupanje med različnimi sistemi izobraževanja in usposabljanja držav članic. S tem priporočilom se dopolnjujejo pobude držav članic, medtem ko so zaveze prostovoljne.

                  (15)

                  To priporočilo ne posega v sistem vzajemnega priznavanja poklicnih kvalifikacij in usklajenih minimalnih pogojev usposobljenosti za več poklicev v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES (5), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2013/55/EU Evropskega parlamenta in Sveta (6) –

            DRŽAVAM ČLANICAM PRIPOROČA, NAJ:
      v skladu z nacionalno zakonodajo in zakonodajo Unije, razpoložljivimi viri in ob upoštevanju razpoložljivih virov in nacionalnih okoliščin, na podlagi Lizbonske konvencije o priznavanju (7) in z njo povezanih besedil ter v tesnem sodelovanju z vsemi ustreznimi deležniki:

         Temeljno načelo

                  1.

                  do leta 2025 sprejmejo potrebne ukrepe za:

                              (a)

                              dosego avtomatičnega vzajemnega priznavanja (8) za namene nadaljnjega učenja, tako da se brez ločenega postopka priznavanja:

                                          (i)

                                          visokošolska kvalifikacija, pridobljena v eni državi članici, v drugih državah članicah avtomatično prizna (9) na isti ravni za namene dostopa do nadaljnjega študija, brez poseganja v pravico visokošolske institucije ali pristojnih organov, da za nekatere programe določijo posebna vstopna merila ali da preverijo avtentičnost dokumentov;

                                          (ii)

                                          izidi iz učnega obdobja v tujini na visokošolski ravni v eni državi članici avtomatično in v celoti priznajo v drugih državah članicah, kot je predhodno dogovorjeno v učnem dogovoru in potrjeno v potrdilu o opravljenih obveznostih, v skladu z evropskim sistemom prenašanja in zbiranja kreditnih točk;

                              (b)

                              doseže bistven napredek v smeri avtomatičnega vzajemnega priznavanja za namene nadaljnjega učenja, tako da se:

                                          (i)

                                          kvalifikacija višjega sekundarnega izobraževanja in usposabljanja, ki omogoča nadaljevanje izobraževanja na visokošolski ravni v državi članici, v kateri je bila podeljena, v drugih državah članicah prizna izključno za namene omogočanja dostopa do visokošolskega izobraževanja, brez poseganja v pravico visokošolske institucije ali pristojnih organov, da za nekatere programe določijo posebna vstopna merila ali da preverijo avtentičnost dokumentov;

                                          (ii)

                                          izidi največ enoletnega učnega obdobja v tujini med višjim sekundarnim izobraževanjem in usposabljanjem v eni državi članici priznajo v vseh drugih državah članicah, ne da bi moral dijak ponavljati programsko leto v matični državi, če so učni izidi na splošno skladni z nacionalnimi učnimi načrti matične države;

         Visokošolsko izobraževanje

                  2.

                  se ob priznavanju, da je treba za dosego avtomatičnega vzajemnega priznavanja za namen nadaljnjega izobraževanja spodbujati preglednost in graditev medsebojnega zaupanja v sisteme visokošolskega izobraževanja, zavežejo k izpolnitvi naslednjih pogojev:

                              (a)

                              nacionalna ogrodja ali sistemi kvalifikacij so umeščena v evropsko ogrodje kvalifikacij, pri čemer se referenčne umestitve po potrebi pregledajo in posodobijo, ter samocertificirana glede na ogrodje kvalifikacij evropskega visokošolskega prostora;

                              (b)

                              sistemi visokošolskega izobraževanja so organizirani v skladu s strukturami in načeli bolonjskega procesa ter vsebujejo tri stopnje in, če je to primerno za državo članico, kratki cikel, kot je opredeljen v ogrodju kvalifikacij evropskega visokošolskega prostora, ter

                              (c)

                              zunanje zagotavljanje kakovosti izvajajo neodvisne agencije za zagotavljanje kakovosti, ki so vpisane ali v postopku vpisovanja v evropski register za zagotavljanje kakovosti ter kot take delujejo skladno s standardi in smernicami za zagotavljanje kakovosti v evropskem visokošolskem prostoru ter z evropskim pristopom k zagotavljanju kakovosti skupnih programov;

                  3.

                  v sodelovanju z nacionalnimi informacijskimi centri za akademsko priznavanje diplom, visokošolskimi institucijami, agencijami za zagotavljanje kakovosti in drugimi ključnimi deležniki v skladu s smernicami za evropski sistem prenašanja in zbiranja kreditnih točk oblikujejo nacionalne smernice, s katerimi bodo zagotovile doslednost in zmanjšale upravno breme za izobraževalne institucije in študente, visokošolske institucije pa podprle pri razvoju in učinkovitem izvajanju naslednjih orodij za preglednost:

                              (a)

                              posodobljenega kataloga programov z opisi vseh študijskih programov, posameznih učnih enot in razvrstitvenih tabel ocen;

                              (b)

                              prilog k diplomi za vse diplomante, ki se izdajo samodejno in brezplačno v široko razširjenem jeziku in po možnosti v elektronski obliki, ter

                              (c)

                              preglednih meril za priznavanje, ki se uporabljajo v vseh visokošolskih institucijah;

                  4.

                  v sodelovanju z nacionalnimi informacijskimi centri za priznavanje visokošolskih diplom in spričeval visokošolskim institucijam nudijo strokovno pomoč in usposabljanje pri izvajanju takšnih nacionalnih smernic ter spremljajo njihovo izvajanje;

         Višje sekundarno izobraževanje in usposabljanje

                  5.

                  da bi dosegli bistven napredek pri zagotavljanju avtomatičnega vzajemnega priznavanja kvalifikacij višjega sekundarnega izobraževanja in usposabljanja izključno za namen nadaljnjega izobraževanja, spodbujajo preglednost in gradijo medsebojno zaupanje v sisteme sekundarnega izobraževanja in usposabljanja z:

                              (a)

                              zagotavljanjem, da so nacionalna ogrodja ali sistemi kvalifikacij umeščena v evropsko ogrodje kvalifikacij, referenčne umestitve pa po potrebi pregledane in posodobljene;

                              (b)

                              izmenjavo informacij in spodbujanjem vzajemnega učenja o sistemih zagotavljanja kakovosti v šolskem izobraževanju ob polnem upoštevanju različnih nacionalnih pristopov k zagotavljanju kakovosti ter

                              (c)

                              razvojem dodatnih instrumentov za zagotavljanje kakovosti poklicnega izobraževanja in usposabljanja v skladu z evropskim referenčnim okvirom za zagotavljanje kakovosti poklicnega izobraževanja in usposabljanja in njegovim nadaljnjim razvojem;

                  6.

                  olajšujejo mobilnost in priznavanje izidov iz učnih obdobij v tujini med višjim sekundarnim izobraževanjem in usposabljanjem z:

                              (a)

                              zagotavljanjem podpore institucijam za višje sekundarno izobraževanje in usposabljanje glede splošnih načel in orodjih za priznavanje, na primer s smernicami in usposabljanjem;

                              (b)

                              spodbujanjem uporabe preglednih meril in orodij, kot so na učnih izidih temelječi učni dogovori med institucijo pošiljateljico in institucijo gostiteljico, v poklicnem izobraževanju in usposabljanju z razširjanjem uporabe orodij Unije (10) ter

                              (c)

                              promoviranjem koristi mobilnosti med institucijami za višje sekundarno izobraževanje in usposabljanje, dijaki in njihovimi družinami;

         Nacionalni informacijski centri za priznavanje visokošolskih diplom

                  7.

                  razvijejo zmogljivost in okrepijo vlogo nacionalnih informacijskih centrov za priznavanje visokošolskih diplom in ocenjevalcev kvalifikacij, zlasti kar zadeva širjenje informacij, uporabo spletnih orodij za izboljšanje učinkovitosti, preglednosti in doslednosti ter cilj zmanjšanja upravnega in finančnega bremena za uporabnike zadevnih storitev;

         Prehodnost in mobilnost

                  8.

                  preučijo dobre prakse v zvezi s priznavanjem predhodnega učenja in prehodnostjo med sektorji izobraževanja in usposabljanja, zlasti med poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem ter visokošolskim izobraževanjem;

         Dokazna podlaga

                  9.

                  izboljšajo dokazno podlago z zbiranjem in razširjanjem podatkov o obsegu in naravi primerov priznavanja za namene tega priporočila;

         Poročanje in ocenjevanje

                  10.

                  v treh letih po sprejetju tega priporočila in nato redno z uporabo obstoječih okvirov in orodij poročajo o izkušnjah, dobrih praksah, vključno z regionalnimi dogovori, in napredku v smeri avtomatičnega vzajemnega priznavanja kvalifikacij in izidov iz učnih obdobij v tujini;

            POZDRAVLJA NAMERO KOMISIJE, DA:

                  11.

                  zagotovi usmerjeno podporo državam članicam, vključno z vzajemnim učenjem, pregledom ovir pri sedanji praksi priznavanja kvalifikacij, izmenjavo dobrih praks in lajšanjem sodelovanja med državami članicami ter z zainteresiranimi stranmi, organi za priznavanje in mednarodnimi organizacijami, zlasti Svetom Evrope in Organizacijo Združenih narodov za izobraževanje, znanost in kulturo. Cilj tega sodelovanja je zagotoviti polno izvajanje instrumentov bolonjskega procesa za visokošolsko izobraževanje v Uniji, Lizbonske konvencije o priznavanju in z njo povezanih besedil ter instrumentov københavnskega procesa za poklicno izobraževanje in usposabljanje;

                  12.

                  na področju splošnega višjega sekundarnega izobraževanja skupaj z državami članicami začne proces sodelovanja na ravni Unije na podlagi strateškega okvira za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju (ET 2020) ali katerega koli nadaljnjega okvira, da bi vzpostavili tesnejše sodelovanje in izmenjavo praks med državami članicami na ravni višjega sekundarnega izobraževanja in tako dosegli cilje tega priporočila, tj. spodbuditi preglednost in vzpostaviti medsebojno zaupanje v sisteme šolskega izobraževanja po vsej Uniji;

                  13.

                  z nadaljnjim razvojem obstoječih spletnih platform in v sodelovanju z državami članicami vzpostavi uporabniku prijazno spletno informacijsko storitev na ravni Unije o kvalifikacijah višjega sekundarnega izobraževanja in usposabljanja, ki omogočajo nadaljevanje izobraževanja na visokošolski ravni v vsaki državi članici;

                  14.

                  poišče možne sinergije med orodji Unije za preglednost (11) ter jih po potrebi nadalje razvije, da bi se izboljšala sodelovanje in mobilnost med sektorji izobraževanja in usposabljanja;

                  15.

                  v sodelovanju z državami članicami preuči, kako bi lahko avtomatično vzajemno priznavanje olajšali z novimi tehnologijami, npr. tehnologijo blokovnih verig;

                  16.

                  v sodelovanju z državami članicami in nacionalnimi informacijskimi centri za priznavanje visokošolskih diplom preuči, kako bi lahko njihovo vlogo razširili na druge sektorje izobraževanja in usposabljanja, ter kako bi jih pri tem lahko podprli;

                  17.

                  podpre uporabo evropskih virov financiranja, na primer iz programa Erasmus+ ali evropskih strukturnih in investicijskih skladov, kadar je to ustrezno ter v skladu z njihovo finančno zmogljivostjo, pravno podlago, postopki odločanja in prednostnimi nalogami, opredeljenimi za obdobje 2014–2020, brez kakršnega koli poseganja v pogajanja o naslednjem večletnem finančnem okviru, ter okrepi mobilnost v višjem sekundarnem izobraževanju in usposabljanju v okviru programa Erasmus+ in programa, ki ga bo nasledil;

                  18.

                  z uporabo obstoječih okvirov in orodij in na podlagi prispevkov držav članic v štirih letih poroča Svetu o ukrepih, ki izhajajo iz izvajanja tega priporočila.

         V Bruslju, 26. novembra 2018

               Za Svet

               Predsednica

            J. BOGNER-STRAUSS

         (1)  COM(2017) 673 final.

         (2)  EUCO 19/1/17 REV 1.

         (3)  UL C 189, 15.6.2017, str. 15.

         (4)  P7_TA(2012)0139.

         (5)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij (UL L 255, 30.9.2005, str. 22).

         (6)  Direktiva 2013/55/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. novembra 2013 o spremembi Direktive 2005/36/ES o priznavanju poklicnih kvalifikacij in Uredbe (EU) št. 1024/2012 o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg (uredba IMI) (UL L 354, 28.12.2013, str. 132).

         (7)  Lizbonska konvencija o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v evropski regiji.

         (8)  Kot je opredeljeno v Prilogi.

         (9)  Kot je opredeljeno v Lizbonski konvenciji o priznavanju in nazadnje potrjeno za bolonjski proces v pariškem sporočilu z dne 25. maja 2018.

         (10)  Na primer orodij, ki so na voljo prek spletne platforme Europass, ter memoranduma o soglasju in učnega dogovora, ki sta del evropskega sistema kreditnih točk v poklicnem izobraževanju in usposabljanju.

         (11)  Kot so priloga k diplomi, priloga k spričevalu, evropski sistem prenašanja in zbiranja kreditnih točk, evropski sistem kreditnih točk v poklicnem izobraževanju in usposabljanju, evropsko ogrodje kvalifikacij in orodja, ki so na voljo prek spletne platforme Europass.

         PRILOGA
         GLOSAR

            Avtomatično vzajemno priznavanje kvalifikacije: pravica imetnikov kvalifikacije na določeni ravni, ki jo je podelila ena država članica, da imajo pravico dostopa do visokošolskega izobraževanja na naslednji ravni v kateri koli drugi državi članici, ne da bi morali skozi ločen postopek priznavanja. To ne posega v pravico visokošolske institucije ali pristojnega organa, da za določen program določi posebna ocenjevalna in vstopna merila. To ne posega v pravico do preverjanja, ali je kvalifikacija pristna in, v primeru kvalifikacije višjega sekundarnega izobraževanja in usposabljanja, ali kvalifikacija resnično omogoča dostop do visokošolskega izobraževanja v državi članici izdajateljici, ali – v utemeljenih primerih – ali podeljena kvalifikacija izpolnjuje zahteve za dostop do določenega visokošolskega programa v državi članici prejemnici.

            Avtomatično vzajemno priznavanje izidov iz učnega obdobja v tujini: na visokošolski ravni – pravica do priznanja učnih izidov iz učnega obdobja: kot je bilo predhodno dogovorjeno v učnem dogovoru in potrjeno v prepisu ocen, v skladu z evropskim sistemom prenašanja in zbiranja kreditnih točk (ECTS). Konkretno to pomeni uporabo naslednjega pravila iz Priročnika ECTS (2015): vse kreditne točke, pridobljene v času študija v tujini ali v obdobju virtualne mobilnosti – kot je bilo predhodno dogovorjeno v učnem dogovoru in potrjeno v prepisu ocen – se nemudoma prenesejo in upoštevajo pri diplomi študentov brez dodatnega dela ali ocene študenta. Na višji sekundarni ravni – pravica, da se učni izidi iz učnega obdobja v tujini v eni od držav članic priznajo v matični državi, če so učni izidi na splošno skladni s tistimi iz nacionalnih učnih načrtov matične države. To ne posega v pravico institucije za izobraževanje in usposabljanje, da pred začetkom obdobja učne mobilnosti določi posebne zahteve ali da ob koncu obdobja učne mobilnosti preveri, da so bile te zahteve tudi izpolnjene.

            Blokovna veriga: način, ki omogoča, da se informacije shranjujejo in so dostopne skupnosti. Vsak član skupnosti ohrani svojo kopijo informacij. Zapisi so trajni, pregledni in se po njih lahko išče. Vsaka posodobitev je nov „blok“, ki se doda na konec „verige“.

            Priloga k spričevalu: dokument, priložen spričevalu poklicnega izobraževanja in usposabljanja ali poklicnemu spričevalu, ki ga izdajo pristojni organi ali telesa, da bi se tretjim osebam – zlasti v drugi državi – olajšalo razumevanje učnih izidov, ki jih je pridobil imetnik kvalifikacije, pa tudi narave, stopnje, okvira, vsebine in statusa končanega izobraževanja in usposabljanja ter pridobljenih znanj in spretnosti.

            Katalog programov: po Priročniku ECTS (2015) katalog programov vsebuje podrobne, uporabniku prijazne in posodobljene informacije o učnem okolju institucije (splošne informacije o instituciji, njenih virih in službah ter akademske informacije o njenih programih in posameznih učnih enotah), ki bi morale biti študentom na voljo pred začetkom študija in skozi ves študij, da bi ti lahko sprejeli pravilne odločitve in čim učinkoviteje izrabili svoj čas. Katalog programov bi moral biti objavljen na spletnem mestu institucije, pri čemer morajo biti naslovi programov/predmetov v nacionalnem (ali po potrebi regionalnem) jeziku in v angleščini, tako da bo katalog enostavno dostopen vsem zainteresiranim stranem. Institucija lahko sama določi obliko kataloga in vrstni red informacij. Katalog bi moral biti objavljen dovolj zgodaj, da lahko bodoči študenti sprejmejo potrebne odločitve.

            Pristojni organ: posameznik ali organizacija, ki ima pravno preneseno ali podeljeno pooblastilo, sposobnost ali pristojnost za izvajanje določene funkcije.

            Ocenjevalec kvalifikacij: oseba, ki ocenjuje kvalifikacije ali odloča o njihovem priznanju.

            Priloga k diplomi: dokument, priložen visokošolski diplomi, ki ga izdajo pristojni organi ali telesa, da bi se tretjim osebam – zlasti v drugi državi – olajšalo razumevanje učnih izidov, ki jih je pridobil imetnik kvalifikacije, pa tudi narave, stopnje, okvira, vsebine in statusa končanega izobraževanja in usposabljanja ter pridobljenih znanj in spretnosti.

            Evropski pristop k zagotavljanju kakovosti skupnih programov: pristop, ki so ga ministri za izobraževanje evropskega visokošolskega prostora potrdili leta 2015. Njegov cilj je izboljšati zagotavljanje kakovosti skupnih programov, in sicer z določitvijo standardov ter odpravljanjem ovir za njihovo priznanje.

            Evropski sistem kreditnih točk v poklicnem izobraževanju in usposabljanju (ECVET): tehnični okvir za prenašanje, priznavanje in, kadar je ustrezno, zbiranje učnih izidov posameznikov, da bi dosegli kvalifikacijo. Evropski sistem kreditnih točk v poklicnem izobraževanju in usposabljanju temelji na opisu kvalifikacij z enotami učnih izidov, na postopkih prenosa, priznavanja in zbiranja ter na vrsti dopolnilnih dokumentov, kot so memorandumi o soglasju in učni dogovori.

            Evropski sistem prenašanja in zbiranja kreditnih točk (ECTS): v Priročniku ECTS (2015) je opisan kot sistem zbiranja in prenašanja kreditnih točk, ki je usmerjen v študenta in temelji na načelu preglednosti postopkov učenja, poučevanja in ocenjevanja. Njegov namen je olajšati načrtovanje, izvajanje in ocenjevanje študijskih programov in mobilnosti študentov s priznavanjem učnih dosežkov, kvalifikacij in učnih obdobij.

            Ogrodje kvalifikacij za evropski visokošolski prostor (EHEA QF): splošno ogrodje kvalifikacij v evropskem visokošolskem prostoru, v katerem sodeluje 48 držav. Ogrodje zajema štiri stopnje (kratki cikel, prvo stopnjo (Bachelor), drugo stopnjo (Master) in doktorske študije), vključno z vmesnimi kvalifikacijami na nacionalni ravni, generične deskriptorje za vsako stopnjo, ki temeljijo na učnih izidih in kompetencah, ter razpon kreditnih točk na prvi in drugi stopnji.

            Evropski register za zagotavljanje kakovosti v visokem šolstvu (EQAR): register agencij za zagotavljanje kakovosti, ki so dokazale, da v veliki meri izpolnjujejo skupna načela za zagotavljanje kakovosti v Evropi. Ta načela so določena v standardih in smernicah za zagotavljanje kakovosti v evropskem visokošolskem prostoru (ESG).

            Evropski referenčni okvir za zagotavljanje kakovosti poklicnega izobraževanja in usposabljanja (EQAVET): izkustvena skupnost, ki združuje države članice, socialne partnerje in Evropsko komisijo z namenom razvoja in boljšega zagotavljanja kakovosti poklicnega izobraževanja in usposabljanja.

            Evropsko ogrodje kvalifikacij (EOK): orodje za pretvorbo, ki olajšuje povezovanje in primerjavo sistemov kvalifikacij v Evropi. Vsebuje osem skupnih evropskih referenčnih ravni, ki so opisane glede na učne izide: znanje, spretnosti, odgovornost in samostojnost. Tako je mogoče vse nacionalne sisteme kvalifikacij, nacionalna ogrodja kvalifikacij in kvalifikacije v Evropi povezati z ravnmi evropskega ogrodja kvalifikacij. Učenci, diplomanti, izvajalci in delodajalci lahko te ravni uporabijo za razumevanje in primerjavo kvalifikacij, podeljenih v različnih državah in različnih sistemih izobraževanja in usposabljanja.

            Učni dogovor: v visokošolskem izobraževanju – v Priročniku ECTS (2015) je opredeljen kot formaliziran dogovor treh strani, vključenih v mobilnost, tj. študenta, institucije pošiljateljice in institucije gostiteljice ali organizacije/podjetja, za lažjo organizacijo in priznanje kreditnih točk, pridobljenih med mobilnostjo. Dogovor morajo vse tri strani podpisati pred začetkom obdobja mobilnosti, njegov namen pa je študentu zagotoviti, da bodo kreditne točke, ki jih bo pridobil v obdobju mobilnosti, tudi priznane. V višjem sekundarnem izobraževanju in usposabljanju – dogovor treh strani, vključenih v mobilnost, tj. učenca/vajenca ali njegove družine, institucije pošiljateljice in institucije gostiteljice ali organizacije/podjetja, za lažjo organizacijo in priznanje kreditnih točk, pridobljenih med mobilnostjo. Vse tri strani, ki podpišejo učni dogovor, se zavežejo, da bodo upoštevale vse dogovore in tako zagotovile, da se bodo učencu/vajencu brez dodatnih zahtev priznali učno obdobje ali učni izidi.

            Učni izidi: trditve o tem, kaj učenec ali študent zna, razume in je sposoben opraviti ob zaključku učnega procesa. Opredeljeni so v smislu znanja, spretnosti in kompetenc.

            Nacionalno ogrodje kvalifikacij: orodje za razvrščanje kvalifikacij glede na sklop meril za dosežene posamezne ravni učenja, katerega cilj je povezati in uskladiti nacionalne podsisteme kvalifikacij ter izboljšati preglednost, dostopnost, napredek in kakovost kvalifikacij glede na trg dela in civilno družbo.

            Visokošolska institucija: katera koli vrsta visokošolske institucije, ki v skladu z nacionalnim pravom ali prakso ponuja priznane diplome ali druge priznane kvalifikacije na terciarni ravni, ne glede na to, kako se imenuje, ter katera koli druga vrsta visokošolske institucije, ki jo nacionalni organi priznavajo kot del visokošolskega sistema.

            Kvalifikacija: formalni rezultat postopka ocenjevanja in vrednotenja, ki se pridobi, kadar pristojni organ ali telo določi, da je posameznik dosegel učne izide glede na dane standarde.

            Priznavanje predhodnega učenja: priznavanje učnih izidov tako formalnega izobraževanja in usposabljanja kot tudi neformalnega ali priložnostnega učenja, ki so bili pridobljeni pred vložitvijo zahtevka za priznanje (1).

            Standardi in smernice za zagotavljanje kakovosti v evropskem visokošolskem prostoru (ESG): sklop standardov in smernic za notranje in zunanje zagotavljanje kakovosti v visokem šolstvu, pripravljenih v okviru bolonjskega procesa. Gre za usmeritve na področjih, ki so ključnega pomena za kakovosten študij in učna okolja v visokem šolstvu. Standarde in smernice za zagotavljanje kakovosti v evropskem visokošolskem prostoru je treba obravnavati v širšem kontekstu, vključno z ogrodji kvalifikacij, evropskim sistemom prenašanja in zbiranja kreditnih točk in prilogo k diplomi, ki v celoti prispeva k spodbujanju preglednosti in vzajemnega zaupanja v evropskem visokošolskem prostoru.

            Potrdilo o opravljenih obveznostih: v Priročniku ECTS (2015) je opredeljeno kot posodobljena evidenca napredka študentov pri študiju: učne enote, ki so jih opravili, število pridobljenih kreditnih točk v okviru evropskega sistema prenašanja in zbiranja kreditnih točk in prejete ocene. Je ključni dokument za beleženje napredka in priznavanje učnih dosežkov, tudi za študijsko mobilnost. Večina institucij potrdilo o opravljenih obveznostih pripravi na podlagi lastnih podatkovnih zbirk.

            (1)  Priporočilo Sveta z dne 20. decembra 2012 o priznavanju neformalnega in priložnostnega učenja (UL C 398, 22.12.2012, str. 1).