title: Priporočilo Komisije (EU) 2017/1805 z dne 3. oktobra 2017 o profesionalizaciji javnega naročanja – Vzpostavitev arhitekture za profesionalizacijo javnega naročanja (Besedilo velja za EGP. )

text:
               7.10.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 259/28

         PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2017/1805
   z dne 3. oktobra 2017
   o profesionalizaciji javnega naročanja
   Vzpostavitev arhitekture za profesionalizacijo javnega naročanja
   (Besedilo velja za EGP)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Javno naročanje je instrument za doseganje pametne, trajnostne in vključujoče rasti. Ta instrument bi lahko imel pomemben gospodarski vpliv (1) pri prispevanju k agendi Komisije za rast, delovna mesta in čezmejno trgovino. Uspešno, učinkovito in konkurenčno javno naročanje je izhodišče za dobro delujoč enotni trg ter tudi pomemben kanal za evropske naložbe (2).

               (2)

               Direktive o javnem naročanju, sprejete leta 2014 (3), zagotavljajo sveženj ukrepov, ki državam članicam omogoča, da učinkoviteje in bolj strateško uporabijo javno naročanje. Javno naročanje se sooča z novimi izzivi, saj se v zvezi z njim vse bolj pričakuje, da: se bodo javna sredstva porabila čim bolj smotrno v razmerah, ko so proračuni vse bolj omejeni; se bodo izkoristile priložnosti, ki jih prinašajo digitalizacija in razvijajoči se trgi; bo strateško prispevalo k ciljem horizontalne politike in družbenim vrednotam, kot so inovacije, socialna vključenost ter ekonomska in okoljska trajnost; bo povečalo dostopnost in si prizadevalo za zmanjšanje neučinkovitosti, odpadkov, nepravilnosti, goljufij in korupcije ter vzpostavilo odgovorne dobavne verige.

               (3)

               Potreba po zagotavljanju učinkovite uporabe pravil o javnem naročanju na vseh ravneh je nujna, da bi se v čim večji meri izkoristil ta bistveni vzvod za evropske naložbe, kot je izraženo v naložbenem načrtu za Evropo (4), in vzpostavil močnejši enotni trg, kot je poudaril predsednik Juncker leta 2017 v svojem govoru o stanju v Uniji. Učinkovitost je tudi eno od področij za izboljšanje javnega naročanja, ki so se razkrila v okviru procesa evropskega semestra.

               (4)

               Zato je treba zagotoviti najučinkovitejšo uporabo javnih sredstev, javni kupci pa morajo biti sposobni naročati v skladu z najvišjimi standardi profesionalizma. Okrepitev in podpiranje profesionalizma med naročniki lahko pripomoreta k povečanju vpliva javnega naročanja v celotnem gospodarstvu (5).

               (5)

               Cilj profesionalizacije javnega naročanja se razume široko v smislu, da zajema splošno izboljšanje celotnega razpona poklicnih spretnosti in kompetenc, znanja in izkušenj ljudi, ki izvajajo naloge, povezane z javnim naročanjem, ali pri njih sodelujejo (6). Zajema tudi orodja in podporo ter arhitekturo institucionalne politike, ki so potrebni za učinkovito opravljanje dela in doseganje rezultatov (7). Učinkovita politika profesionalizacije bi zato morala temeljiti na splošnem strateškem pristopu s tremi dopolnilnimi cilji:

                           I.

                           Razvoj ustrezne arhitekture politike za profesionalizacijo: vsaka politika profesionalizacije bi morala imeti za dejanski učinek politično podporo na visoki ravni. To pomeni jasno opredelitev dodelitve odgovornosti in nalog institucijam na centralni ravni politike, podpiranje prizadevanj na lokalni, regionalni in sektorski ravni ter zagotavljanje nadaljnjega izvajanja v vseh političnih ciklih, po potrebi z uporabo institucionalnih struktur, ki spodbujajo specializacijo, združevanje in izmenjavo znanja.

                           II.

                           Človeški viri – izboljšanje usposabljanja in načrtovanja poklicne poti naročnikov: naročniki, torej tisti, ki sodelujejo pri naročanju blaga, storitev in gradenj, pa tudi revizorji in uradniki, pristojni za revizijo primerov javnega naročanja, morajo biti ustrezno usposobljeni in imeti ustrezne kvalifikacije, znanja in spretnosti ter izkušnje, ki so potrebni za njihovo raven odgovornosti. To pomeni, da je treba zagotoviti izkušeno, usposobljeno in motivirano osebje, zagotavljati potrebno usposabljanje in stalni strokovni razvoj ter razviti karierno strukturo in spodbude, zaradi katerih bo javno naročanje postalo privlačno, javne uradnike pa bodo spodbudile k doseganju strateških rezultatov.

                           III.

                           Sistemi – zagotavljanje orodij in metodologij za podporo strokovnega javnega naročanja: naročniki morajo biti opremljeni s pravimi orodji in podporo, da bodo delovali učinkovito in pri vsakem nakupu čim bolj smotrno porabili denar. To pomeni, da je treba zagotoviti razpoložljivost orodij in postopkov za izvajanje pametnega javnega naročanja, kot so: orodja za elektronsko javno naročanje, smernice, priročniki, predloge in orodja za sodelovanje, z ustreznim usposabljanjem, podporo in strokovnim znanjem, združevanjem znanja in izmenjavo dobrih praks.

               (6)

               To priporočilo (8) spodbuja razvoj in izvajanje politik profesionalizacije v državah članicah z zagotavljanjem referenčnega okvira, ki ga je treba proučiti (9). Želeni rezultat te pobude je državam članicam pomagati pri oblikovanju politike za profesionalizacijo, da bi se povečali opaznost, vpliv, učinek in ugled javnega naročanja pri izpolnjevanju javnih ciljev.

               (7)

               To priporočilo je naslovljeno na države članice in njihovo javno upravo, zlasti na nacionalni ravni. Vendar bi morale države članice v okviru svojega centraliziranega ali decentraliziranega sistema javnega naročanja naročnike še naprej spodbujati in podpirati pri uvajanju pobud za profesionalizacijo. Države članice bi zato morale na to priporočilo opozoriti organe, pristojne za javno naročanje na vseh ravneh, pa tudi organe, odgovorne za usposabljanje revizorjev in uradnikov, pristojnih za revizijo primerov javnega naročanja –

         SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   I.   OPREDELITEV POLITIKE ZA PROFESIONALIZACIJO JAVNEGA NAROČANJA

               1.

               Države članice bi morale razviti in izvesti dolgoročne strategije za profesionalizacijo na področju javnega naročanja, prilagojene svojim potrebam, virom in upravni strukturi, in sicer samostojno ali v okviru širših politik profesionalizacije javne uprave. Namen je privabiti, razviti in ohraniti znanja in spretnosti, se osredotočiti na uspešnost in strateške rezultate ter čim bolje izkoristiti razpoložljiva orodja in tehnike. Te strategije:

                           (a)

                           bi morale obravnavati vse ustrezne udeležence v postopku javnega naročanja, razviti pa bi jih bilo treba z vključujočim postopkom na nacionalni, regionalni in lokalni ravni;

                           (b)

                           bi bilo treba uporabiti ob usklajevanju z drugimi politikami v celotnem javnem sektorju ter

                           (c)

                           bi morale upoštevati razvoj v drugih državah članicah in na mednarodni ravni.

               2.

               Države članice bi morale tudi spodbujati in podpirati naročnike pri izvajanju nacionalnih strategij za profesionalizacijo z razvojem pobud za profesionalizacijo ter ustrezne institucionalne arhitekture in sodelovanja za bolj usklajeno, učinkovito in strateško javno naročanje, med drugim na podlagi:

                           (a)

                           povečanega sodelovanja med ustreznimi službami in naročniki ter

                           (b)

                           strokovnega znanja in podpore institucij za usposabljanje, osrednjih nabavnih organov in poklicnih organizacij, usmerjenih v javno naročanje.

         II.   ČLOVEŠKI VIRI – IZBOLJŠANJE USPOSABLJANJA IN NAČRTOVANJA POKLICNE POTI

               3.

               Države članice bi morale za uradnike, ki se ukvarjajo z javnim naročanjem, in povezane funkcije, pa tudi sodnike in revizorje ob upoštevanju večdisciplinarne narave projektov javnega naročanja opredeliti in določiti osnovna znanja in spretnosti ter kompetence, za katere bi moral biti usposobljen in jih imeti vsak naročnik, kot so:

                           (a)

                           okviri za znanja in spretnosti ter kompetence, da se podprejo postopki zaposlovanja in načrtovanja poklicne poti ter oblikovanje programov usposabljanja in

                           (b)

                           skupni okvir kompetenc na področju javnega naročanja na evropski ravni.

               4.

               Države članice bi morale razviti ustrezne programe usposabljanja – začetnega in vseživljenjskega – na podlagi podatkov in ocene potreb ter okvirov kompetenc, kadar so na voljo, kot so:

                           (a)

                           razvoj in/ali podpora razvoja ponudbe začetnega usposabljanja, na diplomski in podiplomski ravni ter drugega začetnega poklicnega usposabljanja;

                           (b)

                           zagotavljanje in/ali podpiranje celovite, usmerjene in dostopne ponudbe vseživljenjskega usposabljanja in učenja;

                           (c)

                           povečanje ponudbe usposabljanja z inovativnimi, interaktivnimi rešitvami ali orodji za e-učenje in shemami ponavljanja ter

                           (d)

                           izkoriščanje ugodnosti akademskega sodelovanja in raziskav za razvoj trdne teoretične podlage za rešitve v zvezi z javnim naročanjem.

               5.

               Države članice bi morale tudi razviti premišljeno upravljanje človeških virov, načrtovanje poklicne poti in motivacijskih shem posebej za funkcije javnega naročanja ter podpreti njihovo uvajanje pri naročnikih, kar naj bi privabilo in zadržalo kvalificirano osebje na področju javnega naročanja, naročnike pa spodbujalo, da zagotovijo boljšo kakovost in bolj strateški pristop na področju javnega naročanja, kot so:

                           (a)

                           sheme priznavanja in/ali potrjevanja, ki ustrezno opredelijo in nagradijo funkcije javnega naročanja;

                           (b)

                           karierne strukture, institucionalne pobude in politična podpora za doseganje strateških rezultatov ter

                           (c)

                           nagrade za odličnost, ki bodo spodbujale dobro prakso na področjih, kot so javno naročanje na področju inovacij ter zeleno in socialno odgovorno javno naročanje ali boj proti korupciji.

         III.   SISTEMI – ZAGOTAVLJANJE ORODIJ IN METODOLOGIJ

               6.

               Države članice bi morale spodbujati in podpirati razvoj in uvajanje dostopnih informacijskih orodij, ki lahko poenostavijo in izboljšajo delovanje sistemov javnega naročanja, kot so:

                           (a)

                           omogočanje dostopa do informacij z vzpostavitvijo enotnih spletnih portalov;

                           (b)

                           razvoj informacijskih orodij skupaj z ustreznim usposabljanjem (npr. za ekonomijo obsega, energetsko učinkovitost ali timsko delo) ali podpiranje ustreznih tržno usmerjenih rešitev ter

                           (c)

                           spodbujanje strateškega pristopa k digitalizaciji s standardizacijo, izmenjavo, ponovno uporabo in interoperabilnostjo proizvodov in storitev, zlasti z uporabo obstoječih informacijskih rešitev, ki so na voljo na ravni EU (10), ter tudi prispevanjem k razvijanju instrumentov, kot je spletni katalog standardov IKT na področju javnega naročanja (11).

               7.

               Države članice bi morale podpreti in spodbujati integriteto na individualni in institucionalni ravni kot sestavni del poklicnega ravnanja z oblikovanjem orodij za zagotavljanje skladnosti in preglednosti ter smernic za preprečevanje nepravilnosti, kot so:

                           (a)

                           priprava etičnih kodeksov in listin o integriteti;

                           (b)

                           uporaba podatkov o nepravilnostih (12) kot povratne informacije za razvoj ustreznega usposabljanja in smernic ter za spodbujanje samoočiščevanja in

                           (c)

                           razvoj posebnih smernic za preprečevanje in odkrivanje goljufij in korupcije, tudi prek kanalov za prijavo nepravilnosti.

               8.

               Države članice bi morale zagotoviti smernice, ki so po eni strani namenjene zagotavljanju pravne varnosti glede prava EU in nacionalnega prava ali zahtev, ki izvirajo iz mednarodnih obveznosti EU, po drugi strani pa olajšanju in spodbujanju strateškega razmišljanja, poslovne presoje in pametnega/ozaveščenega odločanja, kot so:

                           (a)

                           usmerjene smernice, metodološki priročniki ter zbirke dobrih praks in najpogostejših napak, ki so sodobni, uporabniku prijazni, zlahka dostopni in temeljijo na izkušnjah naročnikov, in

                           (b)

                           standardizirani obrazci in orodja za različne postopke, kot so merila za zeleno javno naročanje.

               9.

               Države članice bi morale spodbujati izmenjavo dobre prakse in naročnikom zagotoviti podporo, da bi se zagotovili strokovni postopki javnega naročanja, sodelovanje in prenos strokovnega znanja, kot so:

                           (a)

                           zagotavljanje tehnične pomoči z odzivnimi službami za pomoč uporabnikom, klicnimi številkami in/ali e-poštnimi storitvami;

                           (b)

                           organiziranje seminarjev in delavnic za obveščanje o novih pravnih spremembah, prednostnih nalogah politike in dobri praksi ter

                           (c)

                           spodbujanje skupnosti naročnikov prek spletnih forumov in poklicnih družabnih omrežij.

         IV.   SPREMLJANJE IZVAJANJA TEGA PRIPOROČILA – POROČANJE IN SPREMLJANJE

               10.

               Priporoča se, da države članice Komisijo obvestijo o ukrepih, ki so jih sprejele na podlagi tega priporočila, ko bodo poročale v skladu s členom 83 Direktive 2014/24/EU, členom 45 Direktive 2014/23/EU in členom 99 Direktive 2014/25/EU.

      V Strasbourgu, 3. oktobra 2017

            Za Komisijo

         Elżbieta BIEŃKOWSKA

            Članica Komisije

      (1)  Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Izpopolnitev enotnega trga: več priložnosti za prebivalstvo in gospodarstvo (COM)(2015) 550).

      (2)  Skoraj polovica kohezijskih sredstev se dodeli prek javnega naročanja. EU bo v obdobju 2014–2020 v evropske regije prek evropskih strukturnih in investicijskih skladov, katerih namen je spodbujati gospodarsko rast, ustvarjanje delovnih mest in konkurenčnosti ter zmanjšanje razlik v razvoju, vložila 325 milijard EUR – skoraj tretjino celotnega proračuna EU.

      (3)  Direktiva 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL L 94, 28.3.2014, str. 65) („klasična direktiva“), Direktiva 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL L 94, 28.3.2014, str. 1) („direktiva o koncesijah“) in Direktiva 2014/25/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju naročnikov, ki opravljajo dejavnosti v vodnem, energetskem in prometnem sektorju ter sektorju poštnih storitev ter o razveljavitvi Direktive 2004/17/ES (UL L 94, 28.3.2014, str. 243) („direktiva o gospodarskih javnih službah“) in zlasti njihovi členi 83(4), 45(4) oziroma 99(4).

      (4)  Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropski centralni banki, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru, Odboru regij in Evropski investicijski banki: Naložbeni načrt za Evropo (COM(2014) 903).

      (5)  Službe Komisije so v delovnem dokumentu (SWD)(2015) 202), priloženem strategiji za enotni trg, ocenile, da bi se s profesionalizacijo, ki bi odpravila težave, ustvarile potencialne gospodarske koristi, ki bi znašale več kot 80 milijard EUR.

      (6)  To zajema celoten obseg dela uradnikov, ki se ukvarjajo z javnim naročanjem in sodelujejo v kateri koli fazi postopka javnega naročanja od opredelitve potreb do upravljanja javnih naročil, ne glede na to, ali so v centralnih ali decentraliziranih upravah ali institucijah, ali opravljajo vloge, za katere je posebej opredeljeno, da so povezane z javnim naročanjem, ali pa so le pristojni za nekatere naloge, povezane z javnim naročanjem.

      (7)  Potreba po razvoju delovne sile na področju javnega naročanja, ki bo sposobna smotrno porabljati denar, je poudarjena tudi v priporočilu OECD o javnem naročanju iz leta 2015: http://www.oecd.org/gov/ethics/OECD-Recommendation-on-Public-Procurement.pdf.

      (8)  Namen Komisije ni predpisati posebnega modela, ampak pozvati države članice in ustrezne uprave k obravnavanju zadevnih vprašanj. Jasno se priznava, da so vsi na različnih stopnjah svoje poti. Kljub temu morajo države članice v skladu z novimi direktivami zagotoviti, da (a) so informacije in smernice o razlagi in uporabi zakonodaje EU o javnem naročanju na voljo brezplačno za pomoč naročnikom in gospodarskim subjektom, zlasti malim in srednjim podjetjem, ter da (b) je naročnikom na voljo podpora pri načrtovanju in izvajanju postopkov javnega naročanja.

      (9)  Priporočilu bo priložena zbirka primerov dobrih praks držav članic.

      (10)  Med drugim: enotni digitalni portal in gradniki infrastrukture za digitalne storitve instrumenta za povezovanje Evrope (e-identiteta, e-podpis, e-dostava in izdajanje e-računov).

      (11)  https://joinup.ec.europa.eu/community/european_catalogue/

      (12)  Ob upoštevanju zakonodaje o varstvu podatkov in temeljne pravice do varstva osebnih podatkov.


title: Priporočilo Komisije z dne 17. decembra 2007 o upoštevnih trgih proizvodov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodnega urejanja v skladu z Direktivo 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (notificirano pod dokumentarno številko C(2007) 5406) (Besedilo velja za EGP )

text:
               28.12.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 344/65

      PRIPOROČILO KOMISIJE

   z dne 17. decembra 2007
   o upoštevnih trgih proizvodov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodnega urejanja v skladu z Direktivo 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve
   (notificirano pod dokumentarno številko C(2007) 5406)
   (Besedilo velja za EGP)
   (2007/879/ES)
   KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,
   ob upoštevanju Direktive 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (1) in zlasti člena 15(1) Direktive,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Direktiva 2002/21/ES določa zakonodajni okvir za sektor elektronskih komunikacij, katerega namen je odgovoriti na trende zbliževanja tako, da s svojim področjem uporabe zajema vsa elektronska komunikacijska omrežja in storitve. Cilj regulativnega okvira je, da se z razvojem konkurence na trgu postopno odpravijo predhodne posebne določbe, ki veljajo za sektor.

               (2)

               Namen tega priporočila je opredeliti tiste trge proizvodov in storitev, za katere je lahko v skladu s členom 15(1) Direktive 2002/21/ES upravičeno predhodno urejanje. Cilj vsakega predhodnega regulativnega posredovanja je navsezadnje ustvariti koristi za končne uporabnike z doseganjem trajne konkurenčnosti maloprodajnih trgov. Opredelitev upoštevnih trgov se lahko in se sčasoma spreminja zaradi razvoja značilnosti proizvodov in storitev ter spreminjanja možnosti za nadomestitev povpraševanja in ponudbe. Priporočilo 2003/311/ES je v veljavi že več kot štiri leta, zato je sedaj primerno pregledati prvotno izdajo glede na razvoj trga. To priporočilo tako nadomešča Priporočilo Komisije 2003/311/ES (2).

               (3)

               Člen 15(1) Direktive 2002/21/ES od Komisije zahteva, da opredeli trge v skladu z načeli konkurenčnega prava. Načela konkurenčnega prava se v tem priporočilu uporabljajo za določitev meja proizvodnega trga v sektorju elektronskih komunikacij, opredelitev ali izbira opredeljenih trgov za predhodno urejanje pa je odvisna od trgov z značilnostmi, s katerimi je mogoče utemeljiti uvedbo predhodnih regulativnih obveznosti. Terminologija, uporabljena v tem priporočilu, temelji na terminologiji iz Direktive 2002/21/ES in Direktive 2002/22/ES; pojasnilo k temu priporočilu opisuje razvijajoče se tehnologije v zvezi s temi trgi. V skladu z Direktivo 2002/21/ES nacionalni regulativni organi opredelijo upoštevne trge glede na razmere v državi, zlasti upoštevne geografske trge na svojem ozemlju.

               (4)

               Izhodišče za opredelitev trgov v tem priporočilu je opredelitev maloprodajnih trgov glede na pričakovani prihodnji razvoj, ob upoštevanju nadomestljivosti pri povpraševanju in ponudbi. Po opredelitvi maloprodajnih trgov je ustrezno opredeliti upoštevne veleprodajne trge. Ob odsotnosti pravne ureditve morda ni nobenega (trgovskega) veleprodajnega trga, če trg na koncu prodajne verige oskrbuje vertikalno povezano podjetje ali podjetja. Če trg utemeljuje opredelitev, je morda treba zgraditi hipotetični veleprodajni trg, ki je višje v prodajni verigi. Trgi v sektorju elektronskih komunikacij so pogosto dvostranski, ker obsegajo opravljanje storitev preko omrežij ali platform, ki združujejo uporabnike na obeh straneh trga; na primer končne uporabnike, ki si izmenjujejo komunikacije, ali pošiljatelje in prejemnike informacij ali vsebine. Te vidike je treba upoštevati pri določanju in opredelitvi trgov, ker lahko vplivajo na način opredelitve trgov in na to, ali imajo značilnosti, ki bi lahko utemeljile uvedbo predhodnih regulativnih obveznosti.

               (5)

               Za opredelitev trgov, ki so lahko predmet predhodnega urejanja, je treba uporabiti naslednja kumulativna merila. Prvo merilo je prisotnost velikih in stalnih ovir za vstop na trg. Te so lahko strukturne, pravne ali regulativne. Vendar pa je treba glede na dinamičen značaj in delovanje trgov elektronskih komunikacij pri analizi prihodnjih razmer za opredelitev upoštevnih trgov, ki bi lahko bili predmet predhodnega urejanja, upoštevati tudi možnosti premagovanja ovir za vstop na trg v ustreznem časovnem okviru. Drugo merilo torej dopušča le tiste trge, katerih struktura se ne nagiba k učinkoviti konkurenci v ustreznem časovnem okviru. Uporaba tega merila vključuje pregled stanja na področju konkurence za ovirami za vstop. Tretje merilo je, da zgolj uporaba konkurenčnega prava ne bi zadostovala za ustrezen odziv na zadevne tržne nepopolnosti.

               (6)

               Glavni kazalniki, ki se upoštevajo pri ocenjevanju prvega in drugega merila, so podobni tistim, ki se preverijo kot del analize prihodnjih razmer na trgu, zlasti kazalniki ovir za vstop ob odsotnosti pravne ureditve (vključno z obsegom nepovratnih stroškov), tržna struktura, delovanje trga in tržna dinamika, vključno s kazalniki, kot so tržni deleži in gibanja, tržne cene in gibanja ter obseg in pokritost konkurenčnih omrežij ali infrastruktur. Vsak trg, ki brez predhodne ureditve izpolnjuje ta tri merila, je lahko predmet predhodnega urejanja.

               (7)

               Na novo nastajajočih trgih se v skladu z Direktivo 2002/21/ES ne smejo uvesti neprimerne obveznosti, tudi če ima prvi na trgu prednost. Za novo nastajajoče trge se šteje, da obsegajo proizvode ali storitve, pri katerih je zaradi njihovih novosti zelo težko predvideti pogoje povpraševanja ali vstop na trg in ponudbene pogoje, zato je tudi težko uporabiti ta tri merila. Namen tega, da se na novo nastajajočih trgih ne smejo uvesti neprimerne obveznosti, je spodbujati inovacije, kot zahteva člen 8 Direktive 2002/21/ES, hkrati pa je treba preprečiti, da bi vodilno podjetje zaseglo takšne trge, kot je določeno tudi v smernicah Komisije za tržno analizo in ocenjevanje pomembne tržne moči na podlagi regulativnega okvira Skupnosti za elektronske komunikacije in storitve (3). Primarne nadgraditve obstoječe omrežne infrastrukture redko privedejo do novega ali nastajajočega trga. Pomanjkanje zamenljivosti proizvoda se določi z vidika povpraševanja in ponudbe, preden je mogoče zaključiti, da ni del že obstoječega trga. Pojav novih storitev na maloprodajni ravni lahko povzroči nastanek novega veleprodajnega trga v takšnem obsegu, da teh storitev na maloprodajni ravni ni mogoče zagotoviti z uporabo obstoječih proizvodov za ponudbo na veliko.

               (8)

               Za to priporočilo sta pomembni zlasti dve vrsti ovir za vstop: strukturne in pravne ali regulativne ovire.

               (9)

               Strukturne ovire za vstop izvirajo iz prvotnih značilnosti na ravni stroškov ali povpraševanja, ki ustvarjajo nesorazmerne pogoje med prvotnimi ponudniki in novimi tekmeci ter ovirajo ali preprečujejo vstop slednjih na trg. Visoke strukturne ovire na primer obstajajo, kadar so za trg značilne absolutne stroškovne prednosti, znatna ekonomija obsega in/ali dosega, omejitve zmogljivosti in visoki nepovratni stroški. Danes je mogoče takšne ovire še vedno odkriti v zvezi s široko razširjeno uporabo in/ali zagotavljanjem omrežij za krajevni dostop na fiksnih lokacijah. Sorodna strukturna ovira lahko obstaja tudi, kadar je za zagotavljanje storitve potrebna komponenta omrežja, ki je tehnično ni mogoče podvojiti ali pa jo je mogoče podvojiti le po takšni ceni, da postane nedonosna za tekmece.

               (10)

               Pravne ali regulativne ovire ne temeljijo na gospodarskih razmerah, temveč izvirajo iz zakonodajnih, upravnih ali drugih državnih ukrepov, ki neposredno vplivajo na pogoje vstopa in/ali umestitve ponudnikov na upoštevnem trgu. Kot primer pravne ali regulativne ovire, ki preprečuje vstop na trg, lahko služi omejitev števila podjetij z dostopom do spektra za zagotavljanje osnovnih storitev. Drugi primeri pravnih ali regulativnih ovir so cenovni nadzori ali drugi ukrepi v zvezi s cenami, uvedeni za podjetja, ki vplivajo tako na vstop kot tudi na umestitev podjetij na trgu. Pravne ali regulativne ovire, ki jih je mogoče odpraviti v ustreznem časovnem okviru, običajno ne predstavljajo gospodarske ovire za vstop na trg v smislu prvega merila.

               (11)

               Ovire za vstop lahko postanejo manj pomembne na trgih, vezanih na inovacije, za katere je značilen stalen tehnološki napredek. Konkurenčne omejitve na takšnih trgih pogosto izhajajo iz groženj, povezanih z inovacijami potencialnih tekmecev, ki jih trenutno ni na trgu. Na takšnih trgih, vezanih na inovacije, lahko pride do dinamične ali dolgoročne konkurence med podjetji, ki niso nujno tekmeci na obstoječem „statičnem“ trgu. To priporočilo ne opredeljuje trgov, pri katerih se pričakuje, da ovire za vstop ne bodo trajale dlje kot predvideno obdobje. Pri ocenjevanju, ali bodo ovire za vstop v odsotnosti pravne ureditve še naprej obstajale, je treba preveriti, ali je industrija izkusila pogoste in uspešne vstope na trg in ali so vstopi bili ali bodo verjetno v prihodnosti dovolj hitri in trajni, da bodo omejili tržno moč. Pomen ovir za vstop bo med drugim odvisen od najmanjšega učinkovitega obsega proizvodnje in nepovratnih stroškov.

               (12)

               Tudi kadar so za trg značilne visoke ovire za vstop, lahko drugi strukturni dejavniki na tem trgu pomenijo, da se trg nagiba proti učinkoviti konkurence v ustreznem časovnem okviru. Tržno dinamiko lahko na primer povzroči tehnološki razvoj ali zbliževanje proizvodov in trgov, ki lahko povzroči konkurenčne omejitve med izvajalci, ki delujejo na ločenih proizvodnih trgih. Do tega lahko pride tudi na trgih z omejenim, vendar zadostnim številom podjetij z različnimi strukturami stroškov, ki se soočajo s tržnim povpraševanjem po elastičnih cenah. Na trgu lahko obstaja tudi presežna zmogljivost, ki konkurenčnim podjetjem običajno omogoči zelo hitro povečanje proizvodnje kot odgovor na kakršen koli dvig cen. Na takšnih trgih lahko sčasoma pride do spremembe tržnih deležev in/ali do padca cen. Če se tržne dinamike hitro spreminjajo, je potrebna posebna previdnost pri izbiri ustreznega časovnega okvira, da bi odražal ustrezen tržni razvoj.

               (13)

               Odločitev, da se trg opredeli kot trg, ki je lahko predmet predhodnega urejanja, mora biti odvisna tudi od ocene ustreznosti konkurenčnega prava za odpravo tržnih pomanjkljivosti, ki so posledica tega, da sta izpolnjeni prvi dve merili. Ukrepi konkurenčnega prava verjetno ne zadostujejo, če so zahteve po skladnosti ukrepanja za odpravo tržne pomanjkljivosti obsežne ali če je nujno pogosto in/ali pravočasno ukrepanje.

               (14)

               Uporaba navedenih treh meril bi morala omejiti število trgov v sektorju elektronskih komunikacij, na katerih se uvedejo predhodne regulativne obveznosti, kar bi prispevalo k cilju regulativnega okvira, da se z razvojem konkurence na trgih postopno omejijo predhodne posebne določbe, ki veljajo za sektor. Ta merila je treba uporabljati kumulativno, tako da neizpolnjevanje katerega koli od njih pomeni, da trg ne more biti predmet predhodnega urejanja.

               (15)

               Regulativni nadzor maloprodajnih storitev se uvede samo, kadar nacionalni regulativni organi menijo, da z ustreznimi ukrepi v veleprodaji ali ukrepi glede izbire ali predizbire obratovalca ne bi dosegli cilja, da se zagotovi učinkovita konkurenca in ciljev javnega interesa. S posredovanjem na veleprodajni ravni, vključno s sredstvi, ki lahko vplivajo na maloprodajne trge, lahko države članice zagotovijo, da je vrednostna veriga čim bolj odprta za običajne konkurenčne postopke, s čimer se dosežejo najboljši rezultati za končne uporabnike. To priporočilo zato opredeljuje predvsem veleprodajne trge, katerih ustrezna pravna ureditev je namenjena odpravi pomanjkanja učinkovite konkurence, ki se odraža na trgih končnih uporabnikov. Če nacionalni regulativni organ dokaže, da so bili veleprodajni ukrepi neuspešni, je lahko zadevni maloprodajni trg predmet predhodnega urejanja, če so izpolnjena zgornja tri merila.

               (16)

               Postopek opredeljevanja trgov v tem priporočilu ne posega v trge, ki jih je mogoče v posebnih primerih opredeliti po konkurenčnem pravu. Poleg tega obseg predhodnega urejanja ne posega v obseg dejavnosti, ki se lahko analizirajo po konkurenčnem pravu.

               (17)

               Trgi, navedeni v Prilogi, so opredeljeni na podlagi teh treh kumulativnih meril. Za trge, ki niso navedeni v tem priporočilu, uporabijo nacionalni regulativni organi test treh meril. Za trge v prilogi k Priporočilu 2003/311/ES z dne 11. februarja 2003, ki niso navedeni v prilogi k temu priporočilu, morajo biti nacionalni regulativni organi pooblaščeni za uporabo testa treh meril, da ugotovijo, ali je glede na razmere v državi trg še lahko predmet predhodnega urejanja. Nacionalni regulativni organ se lahko pri trgih, navedenih v tem priporočilu, odloči, da jih ne bo analiziral, če ugotovi, da navedena tri merila za zadevni trg niso izpolnjena. Nacionalni regulativni organi lahko opredelijo trge, ki se razlikujejo od tistih, ki so navedeni v tem priporočilu, pod pogojem, da ravnajo v skladu s členom 7 Direktive 2002/21/ES. Če osnutek ukrepa, ki vpliva na trgovino med državami članicami, kakor je opisano v uvodni izjavi 38 Direktive 2002/21/ES, ni sporočen, se lahko sproži postopek za ugotavljanje kršitev. Trgi, ki niso navedeni v tem priporočilu, morajo biti opredeljeni na podlagi konkurenčnih načel, določenih v Obvestilu Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti (4), in morajo biti skladni s smernicami Komisije za tržno analizo in oceno pomembne tržne moči (5), pri čemer morajo biti izpolnjena navedena tri merila.

               (18)

               Dejstvo, da to priporočilo opredeljuje tiste trge proizvodov in storitev, na katerih je mogoče utemeljiti predhodno urejanje, ne pomeni, da je urejanje vedno upravičeno ali da bodo na teh trgih uvedene regulativne obveznosti iz določenih Direktiv. Urejanja zlasti ni mogoče uvesti ali pa ga je treba odpraviti, če na teh trgih obstaja učinkovita konkurenca brez pravne ureditve, kar pomeni, da noben izvajalec nima pomembne tržne moči v smislu člena 14 Direktive 2002/21/ES. Regulativne obveznosti morajo biti ustrezne in utemeljene z naravo ugotovljenega problema, sorazmerne ter upravičene v smislu ciljev, določenih v Direktivi 2002/21/ES, in morajo zlasti povečevati koristi za uporabnike, zagotavljati, da ne pride do izkrivljanja ali omejevanja konkurence, spodbujati učinkovite naložbe v infrastrukturo, podpirati inovacije ter spodbujati učinkovito uporabo in upravljanje radijskih frekvenc in številskih virov.

               (19)

               To priporočilo je bilo predmet javne razprave ter posvetovanja z nacionalnimi regulativnimi organi in nacionalnimi organi za konkurenco –

         PRIPOROČA:

               1.

               Pri opredelitvi upoštevnih trgov glede na razmere v državi v skladu s členom 15(3) Direktive 2002/21/ES, nacionalni regulativni organi analizirajo trge proizvodov in storitev, opredeljene v Prilogi k temu priporočilu.

               2.

               Pri opredelitvi trgov, ki niso navedeni v Prilogi, nacionalni regulativni organi zagotovijo, da so kumulativno izpolnjena naslednja tri merila:

                           (a)

                           prisotnost velikih in stalnih ovir za vstop na trg. Te so lahko strukturne, pravne ali regulativne;

                           (b)

                           tržna struktura, ki se ne nagiba k učinkoviti konkurenci v ustreznem časovnem okviru. Uporaba tega merila vključuje pregled stanja na področju konkurence za ovirami za vstop;

                           (c)

                           samo konkurenčno pravo ni dovolj za odpravo zadevnih tržnih pomanjkljivosti.

               3.

               To priporočilo ne posega v opredelitve trgov, rezultate tržnih analiz in regulativne obveznosti, ki so jih sprejeli nacionalni regulativni organi v skladu s členi 15(3) in 16 Direktive 2002/21/ES pred sprejetjem tega priporočila.

               4.

               To priporočilo je naslovljeno na države članice.

      V Bruslju, 17. decembra 2007

            Za Komisijo

         Neelie KROES

            Članica Komisije

      (1)  UL L 108, 24.4.2002, str. 33. Direktiva, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 717/2007 (UL L 171, 29.6.2007, str. 32).

      (2)  UL L 114, 8.5.2003, str. 45.

      (3)  UL C 165, 11.7.2002, str. 6.

      (4)  UL C 372, 9.12.1997, str. 5.

      (5)  UL C 165, 11.7.2002, str. 6.

      PRILOGA
      Maloprodajna raven

                  1.

                  Dostop do javnega telefonskega omrežja na fiksni lokaciji za rezidenčne in poslovne uporabnike.

            Veleprodajna raven

                  2.

                  Posredovanje klica v javnem telefonskem omrežju na fiksni lokaciji.
                  Za namene tega priporočila izvor klica vključuje prenos klica, ki je razmejen tako, da je v nacionalnem smislu skladen z opredeljenimi razmejitvami trgov za tranzit klica in za zaključevanje klica v javnem telefonskem omrežju na fiksni lokaciji.

                  3.

                  Zaključevanje klica v posameznih javnih telefonskih omrežjih na fiksni lokaciji.
                  Za namene tega priporočila dokončanje klica vključuje prenos klica, ki je razmejen tako, da je v nacionalnem smislu skladen z opredeljenimi razmejitvami trgov za posredovanje klica in za tranzit klica v javnem telefonskem omrežju na fiksni lokaciji.

                  4.

                  Prodaja na debelo dostopa do (fizične) omrežne infrastrukture (vključno s sodostopom ali razvezanim dostopom) na fiksni lokaciji.

                  5.

                  Prodaja na debelo širokopasovnega dostopa.
                  Ta trg obsega nefizični ali navidezni dostop do omrežja, vključno z dostopom z bitnim tokom na fiksni lokaciji. Na tržni verigi se nahaja pod fizičnim dostopom, ki ga pokriva zgoraj navedeni trg 4, v smislu, da je mogoče širokopasovni dostop za prodajo na debelo vzpostaviti z uporabo tega vira v kombinaciji z drugimi elementi.

                  6.

                  Prodaja na debelo zaključevalnih segmentov zakupljenih vodov, ne glede na tehnologijo, s katero se zagotovi zakupljena ali namenska zmogljivost.

                  7.

                  Zaključevanje govornega klica v posameznih mobilnih omrežjih.