               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            Priporočilo za
            SKLEP SVETA
            o odobritvi sodelovanja v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185)

               OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

               1.OZADJE

               Razvoj informacijskih in komunikacijskih tehnologij prinaša popolnoma nove priložnosti za človeštvo, obenem pa tudi izzive, med drugim za kazensko pravosodje in s tem načelo vladavine prava v kibernetskem prostoru. Kibernetska kriminaliteta in druga kazniva dejanja, ki vključujejo elektronske dokaze na računalniških sistemih, so močno razširjena. Čeprav se dokazi v zvezi s temi kaznivimi dejanji vedno pogosteje shranjujejo na strežnikih v tujih, spreminjajočih se, neznanih ali več jurisdikcijah, tj. v oblaku, so pristojnosti organov za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj še vedno omejene s teritorialnimi mejami.

               Evropska komisija se je v evropski agendi za varnost
                  1
                iz aprila 2015 zavezala, da bo proučila ovire za kazenske preiskave v zvezi s kibernetsko kriminaliteto, zlasti kar zadeva čezmejni dostop do elektronskih dokazov. 17. aprila 2018 je Svetu in Evropskemu parlamentu predlagala uredbo o evropskem nalogu za predložitev in evropskem nalogu za zavarovanje elektronskih dokazov v kazenskih zadevah
                  2
                ter direktivo o določitvi harmoniziranih pravil o imenovanju pravnih zastopnikov za namene zbiranja dokazov v kazenskih postopkih
                  3
                (v nadaljnjem besedilu: predloga o e-dokazih). Namen navedenih predlogov je pospešiti postopek zavarovanja in pridobivanja elektronskih dokazov v Evropski uniji, ki jih shranjujejo in/ali imajo ponudniki storitev s poslovno enoto v drugi jurisdikciji.

               Konvencija Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti

               Konvencija Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185) je namenjena olajšanju boja proti kaznivim dejanjem, pri katerih se uporabljajo računalniška omrežja. Konvencija (1) vsebuje določbe o harmonizaciji elementov kaznivih dejanj v okviru notranjega kazenskega materialnega prava in povezanih določb na področju kibernetske kriminalitete, (2) določa pooblastila v okviru notranjega kazenskega procesnega prava, ki so potrebna za preiskovanje in pregon takih kaznivih dejanj ter drugih kaznivih dejanj, storjenih z uporabo računalniškega sistema ali v zvezi s katerimi so dokazi v elektronski obliki, ter (3) je namenjena vzpostavitvi hitre in učinkovite ureditve mednarodnega sodelovanja. Odprta je za države članice Sveta Evrope in države nečlanice ter ima trenutno 62 držav pogodbenic, vključno s 26 državami članicami Evropske unije
                  4
               . V Konvenciji ni predvideno, da bi k njej lahko pristopila Evropska unija, vendar pa ima Evropska unija v Odboru za Konvencijo o kibernetski kriminaliteti (v nadaljnjem besedilu: Odbor za Konvencijo) priznan status organizacije opazovalke. Na tej podlagi se Evropska unija udeležuje sestankov Odbora za Konvencijo.

               Člen 46.1.c Konvencije določa, da se pogodbenice po potrebi redno posvetujejo, da bi olajšale obravnavo morebitne dopolnitve ali spremembe Konvencije. Pogodbenice Konvencije o kibernetski kriminaliteti že nekaj časa preučujejo obstoječe izzive in ovire pri dostopu nacionalnih pravosodnih in policijskih organov v kazenskih preiskavah do elektronskih dokazov o kaznivih dejanjih v obliki računalniških podatkov, in sicer od leta 2012 do leta 2014 v okviru delovne skupine za čezmejni dostop do podatkov in od leta 2015 do leta 2017 v okviru skupine za dokaze v oblaku.

               Pogajanja o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji

               Po predlogih skupine za dokaze v oblaku
                  5
                je Odbor Sveta Evrope za Konvencijo sprejel več priporočil, med drugim o pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji o kibernetski kriminaliteti
                  6
                o okrepljenem mednarodnem sodelovanju (v nadaljnjem besedilu: Drugi dodatni protokol). Odbor za Konvencijo je junija 2017 odobril mandat za pripravo Drugega dodatnega protokola v obdobju od septembra 2017 do decembra 2019.

               V skladu z mandatom lahko Drugi dodatni protokol vsebuje naslednje elemente:

               ·določbe o učinkovitejši medsebojni pravni pomoči, zlasti o:

               –poenostavljeni ureditvi za zahteve za medsebojno pravno pomoč v zvezi z informacijami o naročnikih,

               –mednarodnih nalogih za posredovanje dokazov,

               –neposrednem sodelovanju med pravosodnimi organi pri zahtevah za medsebojno pravno pomoč,

               –skupnih preiskavah in skupnih preiskovalnih skupinah,

               –zahtevah v angleškem jeziku,

               –avdio- in videozaslišanjih prič, žrtev in izvedencev,

               –postopkih nujne medsebojne pravne pomoči),

               ·določbe, ki omogočajo neposredno sodelovanje s ponudniki storitev v drugih jurisdikcijah pri zahtevah za informacije o naročnikih, zahtevah za zavarovanje in nujnih zahtevah,

               ·jasnejši okvir in močnejše zaščitne ukrepe za obstoječe prakse čezmejnega dostopa do podatkov,

               ·zaščitne ukrepe, vključno z zahtevami glede varstva podatkov.

               Pogajanja o različnih določbah Drugega dodatnega protokola napredujejo z različno hitrostjo. Trenutno stanje v delovnih skupinah o štirih glavnih področjih dela, opisanih v mandatu, je sledeče:

               ·določbe o „jezikih zahtev“ in „nujni medsebojni pomoči“ so bile predhodno sprejete v plenarni skupščini za pripravo protokola julija 2018.

               ·Določbe o „videokonferencah“ so bile predhodno sprejete v plenarni skupščini za pripravo protokola novembra 2018.

               ·Novembra 2018 so bile v plenarni skupščini za pripravo protokola mogoče tudi podrobne razprave (določbe o „pristojnosti“ in „odobritvenem modelu“) ter posodobitve („neposredno sodelovanje s ponudniki“, „mednarodni nalogi za posredovanje dokazov“, „razširitev poizvedb/dostopa na podlagi prijavnih podatkov“, „skupne preiskave in skupne preiskovalne skupine“ ter „preiskovalne tehnike“).

               ·Pri drugih vprašanjih še ni bil dosežen zadosten napredek (zaščitni ukrepi, vključno z zahtevami glede varstva podatkov).

               2.CILJI PREDLOGA

               To priporočilo se predloži Svetu, da bi na podlagi člena 218 PDEU odobril sodelovanje v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu v imenu Evropske unije in njenih držav članic, sprejel pogajalske smernice in Komisijo imenoval za pogajalko v skladu s priloženim osnutkom pogajalskih smernic.

               Člen 3(2) PDEU določa, da ima Unija izključno pristojnost „za sklenitev mednarodnega sporazuma, [...] kolikor lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe“. Mednarodni sporazum lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe, kadar se področje, ki ga zajema sporazum, prekriva z zakonodajo Unije ali je v veliki meri zajeto s pravom Unije.

               Evropska unija je sprejela skupna pravila na podlagi člena 82(1) in člena 16 PDEU o elementih, ki bi lahko bili vključeni v Drugi dodatni protokol. Sedanji pravni okvir Evropske unije sestavljajo zlasti instrumenti sodelovanja na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, kot so Direktiva 2014/41/EU o evropskem preiskovalnem nalogu v kazenskih zadevah
                  7
               , Konvencija o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije
                  8
               , Uredba 2018/1727 o Eurojustu
                  9
               , Uredba 2016/794 o Europolu
                  10
               , Okvirni sklep Sveta 2002/465/PNZ o skupnih preiskovalnih skupinah
                  11
                ter Okvirni Sklep Sveta 2009/948/PNZ o preprečevanju in reševanju sporov o izvajanju pristojnosti v kazenskih postopkih
                  12
               . Poleg tega je Unija sprejela več direktiv, ki krepijo procesne pravice osumljenih in obdolženih oseb
                  13
               .

               Zunaj svojih meja je Evropska unija sklenila vrsto dvostranskih sporazumov med Unijo in tretjimi državami, kot so sporazumi o medsebojni pravni pomoči med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike
                  14
                ter med Evropsko unijo in Japonsko
                  15
               .

               Varstvo osebnih podatkov je temeljna pravica, ki jo zagotavljajo Pogodbi EU in Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, osebni podatki pa se lahko obdelujejo le v skladu z Uredbo (EU) 2016/679 (splošna uredba o varstvu podatkov)
                  16
                in Direktivo (EU) 2016/680 (direktiva o varstvu podatkov pri preprečevanju, odkrivanju in preiskovanju kaznivih dejanj)
                  17
               . Temeljna pravica vsakega posameznika do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, stanovanja in komunikacij je zagotovljena tudi z Listino o temeljnih pravicah in kot bistven element vključuje spoštovanje zasebnosti komunikacij. Podatki o elektronskih komunikacijah se lahko obdelujejo le v skladu z Direktivo 2002/58/ES (direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah)
                  18
               .

               Poleg tega je treba za oceno, ali je določeno področje večinoma zajeto s skupnimi pravili, upoštevati ne le trenutno veljavno pravo Unije na zadevnem področju, temveč tudi njegov prihodnji razvoj, kolikor je predvidljiv v času analize. Področje, ki ga zajema Drugi dodatni protokol, ima neposreden pomen za predviden prihodnji razvoj zadevnih skupnih pravil. S tega vidika sta zlasti pomembna predloga Komisije iz aprila 2018 o čezmejnem dostopu do elektronskih dokazov
                  19
               .

               Področje uporabe predlogov vključuje posebne vrste ponudnikov storitev, ki zagotavljajo storitve v Evropski uniji. Ponudnik ponuja storitve v Evropski uniji, kadar uporabnikom v eni državi članici ali več omogoča uporabo svojih storitev in kadar ima pomembno povezavo z Unijo, na primer če ima poslovno enoto v državi članici ali zagotavlja storitve velikemu številu uporabnikov v tej državi članici. Ponudniki storitev, ki niso prisotni v Evropski uniji, morajo imenovati pravnega zastopnika, zoper katerega je mogoče izvršiti naloge za posredovanje dokazov.

               V sklepih Evropskega sveta z dne 18. oktobra je navedeno, da bi bilo treba „najti rešitve za zagotovitev hitrega in učinkovitega čezmejnega dostopa do elektronskih dokazov, kar bi omogočilo učinkovit boj na ravni EU, pa tudi na mednarodni ravni, proti terorizmu ter drugim hudim kaznivim dejanjem in organiziranemu kriminalu. Do konca zakonodajnega obdobja bi bilo treba doseči dogovor glede predlogov Komisije o elektronskih dokazih in o dostopu do finančnih informacij ter o izboljšanju boja proti pranju denarja. Poleg tega bi morala Komisija nujno predložiti pogajalske mandate za mednarodna pogajanja o elektronskih dokazih.“

               Predloga Komisije o e-dokazih sta podlaga za usklajen pristop Evropske unije na notranji in mednarodni ravni, pri čemer ustrezno upoštevata pravila Evropske unije, vključno z nediskriminacijo med državami članicami Evropske unije in njihovimi državljani. Čeprav je Komisija v svoji oceni učinka za predloga o e-dokazih že navedla, da bi se predloga lahko koristno dopolnila z dvostranskimi ali večstranskimi sporazumi o čezmejnem dostopu do elektronskih dokazov in spremnimi zaščitnimi ukrepi, se je odločila, da bo predlagala pravila EU o ustreznih načinih in zaščitnih ukrepih za čezmejni dostop do elektronskih dokazov, preden začne mednarodna pogajanja s tretjimi stranmi
                  20
               .

               Na mednarodni ravni Komisija kot opazovalka še naprej sodeluje v povezanih razpravah v okviru Konvencije Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti
                  21
               . Čezmejni dostop do elektronskih dokazov je bil redna točka na dnevnih redih nedavnih srečanj ministrov EU in ZDA za pravosodje in notranje zadeve.

               Komisija obenem sprejema priporočili za sodelovanje v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji o kibernetski kriminaliteti in za začetek pogajanj z Združenimi državami Amerike. Procesa bosta napredovala različno hitro, vendar obravnavata medsebojno povezana vprašanja, zato bi zaveze, sprejete v enem sklopu pogajanj, lahko neposredno vplivale na drugi sklop pogajanj.

               Medtem ko predloga o e-dokazih obravnavata položaj posebnih vrst ponudnikov storitev, ki zagotavljajo storitve na trgu EU, obstaja tveganje nasprotnih obveznosti, ki izvirajo iz zakonodaje v tretjih državah. Za obravnavanje te kolizije zakonov in v skladu z načelom mednarodne pravne kurtoazije predloga o e-dokazih vsebujeta določbe o uporabi posebnih mehanizmov, če se ponudnik storitev ob zahtevi po dokazih sooča z nasprotnimi obveznostmi, ki izhajajo iz zakonodaje tretje države. Ti mehanizmi vključujejo postopek sodne presoje za razjasnitev takega položaja. Drugi dodatni protokol h Konvenciji Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti bi moral preprečevati nasprotujoče si obveznosti med pogodbenicami Konvencije o kibernetski kriminaliteti.

               Zato se lahko šteje, da bi lahko sklenitev Drugega dodatnega protokola vplivala na skupna pravila ali spremenila njihovo področje uporabe.

               V skladu s tem ima Unija (na podlagi člena 3(2) PDEU) izključno pristojnost za pogajanja o Drugem dodatnem protokolu, ki dopolnjuje Konvencijo o kibernetski kriminaliteti.

               Predmet urejanja Drugega dodatnega protokola bi spadal v okvir politik in pristojnosti EU, zlasti na področju instrumentov pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah (člen 82(1) PDEU) in varstva podatkov (člen 16 PDEU), pogajanja pa na podlagi prava EU ne bi mogla potekati brez sodelovanja EU. Poleg tega ima Komisija splošno vlogo zastopanja Evropske unije na podlagi člena 17(1) PEU. Glede na navedeno bi moral Svet Komisijo imenovati za pogajalko o Drugem dodatnem protokolu, ki dopolnjuje Konvencijo o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185).

               3.USTREZNI PREDPISI S PODROČJA ZADEVNE POLITIKE

               Pogajanja bi morala zagotoviti, da bodo dogovorjene določbe skladne s pravom EU in obveznostmi držav članic na podlagi tega prava, pri čemer je treba upoštevati tudi njegov prihodnji razvoj. Poleg tega bo treba zagotoviti, da bo Drugi dodatni protokol vključeval klavzulo o neposeganju, ki bo državam članicam Evropske unije, ki bodo postale pogodbenice Drugega dodatnega protokola, dopuščala, da medsebojne odnose urejajo na podlagi prava EU. Zlasti bi bilo treba ohraniti delovanje predlogov Evropske komisije o e-dokazih med državami članicami Evropske unije, vključno z njunimi spremembami v pogajanjih med sozakonodajalcema v okviru zakonodajnega postopka in naposled v njuni končni (sprejeti) obliki.

               Drugi dodatni protokol bi moral vključevati potrebne zaščitne ukrepe za temeljne pravice in svoboščine, priznane v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti za pravico do zasebnega in družinskega življenja, stanovanja in komunikacij iz člena 7 Listine, pravico do varstva osebnih podatkov iz člena 8 Listine, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine, domnevo nedolžnosti in pravico do obrambe iz člena 48 Listine ter načeli zakonitosti in sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni iz člena 49 Listine. Drugi dodatni protokol bi bilo treba uporabljati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.

               V Drugi dodatni protokol morajo biti vključeni ustrezni zaščitni ukrepi za varstvo podatkov in zasebnosti pri zbiranju, prenosu in nadaljnji uporabi osebnih podatkov in podatkov o elektronskih komunikacijah, da se zagotovi, da ponudniki storitev iz EU v celoti izpolnjujejo svoje obveznosti na podlagi zakonodaje EU o varstvu podatkov in zasebnosti, če bi lahko tak mednarodni sporazum pomenil pravno podlago za prenose podatkov v odgovor na naloge ali zahteve za posredovanje dokazov, ki jih izda organ iz pogodbenice Drugega dodatnega protokola, ki ni članica EU, in ki od upravljavca ali obdelovalca zahtevajo razkritje osebnih podatkov in podatkov o elektronskih komunikacijah. Zato bi morali ti ukrepi zagotoviti varstvo temeljnih pravic in svoboščin državljanov EU, vključno z varstvom zasebnosti in osebnih podatkov, kadar se osebni podatki ali podatki o elektronskih komunikacijah razkrijejo organom za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj v državah zunaj Evropske unije.

               Ker predloga Evropske komisije o e-dokazih ne vsebujeta določb, ki bi organom omogočale dostop do podatkov brez pomoči posrednika („neposreden dostop“), lahko morebitna uporaba navedenih ukrepov temelji zgolj na nacionalnem pravu. Medtem ko Drugi dodatni protokol lahko vsebuje določbe v zvezi z „razširitvijo poizvedb in dostopa na podlagi prijavnih podatkov“ ter „preiskovalnimi tehnikami“, bi moral biti njegov glavni cilj močnejši zaščitni ukrepi za tak neposreden čezmejni dostop do podatkov, da se zagotovi varstvo temeljnih pravic in svoboščin državljanov EU, vključno z zasebnostjo in varstvom osebnih podatkov.

               Sklenitev Drugega dodatnega protokola bi morala dopuščati sklenitev dvostranskih sporazumov ali pogodb med pogodbenicami protokola ter med pogodbenicami protokola in Evropsko unijo za urejanje njihovih odnosov. V ta namen bi bilo treba vstaviti ustrezno klavzulo, ki bi dvema pogodbenicama Konvencije ali več, če so že sklenile sporazum ali pogodbo o zadevah, ki jih obravnava Konvencija, ali bodo to storile v prihodnje, dopuščala, da navedeni sporazum ali pogodbo uporabljajo za urejanje svojih odnosov, če to poteka na način, ki je skladen s cilji in načeli Konvencije. Sporazum med Evropsko unijo in Združenimi državami o čezmejnem dostopu do elektronskih dokazov za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah bi moral imeti v dvostranskih odnosih med Združenimi državami Amerike in Evropsko unijo prednost pred katerim koli sporazumom ali dogovorom, doseženim v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu, kolikor zajema ista vprašanja.

               Priporočilo za

               SKLEP SVETA

               o odobritvi sodelovanja v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185)

               SVET EVROPSKE UNIJE JE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 218(3) in (4) Pogodbe,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)Odbor pogodbenic Konvencije Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185) je 9. junija 2017 sprejel sklep o sprejetju mandata za pripravo Drugega dodatnega protokola h Konvenciji.

               (2)Mandat za Drugi dodatni protokol vključuje naslednje elemente za razmislek: določbe o učinkovitejši medsebojni pravni pomoči (poenostavljena ureditev za zahteve za medsebojno pravno pomoč v zvezi z informacijami o naročnikih; mednarodni nalogi za posredovanje dokazov; neposredno sodelovanje med pravosodnimi organi pri zahtevah za medsebojno pravno pomoč; skupne preiskave in skupne preiskovalne skupine; zahteve v angleškem jeziku; avdio- in videozaslišanja prič, žrtev in izvedencev; postopki nujne medsebojne pravne pomoči); določbe, ki omogočajo neposredno sodelovanje s ponudniki storitev v drugih jurisdikcijah pri zahtevah za informacije o naročnikih, zahtevah za zavarovanje in nujnih zahtevah; jasnejši okvir in močnejši zaščitni ukrepi za obstoječe prakse čezmejnega dostopa do podatkov ter zaščitni ukrepi, vključno z zahtevami glede varstva podatkov.

               (3)Unija je sprejela skupna pravila, ki se v veliki meri prekrivajo z elementi, ki bi lahko bili vključeni v Drugi dodatni protokol. To vključuje zlasti celovit sklop instrumentov o olajšanju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah
                  22
               , zagotovitvi minimalnih standardov procesnih pravic
                  23
                in zaščitnih ukrepih za varstvo podatkov in zasebnosti
                  24
               .

               (4)Komisija je predložila tudi zakonodajni predlog uredbe o evropskem nalogu za predložitev in evropskem nalogu za zavarovanje elektronskih dokazov v kazenskih zadevah ter zakonodajni predlog direktive o določitvi harmoniziranih pravil o imenovanju pravnih zastopnikov za namene zbiranja dokazov v kazenskih postopkih, s čimer sta bila uvedena zavezujoč čezmejni evropski nalog za posredovanje in evropski nalog za zavarovanje dokazov, ki se naslovita neposredno na zastopnika ponudnika storitev v drugi državi članici
                  25
               .

               (5)Zato lahko Drugi dodatni protokol vpliva na skupna pravila Unije ali spremeni njihovo področje uporabe.

               (6)Člen 82(1) in člen 16 Pogodbe o delovanju Evropske unije določata pristojnosti Unije na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah in varstva podatkov ter zasebnosti. Za zaščito celovitosti prava Unije ter nadaljnjo usklajenost določb mednarodnega prava in prava Unije je potrebno sodelovanje Unije v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu.

               (7)Drugi dodatni protokol bi moral vključevati potrebne zaščitne ukrepe za temeljne pravice in svoboščine, med drugim za pravico do varstva osebnih podatkov in zasebnosti, pravico do zasebnega in družinskega življenja, stanovanja in komunikacij iz člena 7 Listine, pravico do varstva osebnih podatkov iz člena 8 Listine, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine, domnevo nedolžnosti in pravico do obrambe iz člena 48 Listine ter načeli zakonitosti in sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni iz člena 49 Listine. Drugi dodatni protokol bi bilo treba uporabljati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.

               (8) V skladu s členom 42(1) Uredbe (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta
                  26
                je bilo opravljeno posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov, ki je podal mnenje [...]
                  27
                –

               SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:

               Člen 1

               Komisija je pooblaščena za pogajanja o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185) v imenu Unije.

               Člen 2

               Pogajalske smernice so določene v Prilogi.

               Člen 3

               Pogajanja potekajo ob posvetovanju s posebnim odborom, ki ga imenuje Svet.

               Člen 4

               Ta sklep je naslovljen na Komisijo.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     Predsednik

                     (1)

                        Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu: Evropska agenda za varnost (COM(2015) 185 final z dne 28. aprila 2015).

                     (2)

                        Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o evropskem nalogu za predložitev in evropskem nalogu za zavarovanje elektronskih dokazov v kazenskih zadevah (COM(2018) 225 final z dne 17. aprila 2018).

                     (3)

                        Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi harmoniziranih pravil o imenovanju pravnih zastopnikov za namene zbiranja dokazov v kazenskih postopkih (COM(2018) 226 final z dne 17. aprila 2018).

                     (4)

                        Vse razen Irske in Švedske, ki sta Konvencijo podpisali, ne pa tudi ratificirali, vendar sta se zavezali, da si bosta prizadevali za pristop.

                     (5)

                        Končno poročilo skupine za dokaze v oblaku v okviru Odbora za Konvencijo o kibernetski kriminaliteti: „Criminal justice access to electronic evidence in the cloud: Recommendations for consideration by the T-CY“ (Dostop do elektronskih dokazov v oblaku za namene kazenskega pravosodja: priporočila za obravnavo v Odboru Sveta Evrope za Konvencijo o kibernetski kriminaliteti)“ z dne 16. septembra 2016.

                     (6)

                        Prvi dodatni protokol (CETS št. 189) h Konvenciji o kibernetski kriminaliteti, ki obravnava inkriminacijo rasističnih in ksenofobičnih dejanj, storjenih v informacijskih sistemih, je bil leta 2003 na voljo za podpis državam, ki so podpisale Konvencijo. Prvi dodatni protokol ima 31 držav pogodbenic, vključno s 17 državami članicami EU.

                     (7)

                        Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2014/41/EU z dne 3. aprila 2014 o evropskem preiskovalnem nalogu v kazenskih zadevah (UL L 130, 1.5.2014, str. 1).

                     (8)

                        Akt Sveta z dne 29. maja 2000 o ustanovitvi Konvencije o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije, v skladu s členom 34 Pogodbe o Evropski uniji (UL C 197, 12.7.2000, str. 1).

                     (9)

                        Uredba (EU) 2018/1727 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) ter nadomestitvi in razveljavitvi Sklepa Sveta 2002/187/PNZ.

                     (10)

                        Uredba (EU) 2016/794 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o Agenciji Evropske unije za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (Europol) ter nadomestitvi in razveljavitvi sklepov Sveta 2009/371/PNZ, 2009/934/PNZ, 2009/935/PNZ, 2009/936/PNZ in 2009/968/PNZ (UL L 135, 24.5.2016, str. 53).

                     (11)

                        Okvirni sklep Sveta 2002/465/PNZ z dne 13. junija 2002 o skupnih preiskovalnih enotah (UL L 162, 20.6.2002, str. 1).

                     (12)

                        Okvirni sklep Sveta 2009/948/PNZ o preprečevanju in reševanju sporov o izvajanju pristojnosti v kazenskih postopkih (UL L 328, 15.12.2009, str. 42).

                     (13)

                        Direktiva 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (UL L 280, 26.10.2010, str. 1); Direktiva 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL L 142, 1.6.2012, str. 1); Direktiva 2013/48/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 o pravici do dostopa do odvetnika v kazenskem postopku in v postopkih na podlagi evropskega naloga za prijetje ter pravici do obvestitve tretje osebe ob odvzemu prostosti in do komunikacije s tretjimi osebami in konzularnimi organi med odvzemom prostosti (UL L 294, 6.11.2013, str. 1); Direktiva (EU) 2016/1919 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2016 o brezplačni pravni pomoči za osumljene in obdolžene osebe v kazenskem postopku ter za zahtevane osebe v postopku na podlagi evropskega naloga za prijetje (UL L 297, 4.11.2016, str. 1); Direktiva (EU) 2016/800 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku (UL L 132, 21.5.2016, str. 1); Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL L 65, 11.3.2016, str. 1); Direktiva 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku.

                     (14)

                        Sklep Sveta 2009/820/SZVP z dne 23. oktobra 2009 o sklenitvi Sporazuma o izročitvi med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike ter Sporazuma o medsebojni pravni pomoči med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike v imenu Evropske unije (UL L 291, 7.11.2009, str. 40–41).

                     (15)

                        Sporazum o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med Evropsko unijo in Japonsko (UL L 39, 12.2.2010, str. 20).

                     (16)

                        Uredba (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES.

                     (17)

                        Direktiva (EU) 2016/680 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ.

                     (18)

                        Direktiva 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) (UL L 201, 31.7.2002, str. 37), spremenjena z Direktivo 2009/136/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o spremembah Direktive 2002/22/ES o univerzalnih storitvah in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami, Direktive 2002/58/ES o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij in Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov.

                     (19)

                        Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o evropskem nalogu za predložitev in evropskem nalogu za zavarovanje elektronskih dokazov v kazenskih zadevah (COM(2018) 225 final z dne 17. aprila 2018);  predlog direktive o določitvi harmoniziranih pravil o imenovanju pravnih zastopnikov za namene zbiranja dokazov v kazenskih postopkih (COM(2018) 226 final z dne 17. aprila 2018).

                     (20)

                        Pogajanja z Evropskim parlamentom in Svetom še potekajo, Svet pa se je 7. decembra 2018 na zasedanju Sveta za pravosodje in notranje zadeve dogovoril o splošnem pristopu v zvezi s predlogom uredbe, ki ga je predložila Komisija.

                     (21)

                        Konvencija Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185) (Budimpeška konvencija) z dne 23. novembra 2001, http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        Akt Sveta z dne 29. maja 2000 o ustanovitvi Konvencije o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije (UL C 197, 12.7.2000, str. 1); Uredba (EU) 2018/1727 Evropskega parlamenta in Sveta o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) ter nadomestitvi in razveljavitvi Sklepa Sveta 2002/187/PNZ (UL L 295, 21.11.2018, str. 138); Uredba (EU) 2016/794 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o Agenciji Evropske unije za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (Europol) ter nadomestitvi in razveljavitvi sklepov Sveta 2009/371/PNZ, 2009/934/PNZ, 2009/935/PNZ, 2009/936/PNZ in 2009/968/PNZ (UL L 135, 24.5.2016, str. 53); Okvirni sklep Sveta 2002/465/PNZ z dne 13. junija 2002 o skupnih preiskovalnih enotah (UL L 162, 20.6.2002, str. 1); Okvirni sklep Sveta 2009/948/PNZ o preprečevanju in reševanju sporov o izvajanju pristojnosti v kazenskih postopkih (UL L 328, 15.12.2009, str. 42); Direktiva 2014/41/EU o evropskem preiskovalnem nalogu v kazenskih zadevah (UL L 130, 1.5.2014, str. 1).

                     (23)

                        Direktiva 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (UL L 280, 26.10.2010, str. 1); Direktiva 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL L 142, 1.6.2012, str. 1); Direktiva 2013/48/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 o pravici do dostopa do odvetnika v kazenskem postopku in v postopkih na podlagi evropskega naloga za prijetje ter pravici do obvestitve tretje osebe ob odvzemu prostosti in do komunikacije s tretjimi osebami in konzularnimi organi med odvzemom prostosti (UL L 294, 6.11.2013, str. 1); Direktiva (EU) 2016/1919 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2016 o brezplačni pravni pomoči za osumljene in obdolžene osebe v kazenskem postopku ter za zahtevane osebe v postopku na podlagi evropskega naloga za prijetje (UL L 297, 4.11.2016, str. 1); Direktiva (EU) 2016/800 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku (UL L 132, 21.5.2016, str. 1).

                     (24)

                        Uredba (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES; Direktiva (EU) 2016/680 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final in COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        Uredba (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2018 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah, organih, uradih in agencijah Unije in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 45/2001 in Sklepa št. 1247/2002/ES (UL L 295, 21.11.2018, str. 39).

                     (27)

                        UL C ….

    ---documentbreak---

               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            PRILOGA
            k
            Priporočilu za SKLEP SVETA
            o odobritvi sodelovanja v pogajanjih o Drugem dodatnem protokolu h Konvenciji Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185)

               PRILOGA

               1.CILJI

               Komisija bi si morala med pogajanji prizadevati za dosego ciljev, ki so podrobno opisani v nadaljevanju:

               (a)S pogajanji bi se morala zagotoviti popolna skladnost Konvencije in dodatnih protokolov s pravom EU in obveznostmi držav članic, ki iz njega izhajajo, zlasti kar zadeva preiskovalna pooblastila, podeljena pogodbenicam, ki niso članice EU.

               (b)Zlasti bi se moralo zagotoviti spoštovanje temeljnih pravic, svoboščin in splošnih načel prava EU, ki izhajajo iz Pogodb Evropske unije in Listine o temeljnih pravicah, vključno s sorazmernostjo, procesnimi pravicami, domnevo nedolžnosti in pravicami oseb, ki so v kazenskem postopku, do obrambe, pravico do zasebnosti in varstva osebnih podatkov ter podatkov o elektronskih komunikacijah, kadar se taki podatki obdelujejo, vključno s prenosi organom za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj v državah zunaj Evropske unije, in vsemi obveznostmi organov za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj ter pravosodnih organov v zvezi s tem.

               (c)Poleg tega bi moral biti Drugi dodatni protokol skladen z zakonodajnima predlogoma Komisije o e-dokazih, vključno z njunimi spremembami med pogajanji sozakonodajalcev v okviru zakonodajnega postopka in naposled njuno končno (sprejeto) obliko, ter preprečevati kolizijo zakonov. Tak protokol bi moral zlasti v čim večji meri zmanjšati tveganje, da bodo nalogi za posredovanje dokazov, izdani na podlagi prihodnjega instrumenta EU, povzročili nasprotja z zakoni tretjih držav, ki so pogodbenice Drugega dodatnega protokola. Ob vključitvi ustreznih zaščitnih ukrepov za varstvo podatkov in zasebnosti v protokol bi ponudniki storitev v EU lažje izpolnjevali svoje obveznosti na podlagi zakonodaje EU o varstvu podatkov in zasebnosti, če bi lahko tak mednarodni sporazum pomenil pravno podlago za prenose podatkov v odgovor na naloge ali zahteve za posredovanje dokazov, ki jih izda organ iz pogodbenice Drugega dodatnega protokola, ki ni članica EU, in ki od upravljavca ali obdelovalca zahtevajo razkritje osebnih podatkov ali podatkov o elektronskih komunikacijah.

               2.POSEBNA VPRAŠANJA

               I. Razmerje do prava EU in drugih (morebitnih) sporazumov

               (d)Treba bi bilo zagotoviti, da Drugi dodatni protokol vsebuje klavzulo o neposeganju, ki bo določala, da države članice v medsebojnih odnosih še naprej uporabljajo pravila Evropske unije in ne Drugega dodatnega protokola.

               (e)Drugi dodatni protokol se lahko uporablja, če ni drugih bolj specifičnih mednarodnih sporazumov, ki zavezujejo Evropsko unijo ali njene države članice in druge pogodbenice Konvencije, ali, kadar taki mednarodni sporazumi obstajajo, samo če določena vprašanja niso urejena s temi sporazumi. Taki bolj specifični mednarodni sporazumi bi tako morali imeti prednost pred Drugim dodatnim protokolom, če so skladni s cilji in načeli Konvencije.

               II. Določbe o učinkovitejši medsebojni pravni pomoči

               (f)Določbe o „jezikih zahtev“, kot so trenutno v pripravi, določajo, da morajo biti zahteve napisane v jeziku, ki je sprejemljiv za pogodbenico, na katero je zahteva naslovljena, ali pa jim mora biti priložen prevod v tak jezik. Evropska unija bi morala podpreti osnutek besedila in predhodno sprejeto obrazložitveno poročilo.

               (g)Določbe o „nujni medsebojni pomoči“, kot so trenutno v pripravi, omogočajo hitro medsebojno pomoč po pospešenem postopku s pošiljanjem zahteve za pomoč v elektronski obliki, če pogodbenica, ki zahteva pomoč, meni, da gre za izredne razmere, ki so opredeljene kot razmere, v katerih je znatno in neposredno ogroženo življenje ali varnost katere koli fizične osebe. Evropska unija bi morala podpreti osnutek besedila in predhodno sprejeto obrazložitveno poročilo. Področje uporabe medsebojne pomoči bi moralo biti enako področju uporabe iz člena 25 Konvencije.

               (h)V zvezi z določbami o „videokonferencah“ bi si morala Evropska unija prizadevati, da bo Drugi dodatni protokol skladen z ustreznimi določbami veljavnih mednarodnih sporazumov med Evropsko unijo in njenimi državami članicami ter drugimi pogodbenicami Konvencije, kadar je to mogoče. Določbe bi morale državam članicam omogočati, da zagotovijo spoštovanje veljavnih zaščitnih ukrepov za procesne pravice, ki izhajajo iz prava Unije in nacionalnega prava.

               (i)V zvezi z določbami o „odobritvenem modelu“ bi si morala Evropska unija prizadevati, da bosta osnutek besedila in obrazložitveni memorandum vsebovala elemente, kot je obvezni najdaljši možni rok za sprejetje odločitve nacionalnih organov, da se z uporabo modela zagotovijo hitrejši postopki; poleg tega bi morala zagotoviti, da je breme za ponudnike storitev sorazmerno in da se uporabljajo pravna sredstva, kjer je to primerno.

               III.Določbe, ki omogočajo neposredno sodelovanje s ponudniki storitev v drugih jurisdikcijah

               (j)V zvezi z določbami o „neposrednem sodelovanju s ponudniki med jurisdikcijami“ bi morala Evropska unija zagotoviti, da je Drugi dodatni protokol skladen s pravom EU, da vsebuje ustrezne zaščitne ukrepe in da je breme za ponudnike storitev sorazmerno.

               (k)V zvezi z določbami o „mednarodnih nalogih za posredovanje dokazov“ bi morala Evropska unija zagotoviti, da Drugi dodatni protokol vključuje ustrezne zaščitne ukrepe za temeljne pravice, ob upoštevanju različne stopnje občutljivosti zadevnih kategorij podatkov in zaščitnih ukrepov, ki jih vključuje evropski nalog za posredovanje dokazov za različne kategorije podatkov.

               (l)V zvezi z določbami o „mednarodnih nalogih za posredovanje dokazov“ Evropska unija ne bi smela nasprotovati, da se v Drugi dodatni protokol vključijo dodatni zaščitni ukrepi in razlogi za zavrnitev, ki jih predloga Komisije o e-dokazih ne vsebujeta, vključno z njunimi spremembami med pogajanji zakonodajalcev v okviru zakonodajnega postopka in naposled njuno končno (sprejeto) obliko, kot so uradno obvestilo in soglasje države ponudnika storitev ter predhodni nadzor, ki ga opravi sodišče ali neodvisni upravni organ, če to ne zmanjša nesorazmerno učinkovitosti instrumenta v okviru Drugega dodatnega protokola (na primer v primerih ustrezno utemeljene nujnosti). Morebitni dodatni zaščitni ukrepi in razlogi za zavrnitev ne bi smeli vplivati na delovanje predlogov Evropske unije o e-dokazih med državami članicami.

               IV.Močnejši zaščitni ukrepi za obstoječe prakse čezmejnega dostopa do podatkov:

               (m)V zvezi z določbami o „razširitvi poizvedb in dostopa na podlagi prijavnih podatkov“ ter „preiskovalnih tehnikah“ bi morala Evropska unija zagotoviti, da Drugi dodatni protokol vključuje ustrezne zaščitne ukrepe za temeljne pravice. Zato bi moral osnutek besedila vključevati tudi pogoj, da so podatki, ki se hranijo v povezanem računalniškem sistemu, zakonito dostopni iz prvotnega sistema, dostop do njih pa je nujen in sorazmeren ter ne vključuje kršitve varnostnih ukrepov v napravah v skladu z zaščitnimi ukrepi, navedenimi v nadaljevanju.

               (n)Evropska unija bi prav tako morala zagotoviti, da ne omejuje možnosti za tak dostop, ki jih trenutno omogočajo države članice.

               V.Zaščitni ukrepi, vključno z zahtevami glede varstva podatkov:

               (o)Evropska unija bi morala zagotoviti, da Drugi dodatni protokol določa ustrezne zaščitne ukrepe za varstvo podatkov v smislu Direktive (EU) 2016/680 in Uredbe (EU) 2016/679 ter Direktive 2002/58/ES pri zbiranju, prenosu in nadaljnji uporabi osebnih podatkov in podatkov o elektronskih komunikacijah, zajetih v elektronskih dokazih, ki jih zahteva organ prosilec. Ti zaščitni ukrepi bi morali biti vključeni v Drugi dodatni protokol, ob upoštevanju tistih, ki so določeni v sporazumih EU, kot so krovni sporazum med EU in ZDA ter posodobljena Konvencija Sveta Evrope o varstvu posameznikov glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov (CETS št. 108). Ti zaščitni ukrepi bi morali obravnavati primere obdelave podatkov v okviru medsebojne pomoči med organi za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj, pa tudi primere neposrednega sodelovanja med organi za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj ter ponudniki. Evropska unija bi si morala prizadevati, da bi ti zaščitni ukrepi veljali za vsa preiskovalna pooblastila, ki obstajajo v okviru Konvencije in ki se vzpostavijo z Drugim dodatnim protokolom.

               3.OZEMELJSKA UPORABA, ZAČETEK VELJAVNOSTI IN DRUGE KONČNE DOLOČBE

               Končne določbe Drugega dodatnega protokola, vključno z določbami o začetku veljavnosti, pridržkih, odpovedi itd., je treba oblikovati po vzoru določb Konvencije Sveta Evrope o kibernetski kriminaliteti (CETS št. 185), če je to mogoče in primerno. Določbe, ki se razlikujejo od standardnih klavzul, bi bilo treba uporabiti le, če je to potrebno za dosego ciljev ali za upoštevanje posebnih okoliščin Drugega dodatnega protokola.


title: Priporočilo SKLEP SVETA o pooblastilu za začetek pogajanj o pregledu Sporazuma Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo o sprejetju enotnih tehničnih predpisov za cestna vozila, opremo in dele, ki se lahko vgradijo v cestna vozila in/ali uporabljajo na njih, in o pogojih za vzajemno priznanje homologacij, dodeljenih na podlagi teh predpisov („revidiran sporazum iz leta 1958").

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 5.6.2019
            COM(2019) 534 final
            Priporočilo za
            PRIPOROČILO SVETA
            za odpravo znatnega ugotovljenega odklona od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja na Madžarskem
            {SWD(2019) 534 final}

               Priporočilo za

               PRIPOROČILO SVETA

               za odpravo znatnega ugotovljenega odklona od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja

                  na Madžarskem

               SVET EVROPSKE UNIJE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 121(4) Pogodbe,

               ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik
                  1
                in zlasti drugega pododstavka člena 10(2) Uredbe,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)V skladu s členom 121 Pogodbe države članice spodbujajo zdrave javne finance v srednjeročnem obdobju z usklajevanjem ekonomskih politik in večstranskim nadzorom, da se prepreči pojav čezmernega javnofinančnega primanjkljaja.

               (2)Pakt za stabilnost in rast temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje pogojev za stabilnost cen in močno trajnostno rast, ki prispeva k ustvarjanju delovnih mest.

               (3)Svet je 22. junija 2018 v skladu s členom 121(4) Pogodbe ugotovil, da je na Madžarskem leta 2017 prišlo do znatnega ugotovljenega odklona od srednjeročnega proračunskega cilja, tj. primanjkljaja sektorja država v višini 1,0 % BDP v strukturnem smislu. Zaradi ugotovljenega znatnega odklona je Svet 22. junija 2018 Madžarski priporočil
                  2
               , naj sprejeme potrebne ukrepe za zagotovitev, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov
                  3
                v letu 2018 ne bo presegla 2,8 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 1,0 % BDP. Poleg tega je Madžarski priporočil, naj morebitne nepričakovane prihodke uporabi za zmanjšanje primanjkljaja, s čimer bo država na ustrezni prilagoditveni poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja. Svet je 4. decembra 2018 ugotovil, da Madžarska ni sprejela učinkovitih ukrepov na podlagi priporočila Sveta z dne 22. junija 2018. Na tej podlagi je 4. decembra 2018 v revidiranem priporočilu Madžarsko pozval, naj sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2019 ne bo presegla 3,3 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 1,0 % BDP.

               (4)Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019 in podatkov o realizaciji iz leta 2018, ki jih je potrdil Eurostat, je rast neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2018 precej presegala merilo rasti odhodkov, kar kaže na znaten odklon (odklon v višini 1,3 % BDP). Strukturni saldo se je z –3,4 % BDP v letu 2017 poslabšal na –3,7 % BDP, kar kaže tudi na znaten odklon od priporočene strukturne prilagoditve (odklon v višini 1,3 % BDP). Na velikost odklona, na katerega kaže strukturni saldo, negativno vplivajo precejšnji izpadi prihodkov, pa tudi višji odhodki za naložbe v obdobju pregrevanja gospodarstva. Po drugi strani pa nanj le v majhni meri pozitivno vplivajo nižji odhodki za obresti. Na merilo rasti odhodkov močno negativno vpliva srednjeročna potencialna rast BDP, ki je bila uporabljena pri njegovem izračunu, saj vključuje zelo nizko potencialno rast BDP v obdobju po krizi. Poleg tega se zdi, da deflator BDP, na katerem temelji merilo rasti odhodkov, ne upošteva ustrezno večjih stroškovnih pritiskov, ki vplivajo na javnofinančne odhodke. Po prilagoditvi za te dejavnike se zdi, da merilo rasti odhodkov ustrezno odraža fiskalni napor in še vedno kaže na znaten odklon. Ob upoštevanju teh dejavnikov oba kazalnika potrjujeta znaten odklon od zahtev iz preventivnega dela Pakta za stabilnost in rast v letu 2018.

               (5)Komisija je ob upoštevanju celovite ocene 5. junija 2019 menila, da na Madžarskem obstaja znaten ugotovljen odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja, in Madžarski izdala opozorilo v skladu s členom 121(4) Pogodbe in prvim pododstavkom člena 10(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.

               (6)V skladu z drugim pododstavkom člena 10(2) Uredbe (ES) št. 1466/97 mora Svet v enem mesecu od datuma sprejetja opozorila na zadevno državo članico nasloviti priporočilo, naj sprejme potrebne ukrepe politike. V Uredbi (ES) št. 1466/97 je predvideno, da se v priporočilu državi članici določi največ petmesečni rok za odpravo odklona. Na tej podlagi se zdi rok 15. oktober 2019, v katerem mora Madžarska odpraviti odklon, primeren. Madžarska bi morala v navedenem roku poročati o ukrepih, ki jih je sprejela na podlagi tega priporočila.

               (7)Na podlagi projekcij proizvodne vrzeli iz pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019 bo Madžarska v letih 2019 in 2020 ostala v obdobju dobrih gospodarskih razmer. Medtem ko naj bi se realni BDP v letu 2019 povečal v skladu s potencialnim BDP (3,7 %), naj bi bila v letu 2020 realna rast BDP (2,8 %) nižja od potencialne rasti (3,6 %). Delež dolga sektorja država na Madžarskem je nad pragom 60 % BDP. Zato minimalni zahtevani strukturni napor, ki ga določata Uredba (ES) št. 1466/97 in skupno dogovorjena prilagoditvena matrika iz preventivnega dela Pakta za stabilnost in rast, ki upošteva prevladujoče gospodarske razmere in morebitne pomisleke glede vzdržnosti, tako za leto 2019 kot tudi za leto 2020 znaša vsaj 0,75 % BDP.

               (8)Strukturni primanjkljaj Madžarske se je v letu 2017 povečal za 1,4 % BDP in v letu 2018 za 0,3 % BDP ter je v letu 2018 tako znašal 3,7 % BDP. Po pomladanski napovedi Komisije iz leta 2019 naj bi se od leta 2019 zmanjševal. Minimalno zahtevo za prilagoditev bi moral v letu 2019 dopolnjevati dodaten napor, potreben za odpravo kumulativnih odklonov in vrnitev Madžarske nazaj na ustrezno pot konsolidacije po spodrsljajih od leta 2017 naprej. Glede na obseg ugotovljenega znatnega odklona od priporočene prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega cilja se zdi, da je poleg napora, ki izhaja iz skupno dogovorjene prilagoditvene matrike iz preventivnega dela Pakta za stabilnost in rast, primeren dodaten napor v letu 2019 v višini 0,25 % BDP, ki bo pospešil prilagoditev nazaj proti srednjeročnemu proračunskemu cilju. Zahtevani napor za leto 2019 je v skladu s prilagoditvijo, ki jo je priporočil Svet 4. decembra 2018. Za leto 2020 se zdi primerna minimalna zahteva za prilagoditev v višini 0,75 % BDP, ki je odvisna od skladnosti z zahtevano prilagoditvijo za leto 2019.

               (9)Zahtevano izboljšanje strukturnega salda za 1,0 % BDP v letu 2019 in za 0,75 % BDP v letu 2020 je skladno z nominalno stopnjo rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov, ki v letu 2019 ne presega 3,3 %, v letu 2020 pa 4,7 %.

               (10)V pomladanski napovedi Komisije iz leta 2019 je predvideno izboljšanje strukturnega salda za 0,4 % BDP v letu 2019 in za dodatnih 0,6 % BDP v letu 2020. Zato strukturno izboljšanje v višini 1,0 % BDP v letu 2019 in v višini 0,75 % BDP v letu 2020 pomeni, da je treba sprejeti ukrepe s skupnim strukturnim rezultatom 0,6 % BDP v letu 2019 in dodatne ukrepe s strukturnim rezultatom 0,2 % BDP v letu 2020 v primerjavi s sedanjim izhodiščem iz pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019.

               (11)Glede na to, da Madžarska ni ukrepala na podlagi prejšnjih priporočil za odpravo ugotovljenega znatnega odklona, mora nujno sprejeti ukrepe za ponovno vrnitev fiskalne politike na preudarno pot.

               (12)Za doseganje priporočenih proračunskih ciljev je ključnega pomena, da Madžarska sprejme in dosledno izvaja potrebne ukrepe ter pozorno spremlja gibanje tekočih odhodkov.

               (13)Madžarska bi morala Svetu do 15. oktobra 2019 poročati o ukrepih, ki jih je sprejela na podlagi tega priporočila.

               (14)Primerno je, da se to priporočilo objavi –

               PRIPOROČA, DA MADŽARSKA:

               (1)sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bo presegla 3,3 % BDP v letu 2019 in 4,7 % BDP v letu 2020, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 1,0 % BDP v letu 2019 in 0,75 % BDP v letu 2020, s čimer bo država članica na ustrezni prilagoditveni poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja;

               (2)uporabi morebitne nepričakovane prihodke za zmanjšanje primanjkljaja; ukrepi za konsolidacijo proračuna bi morali zagotoviti trajno izboljšanje strukturnega salda sektorja država brez oviranja rasti;

               (3)Svetu do 15. oktobra 2019 poroča o ukrepih, ki jih je sprejela na podlagi tega priporočila; v poročilu bi morali biti navedeni dovolj natančno opredeljeni in verodostojno napovedani ukrepi za skladnost z zahtevano prilagoditveno potjo, vključno s proračunskimi posledicami vsakega izmed njih, ter posodobljene in podrobne proračunske projekcije za obdobje 2019–2020.

               To priporočilo je naslovljeno na Madžarsko.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     Predsednik

                     (1)

                        UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

                     (2)

                        UL C 223, 27.6.2018, str. 1.

                     (3)

                        Neto primarne javnofinančne odhodke sestavljajo vsi javnofinančni odhodki brez odhodkov za obresti, odhodkov za programe Unije, v celoti izravnanih s prihodki iz skladov Unije, in nediskrecijskih sprememb pri odhodkih za denarna nadomestila za brezposelnost. Nacionalno financirane bruto investicije v osnovna sredstva so zglajene na obdobje štirih let. Diskrecijski ukrepi na strani prihodkov ali zakonsko določena povečanja prihodkov so vračunani. Enkratni ukrepi na strani prihodkov in na strani odhodkov so pobotani.


               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            Priporočilo za
            SKLEP SVETA
            o pooblastilu za začetek pogajanj o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitvi instrumenta za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu

               OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

               1.OZADJE PRIPOROČILA

               •Razlogi za priporočilo in njegovi cilji

               Komisija za ribištvo v zahodnem srednjem Atlantiku (WECAFC) je svetovalni organ, ustanovljen leta 1973 na podlagi člena VI ustanovne listine Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo (FAO). Njen namen je spodbujati ohranjanje, upravljanje in razvoj živih morskih virov na območju pod njeno pristojnostjo. Vendar WECAFC ne sprejema zavezujočih odločitev za svoje članice. FAO upravlja in financira sekretariat WECAFC. Unija je članica WECAFC.

               V okviru spodbujanja regionalnega upravljanja ribištva in sodelovanja na ključnih oceanskih območjih za zapolnitev vrzeli regionalnega upravljanja se je Unija v skupnem sporočilu visokega predstavnika EU za zunanje zadeve in varnostno politiko ter Evropske komisije z naslovom „Mednarodno upravljanje oceanov: prispevek EU k odgovornemu upravljanju oceanov“ v okviru ukrepa 2 zavezala, da bo „do leta 2020 podprla nadgradnjo Odbora za ribištvo za vzhodni srednji Atlantik in Komisije za ribištvo v zahodnem srednjem Atlantiku“.

               Leta 2012 se je začel postopek strateške preusmeritve, ki je vključeval pregled uspešnosti (2013–2014), strateški načrt (2014), delavnici o preusmeritvi in strateškem načrtovanju (2014 in 2015) ter analizo stroškov in koristi postopka preusmeritve (2016). Na 16. plenarnem zasedanju WECAFC (2016) so se članice WECAFC dogovorile za začetek postopka za pojasnitev nekaterih ključnih vprašanj v zvezi z ustanovitvijo regionalne organizacije za upravljanje ribištva na območju WECAFC. Konec leta 2018 je sekretariat WECAFC pripravil „dokument za razpravo“, v katerem je pojasnil vprašanja o ciljih, območju pristojnosti, zajetih staležih, institucionalni strukturi, finančnih posledicah itn. Na Barbadosu je 25. in 26. marca 2019 potekala 1. pripravljalna delavnica o preusmeritvi WECAFC za pripravo 17. plenarnega zasedanja WECAFC julija 2019, na katerem bo obravnavano vprašanje ustanovitve regionalne organizacije za upravljanje ribištva na območju WECAFC.

                  Vzpostavitev zavezujočega instrumenta za reformo WECAFC na območju zahodnega in srednjega Atlantika bo trdna podlaga za trajnostno upravljanje in ohranjanje morskih bioloških virov na tem območju. To je v skladu s členom 28 Uredbe (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o skupni ribiški politiki in s sklepi Sveta z dne 19. marca 2012 o Sporočilu Komisije o zunanji razsežnosti skupne ribiške politike.

               •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike

                  Regionalne organizacije za upravljanje ribištva so mednarodne organizacije, ki jih ustanovijo države. Včlanjene so države v regiji (obalne države), organizacije za regionalno povezovanje, kot je EU, in ribiški subjekti z ribolovnimi interesi na določenem območju. Nekatere regionalne organizacije za upravljanje ribištva upravljajo vse staleže rib na določenem območju, druge pa se osredotočajo na izrazito selivske vrste, zlasti tuna, na obsežnih geografskih območjih. Čeprav nekatere opravljajo le svetovalno vlogo, ima večina upravljavska pooblastila za določitev omejitev ulova in ribolovnega napora, tehničnih ukrepov in obveznosti nadzora.

                  Evropska unija, ki jo zastopa Komisija, v skladu s sporočilom Komisije z naslovom „Participation in regional fisheries organisations (RFOs)“ (Sodelovanje v regionalnih organizacijah za upravljanje ribištva) opravlja dejavno vlogo v šestih organizacijah za tune in enajstih organizacijah, ki niso povezane s tuni.

                  Spodbujanje ukrepov za povečanje učinkovitosti regionalnih organizacij za upravljanje ribištva in po potrebi izboljšanje njihovega upravljanja je osrednja značilnost delovanja EU v teh forumih. To je v skladu s skupnim sporočilom visokega predstavnika EU za zunanje zadeve in varnostno politiko ter Evropske komisije z naslovom „Mednarodno upravljanje oceanov: prispevek EU k odgovornemu upravljanju oceanov“ in sklepi Sveta o navedenem skupnem sporočilu.

               2.PRAVNI ELEMENTI PRIPOROČILA

               •Pravna podlaga

                  Cilj tega priporočila je pooblastilo Sveta Komisiji, da se ta v imenu EU pogaja o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva na območju zahodnega in srednjega Atlantskega oceana.  Pravna podlaga, na podlagi katere Svet odobri začetek pogajanj, je člen 218(3) in (4) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).

               •Izbira instrumenta

                  Komisija v skladu s členom 218(3) in (4) PDEU predloži priporočila Svetu, ki sprejme sklep, s katerim odobri začetek pogajanj. Svet lahko na pogajalca naslovi smernice in določi posebni odbor za nadzor pogajanj v skladu s pogajalskimi smernicami.

               3.REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI

               Ta pobuda je povezana z zavezo iz skupnega sporočila visokega predstavnika EU za zunanje zadeve in varnostno politiko ter Evropske komisije z naslovom „Mednarodno upravljanje oceanov: agenda za prihodnost oceanov“, za katerega je bilo organizirano posvetovanje z zainteresiranimi stranmi. Poleg tega je Komisija marca 2019 delovni skupini Sveta predstavila delovni dokument, v katerem je predlagala, da EU podpre reformo WECAFC, ki so jo države članice široko podprle.

               4.PRORAČUNSKE POSLEDICE

                  Pristop EU h Konvenciji ima lahko za posledico plačilo letnega finančnega prispevka novi organizaciji iz proračunske vrstice 11 03 02 (obvezni prispevki za regionalne organizacije za upravljanje ribištva), ocenjeno na 100 000 EUR. Prispevek EU se lahko razlikuje glede na končni dogovor o merilih, ki se uporabijo za izračun prispevkov pogodbenic za stroške organizacije. Točen znesek bo določen v ustreznih proračunskih vrsticah v okviru letnega proračunskega postopka.

                  Prav tako se lahko v proračun organizacije plačujejo tudi prostovoljni prispevki za spodbujanje znanstvenih raziskav iz proračunske vrstice 11 06 62 03, vendar je na tej stopnji težko določiti točen znesek. S proračunsko vrstico 11 01 04 01 je zagotovljena tudi tehnična pomoč za izvajanje znanstvenega svetovanja na sestankih komisije NPFC. Ti stroški so ocenjeni na 10 000 EUR na leto.

               Priporočilo za

               SKLEP SVETA

               o pooblastilu za začetek pogajanj o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitvi instrumenta za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu

               SVET EVROPSKE UNIJE JE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 218(3) in (4) Pogodbe,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)Unija je pristojna za sprejemanje ukrepov za ohranjanje morskih bioloških virov v okviru skupne ribiške politike ter za sklepanje sporazumov s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami.

               (2)V skladu s Sklepom Sveta 98/392/ES je Unija pogodbenica Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu z dne 10. decembra 1982. Navedena konvencija od vseh članov mednarodne skupnosti zahteva, da sodelujejo pri ohranjanju in upravljanju morskih bioloških virov.

               (3)Unija je na podlagi Sklepa Sveta 98/414/ES pogodbenica Sporazuma o uporabi določb Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu z dne 10. decembra 1982 glede ohranjanja in upravljanja čezconskih staležev rib in izrazito selivskih staležev rib.

               (4)Uredba (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta določa, da Unija za zagotovitev trajnostnega izkoriščanja, upravljanja in ohranjanja morskih bioloških virov in morskega okolja vodi zunanje odnose na področju ribištva v skladu s svojimi mednarodnimi obveznostmi in cilji politike ter cilji in načeli iz členov 2 in 3 navedene uredbe.

               (5)Komisija za ribištvo v zahodnem srednjem Atlantiku (WECAFC) je svetovalni organ, ustanovljen leta 1973 na podlagi člena VI ustanovne listine Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo (FAO), njen namen pa je spodbujati ohranjanje, upravljanje in razvoj živih morskih virov na območju pod njeno pristojnostjo.

               (6)WECAFC je leta 2012 začel postopek strateške preusmeritve, ki je vključeval pregled uspešnosti (2013–2014), strateški načrt (2014), delavnici o preusmeritvi in strateškem načrtovanju (2014 in 2015) ter 1. pripravljalno delavnico (marec 2019).

               (7)Julija 2019 se bo začelo mednarodno posvetovanje z namenom sklenitve mednarodnega sporazuma o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitvi instrumenta za sprejemanje pravno zavezujočih odločitev za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu ob sodelovanju članic WECAFC –

               SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:

               Člen 1

               Komisija se pooblasti, da se v imenu Evropske unije pogaja o sporazumu za ustanovitev regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitev instrumenta za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu.

               Člen 2

               Ta pogajanja potekajo ob posvetovanju [s/z] [ime odbora, ki ga imenuje Svet] in na podlagi pogajalskih smernic, določenih v Prilogi k temu sklepu.

               Člen 3

               Ta sklep je naslovljen na Komisijo.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     Predsednik

    ---documentbreak---

               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            PRILOGA
            k
            priporočilu za sklep Sveta o pooblastilu za začetek pogajanj o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitvi instrumenta za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu

               PRILOGA

               Smernice za pogajanja Komisije v imenu Evropske unije o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitvi instrumenta za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu

               1.Namen pogajanj je Evropski uniji omogočiti sodelovanje v pogajanjih Komisije za ribištvo v zahodnem srednjem Atlantiku (WECAFC) za sklenitev sporazuma o ustanovitvi regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitvi instrumenta (v nadaljnjem besedilu: Sporazum) z možnostjo sprejemanja pravno zavezujočih odločitev za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu.

               2.Pri pogajanjih z ostalimi pogodbenicami, vključenimi v ustanovitev regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali vzpostavitev instrumenta za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu, bo Komisija v zvezi s Sporazumom zagotovila, da:

               –je skladen z mednarodnim pravom, zlasti z določbami Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu iz leta 1982, Sporazuma Združenih narodov v zvezi z ohranjanjem in upravljanjem čezconskih staležev rib in izrazito selivskih staležev rib iz leta 1995, Sporazuma o spodbujanju usklajevanja ribiških plovil na odprtem morju z mednarodnimi ukrepi za ohranjanje in upravljanje iz leta 1995 brez učinka na pravice in obveznosti obalnih držav ter Sporazuma o ukrepih države pristanišča za preprečevanje nezakonitega, neprijavljenega in nereguliranega ribolova, za odvračanje od njega ter za njegovo odpravljanje iz leta 2009;

               –zagotavlja skladnost med ukrepi za ohranjanje in upravljanje za iste staleže v vodah pod nacionalno jurisdikcijo in ukrepi, sprejetimi za odprto morje v skladu s členom 118 Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu (UNCLOS) in členom 8 Sporazuma Združenih narodov o staležih rib;

               –ne posega v vlogo in pooblastila Mednarodne komisije za ohranitev tunov v Atlantiku (ICCAT) in/ali Organizacije za ribištvo severozahodnega Atlantika (NAFO) ter zagotavlja močno sodelovanje in usklajevanje med ustreznimi ukrepi, ki se sprejmejo na podlagi Sporazuma in ki jih sprejme ICCAT in/ali NAFO;

               –spodbuja pristop Unije za ohranjanje in upravljanje v vseh oceanih sveta ter okrepi njeno zavezo dolgoročnemu ohranjanju in trajnostni uporabi ribolovnih virov na globalni ravni;

               –je skladen s cilji in načeli Unije v okviru skupne ribiške politike, kot je določena v Uredbi (EU) št. 1380/2013;

               –ustanavlja regionalno organizacijo za upravljanje ribištva ali vzpostavi instrument z možnostjo sprejemanja pravno zavezujočih odločitev za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov v zahodnem in srednjem Atlantskem oceanu;

               –omogoča sodelovanje ribiških subjektov in organizacij za regionalno gospodarsko povezovanje, na katere so države članice prenesle pooblastilo za zadeve, ki jih ureja Sporazum;

               –je njegov glavni cilj ohranjanje in upravljanje ribolovnih virov, vključno z raziskovalnim ribolovom, z uporabo previdnostnega pristopa, njegov namen pa je zagotoviti, da se izkoriščanje živih morskih bioloških virov izvaja na način, ki dovoljuje obnavljanje in ohranjanje populacij lovljenih vrst nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos, ob hkratnem zagotavljanju primernega življenjskega standarda za tiste, ki so odvisni od ribolovnih dejavnosti, ter prispevanju k zanesljivi preskrbi z morsko hrano;

               –je namenjen izvajanju ekosistemskega pristopa k upravljanju ribištva ob upoštevanju podnebnih sprememb, da prispeva k trajnostnemu upravljanju oceanov v vseh svojih razsežnostih, zagotovi čim večje zmanjšanje negativnih vplivov ribolovnih dejavnosti na morski ekosistem in si prizadeva preprečiti poslabšanje morskega okolja;

               –zajema celotno sedanje območje WECAFC, po možnosti tudi izključne ekonomske cone obalnih držav;

               –vključuje učinkovit postopek sprejemanja odločitev, po možnosti z mehanizmi glasovanja z večino in postopki ugovora, kjer je to primerno;

               –vključuje ustrezne, vključujoče in pregledne mehanizme za zbiranje potrebnih podatkov in razvoj zanesljivih znanstvenih mnenj za podporo sprejemanja odločitev ter ustrezno vključitev zainteresiranih strani;

               –vključuje primerne mehanizme za učinkovito spremljanje, nadzor in opazovanje ribolovnih dejavnosti, boj proti nezakonitemu, neprijavljenemu in zakonsko neurejenemu ribolovu ter spodbujanje ureditve pretovarjanja, inšpekcijskega programa na morju in v pristanišču ter sledljivosti ribiških proizvodov;

               –spodbuja sodelovanje pri boju proti prisilnemu delu, vezanem na nezakoniti, neprijavljeni in zakonsko neurejeni ribolov, in spodbuja dostojno delo v ribištvu v skladu s Konvencijo o delu na področju ribolova Mednarodne organizacije dela (MOD);

               –vključuje mehanizem za spodbujane skladnosti s Sporazumom in ukrepi, sprejetimi v okviru organizacije ali instrumenta, ki ga Sporazum vzpostavlja;

               –določa redni pregled ukrepov, sprejetih v okviru organizacije ali instrumenta, ki ga Sporazum vzpostavlja;

               –vključuje primerno upravno strukturo in organe ter zadostne finančne vire, h katerim vse članice prispevajo na pravičen način;

               –dovoljuje dostop do in ustrezen delež ribolovnih virov za floto EU na zajetem območju;

               –vključuje postopek za mirno reševanje sporov;

               –po potrebi upošteva vse posebne okoliščine majhnih otoških držav v razvoju na zajetem območju.


               EVROPSKA KOMISIJA
            Bruselj, 22.11.2017
            COM(2017) 770 final
            Priporočilo
            PRIPOROČILO SVETA
            o ekonomski politiki euroobmočja
            {SWD(2017) 660 final}

               Priporočilo

               PRIPOROČILO SVETA

               o ekonomski politiki euroobmočja

               SVET EVROPSKE UNIJE –

               ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 136 v povezavi s členom 121(2) Pogodbe,

               ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik
                  1
                in zlasti člena 5(2) Uredbe,

               ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij
                  2
                in zlasti člena 6(1) Uredbe,

               ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,

               ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,

               ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,

               ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,

               ob upoštevanju naslednjega:

               (1)Gospodarska rast v državah euroobmočja se nadaljuje in ima po državah vse širšo osnovo. Okrevanje gospodarstva vse bolj temelji na domačem povpraševanju, pri čemer je zasebna potrošnja ključni dejavnik povečanja rasti in naložb. Zaposlovanje se je v letu 2016 in prvi polovici leta 2017 še naprej povečevalo. Stopnja brezposelnosti se je precej zmanjšala, je pa še vedno višja kot leta 2008. Vendar ima okrevanje gospodarstva v euroobmočju nekaj netipičnih značilnosti: umirjena osnovna inflacija in rast plač, ki ne odražata izboljšanja razmer na trgu dela, kot ga prikazujejo standardni kazalniki trga dela, velik presežek na tekočem računu in vztrajna naložbena vrzel, ki se sicer manjša. Zlasti se zdi, da je skromna rast plač posledica pomanjkanja razpoložljivih delovnih mest v nekaterih gospodarstvih, nizkih inflacijskih pričakovanj, ki vplivajo na pogajanja o plačah, in nizke rasti produktivnosti. Realni dohodek gospodinjstev se je povečal, vendar v številnih državah ostaja pod ravnmi iz leta 2008. Razlike med državami euroobmočja v smislu BDP na prebivalca in stopnje brezposelnosti so še vedno prisotne. Stopnje dolgotrajne brezposelnosti in brezposelnosti mladih so še vedno visoke, revščina, socialna izključenost in neenakost pa ostajajo resna skrb v več državah članicah.

               (2)Na splošno se ob analizi gospodarskih kazalnikov za euroobmočje zdi, da je potrebna dodatna podpora za povpraševanje, naložbe in rast plač, in sicer na način, ki ne povzroča tveganja za sprožitev inflacijskih pritiskov, hkrati pa spodbuja notranje in zunanje uravnoteženje ter gospodarsko in socialno konvergenco. Istočasno pa je treba pozorno spremljati znake novonastajajočih neravnotežij, npr. na stanovanjskem trgu v nekaterih državah članicah
                  3
               .

               (3)Znotraj euroobmočja ostajajo prisotna precejšnja neravnotežja. Medtem ko so države neto dolžnice dosegle precejšen napredek pri popravku zunanjega salda, imajo nekatere države upnice še vedno precejšne presežke na tekočem računu, kar kaže na splošno pomanjkanje skupnega povpraševanja. Te so ustvarile presežek za euroobmočje v višini 3,3 % BDP v letu 2016, v letu 2019 pa naj bi upadel na 2,9 % BDP. Neto stanje mednarodnih naložb najbolj zadolženih držav članic se počasi izboljšuje, še vedno pa so potrebna stalna prizadevanja za uravnoteženje. Države, ki so dolgo imele visoke primanjkljaje na tekočem računu, imajo še vedno visoka negativna neto stanja mednarodnih naložb, ki jih večinoma spremlja visoka raven zasebnega ali javnega dolga ter predstavljajo ranljivost. Hkrati so potrebna tudi prizadevanja v državah z visokim presežkom na tekočem računu za povečanje domačega povpraševanja in s tem uravnoteženja euroobmočja.

               (4)Rast plač prispeva k okrevanju gospodarstva v euroobmočju s tem, ko podpira skupno povpraševanje, zmanjšuje neenakosti in zagotavlja visok življenjski standard na tem območju. Učinkoviti mehanizmi za določanje plač bi morali zagotoviti, da se plače razlikujejo glede na razmere, specifične za posamezno državo, pri čemer se upoštevajo spremembe v produktivnosti. Izvajanje strukturnih reform, ki povečujejo produktivnost v vseh državah, izboljšanje kakovosti in strukture javnofinančnih odhodkov za podporo naložbam, spodbujanje rasti plač in močnejša dinamika povpraševanja v državah neto upnicah ter izvajanje ukrepov, ki omejujejo rast stroškov dela na enoto v državah neto dolžnicah bi pomagali pospešiti ponovno uravnoteženje znotraj euroobmočja.

               (5)Skladnost in ravnotežje v splošni mešanici makroekonomskih politik euroobmočja, vključno z monetarno, fiskalno in strukturno politiko, sta bistvena za zagotovitev stabilnejšega in bolj vzdržnega okrevanja gospodarstva. V zadnjih letih se je ta politična mešanica usmerila proti monetarni politiki, ki se je zatekla k novim nekonvencionalnim orodjem za dosego srednjeročnega inflacijskega cilja ECB, ter tako podprla rast in ustvarjanje novih delovnih mest. ECB je najavila, da bo z januarjem 2018 začela ponovno umerjati nakupe sredstev. Za to je potrebna podpora drugih politik v državah članicah, kjer je na voljo prostor za ukrepe politike.

               (6)Močno usklajevanje nacionalnih fiskalnih politik na podlagi skupnih pravil je bistveno za dosego ustrezne skupne fiskalne naravnanosti v euroobmočju ter za ustrezno delovanje monetarne unije. Skupna fiskalna pravila so oblikovana za doseganje vzdržnosti dolga na nacionalni ravni, pri čemer puščajo prostor za makroekonomsko stabilizacijo. Fiskalne naravnanosti za države članice in na skupni ravni za euroobmočje morajo torej uravnotežiti cilje zagotovitve dolgoročne vzdržnosti nacionalnih javnih financ in kratkoročne makroekonomske stabilizacije tako na ravni držav kot na ravni euroobmočja. Večinoma nevtralna naravnanost na skupni ravni v euroobmočju se zdi ustrezna glede na sedanje okrevanje gospodarstva v euroobmočju, ki ga zaznamujejo nekatere netipične značilnosti, dolgovi, ki so posledica krize, in pričakovano ponovno umerjanje nakupov sredstev s strani ECB. Potrebno je ustrezno razločevanje med fiskalnimi napori držav članic euroobmočja, pri čemer se upoštevajo fiskalni manevrski prostor in učinki prelivanja med državami.

               (7)Odločno izboljšanje strukture in upravljanja nacionalnih proračunov, tako na strani prihodkov kot odhodkov, na primer s preusmeritvijo virov v materialne in nematerialne naložbe, bi kratkoročno povečalo učinek proračunov na povpraševanje, dolgoročno pa povečalo produktivnost. Izboljšanje delovanja nacionalnih fiskalnih okvirov in dobro upravljanje pregledov porabe podpirata izvajanje verodostojnih in rasti prijaznih fiskalnih politik.

               (8)Dobro oblikovana struktura obdavčevanja je ključna za spodbujanje rasti in zaposlovanja, kot tudi za podporo zmanjševanja neenakosti. Poenostavitev davčnih sistemov in odpravljanje davčnih goljufij, utaj in izogibanja davkom sta bistvena za učinkovitejše in pravičnejše davčne sisteme. To lahko sprosti sredstva za javne naložbe, izobraževanje in zdravstvene storitve ter prispeva k podpori za naložbe, zaposlovanje in izboljšane socialne pravičnosti. Zlasti so pomembni ukrepi proti agresivnemu davčnemu načrtovanju za zagotovitev prihodkov države, preprečevanje izkrivljanj konkurence med podjetji, ohranjanje socialne kohezije in boj proti vse večjim neenakostim. Skupna konsolidirana osnova za davek od dohodkov pravnih oseb bi bila drugo močno orodje v boju proti izogibanju davkom ter bi hkrati izboljšala enotni trg za podjetja.

               (9)Strukturne in institucionalne značilnosti trgov dela in proizvodnih trgov ter dobro delujoče javne uprave so pomembni dejavniki odpornosti gospodarstva ter ciklične, realne in socialne konvergence držav članic znotraj euroobmočja. Odporne gospodarske strukture preprečujejo, da bi pretresi imeli precejšnje in dolgotrajne učinke na dohodke in zaposlovanje znotraj držav članic in euroobmočja. Na ta način zmanjšujejo gospodarska nihanja in zagotavljajo ugodno okolje za trajnostno in vključujočo rast. Boljše koordiniranje izvajanja strukturnih reform, zlasti tistih, ki so predpisane v priporočilih za posamezno državo, lahko ustvari pozitivno prelivanje med državami članicami in okrepi njegove pozitivne učinke.

               (10)Dobro delujoči trgi dela in sistemi socialne zaščite so pomembni temelji za vključujočo gospodarsko rast, manjšo neenakost ter odpornost nacionalnih gospodarstev in euroobmočja kot celote. S ciljem doseči konvergenco k višjim standardom na tem področju evropski steber socialnih pravic določa 20 ključnih načel, ki spadajo v tri širša poglavja: (i) enake možnosti in dostop do trga dela; (ii) poštene delovne razmere ter (iii) socialna zaščita in vključevanje.

               (11)Kljub napredku pri reformah za izboljšanje sposobnosti prilagajanja trgov dela ostajajo znotraj euroobmočja precejšnje razlike, ki otežujejo njegovo nemoteno delovanje. Dobro oblikovane politike trga dela, ki so v celoti vključene v sisteme socialne zaščite, lahko podpirajo prehode na trgu dela in ponovno vključevanje, zmanjšajo segmentacijo trga dela, zagotavljajo učinkovito samodejno stabilizacijo in spodbujajo socialno pravičnost. Dobro oblikovane ureditve delovnega časa lahko pomagajo ublažiti pretrese. Učinkovito in pravočasno aktivacijo brezposelnih, ki lahko sodelujejo na trgu dela, je mogoče doseči z zagotavljanjem posamezniku prilagojene pomoči pri iskanju dela, usposabljanju in prekvalifikaciji, ob tem pa je treba zaščititi tiste, ki ne morejo sodelovati na trg dela. Nove oblike zaposlovanja in nove vrste pogodb prinašajo izzive glede varnosti zaposlitve in socialne varnosti. Zato mora delovnopravna zakonodaja poskrbeti za poštene in dostojne pogoje dela za vse delavce.

               (12)Učinkoviti sistemi socialne zaščite so bistveni za spodbujanje vključujočih trgov dela, zagotavljanje ustrezne dohodkovne podpore ter ustrezne socialne podpore prek dostopa do kakovostnih storitev. Pokojninske reforme in politike za usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja so ključne za spodbujanje udeležbe na trgu dela. Nepotrebne omejitve za delovno, sektorsko ali geografsko mobilnost delavcev, ki obstajajo v sistemih zaposlovanja in socialne varnosti, bi bilo treba odpraviti.

               (13)Dostop do visokokakovostnega izobraževanja in usposabljanja je ključen za zagotovitev enakih možnosti on obravnavanje neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih. Ustrezne naložbe v človeški kapital prek sistemov izobraževanja in usposabljanja, ki izboljšujejo vseživljenjsko učenje in zagotavljajo, da pridobljena znanja in spretnosti ustrezajo sedanjim in prihodnjim potrebam trga dela, imajo ključno vlogo pri dolgoročnem izboljšanju sposobnosti prilagajanja gospodarstva in realne konvergence. Naložbe v znanja in spretnosti lahko spodbujajo inovacije ter povečajo produktivnost in konkurenčnost, poleg tega da zagotavljajo socialno vključevanje in mobilnost.

               (14)Reforme proizvodnih trgov, ki povečujejo konkurenčnost, in reforme, ki izboljšujejo poslovno okolje ter kakovost institucij (vključno z učinkovitim sodnim sistemom, ki olajšuje sodno uveljavljanje pogodb), spodbujajo odpornost gospodarstev v državah članicah in znotraj euroobmočja kot celote. Nadaljnje povezovanje znotraj enotnega trga se je izkazalo za glavno gonilo rasti in konvergence med državami članicami. Enotni trg še vedno skriva precej neizkoriščenega potenciala, za njegovo dokončno oblikovanje pa je potrebnega še veliko napredka. Enotni trg za storitve (vključno s finančnimi storitvami, digitalno trgovino, energijo in prometom) ostaja nerešen izziv. Vseeno je treba usmeriti pozornost na trge z blagom, da se prepreči morebitna segmentacija trgov. Enotni digitalni trg naj bi prispeval k dokončanju pravnega okolja za pospešitev digitalizacije gospodarskih dejavnosti kot pomemben korak proti izboljšanju uspešnosti proizvodnih trgov in globalne konkurenčnosti.

               (15)Medtem ko se je splošna trdnost bančnega sektorja euroobmočja po krizi izboljšala in banke ponovno izdajajo več posojil, slabosti ostajajo in jih je potrebno obravnavati. Banke ter zlasti male in srednje institucije se soočajo z nizko dobičkonosnostjo. Stroški prilagajanja bančnih modelov bank, nizke obrestne mere in vse večja konkurenca s strani drugih oblik financiranja še naprej pritiskajo na dobičkonosnost bank. Zato je treba poslovne modele dodatno prilagoditi, da bodo postali dolgoročno vzdržni. Deleži slabih posojil so se stabilizirali v skoraj vseh bolj prizadetih državah članicah euroobmočja ali se zmanjšujejo, vendar ostaja napredek počasen. Visoki deleži slabih posojil ovirajo posojilno sposobnost bank, prenos denarne politike ter sposobnost prilagajanja gospodarstva. So tudi vir ranljivosti za bančni sektor kot celoto. Na podlagi akcijskega načrta za reševanje slabih posojil, o katerem se je Svet dogovoril julija 2017 in je bil napovedan v njegovem sporočilu o bančni uniji z dne 11. oktobra 2017, Komisija trenutno pripravlja obsežen sveženj ukrepov za zmanjšanje slabih posojil do leta 2018.

               (16)Za krepitev institucionalne arhitekture EMU je najprej treba dokončati bančno unijo in napredovati pri oblikovanju unije kapitalskih trgov. Pri ustanavljanju bančne unije je bil dosežen precejšen napredek, vendar še ni dokončana. Nedavno sporočilo Komisije o dokončanju bančne unije poskuša določiti potek za dosego dogovora o dokončanju bančne unije, in sicer na podlagi obstoječih zavez Sveta. Odsotnost skupnega sistema zajamčenih vlog in skupnega podpornega mehanizma za Enotni sklad za reševanje ovira sposobnost bančne unije, da bi prekinila povezavo med bankami in državami. Nadaljevati je treba s prizadevanji za dodatno zmanjšanje in boljše upravljanje tveganj v bankah. V tem kontekstu je pomembno hitro doseči sporazum o regulativnem svežnju, ki ga je predlagala Komisija novembra 2016, kot tudi dodaten napredek pri zmanjševanju slabih posojil in pomoči bankam, da razpršijo naložbe v državne obveznice.

               (17)Bela knjiga Komisije o prihodnosti Evrope je zaznamovala začetek razmisleka za EU27, da se odloči o prihodnosti Unije, ter je začrtala možne scenarije. Komisija je dodatno prispevala z vrsto dokumentov z razmisleki, med katerimi je v dokumentu z razmislekom o poglobitvi EMU ponudila celovito vizijo dokončanja EMU z jasnim zaporedjem, kaj je treba storiti za dokončno oblikovanje njene strukture. Govor o stanju v Uniji iz leta 2017 obravnava ključne elemente za napredovanje pri načrtu za EMU, Komisija pa je jeseni 2017 predstavila ustrezne predloge –

               PRIPOROČA, da države članice euroobmočja v obdobju 2018–2019 posamično in skupno znotraj Euroskupine ukrepajo, tako da:

               1.izvajajo politike, ki podpirajo trajnostno in vključujočo rast ter izboljšujejo odpornost, ponovno uravnoteženje in konvergenco. Znatno napredujejo pri oblikovanju enotnega trga, zlasti za storitve, vključno s finančnimi storitvami, storitvami digitalne trgovine ter energetskimi in prometnimi storitvami. Glede na pozitivne ciklične pogoje bi morale vse države članice dati prednost reformam, ki povečujejo produktivnost in potencial za rast, izboljšujejo institucionalno in poslovno okolje, odpravljajo ozka grla za naložbe, podpirajo oblikovanje kakovostnih delovnih mest in zmanjšujejo neenakost. Države članice s primanjkljaji na tekočem računu ali visokim zunanjim dolgom bi si morale poleg tega prizadevati za omejevanje rasti stroškov dela na enoto. Države članice z visokimi presežki na tekočih računih bi morale poleg tega spodbujati rast plač in prednostno izvajati ukrepe, ki spodbujajo naložbe, podpirajo domače povpraševanje in olajšujejo ponovno uravnoteženje v euroobmočju.

               2.Si prizadevajo za večinoma nevtralno fiskalno naravnanost na skupni ravni za euroobmočje in uravnoteženo mešanicokombinacijo politik. Fiskalne politike bi morale poskrbeti za ustrezno ravnotežje med zagotavljanjem vzdržnosti javnih financ, zlasti zmanjševanjem deležev dolga, kjer so ti visoki, ter podporo gospodarskemu okrevanju. Ob zagotavljanju učinkovitega delovanja nacionalnih fiskalnih okvirov bi morale države članice izvajati fiskalne politike v zvezi s Paktom za stabilnost in rast, ki podpirajo naložbe in izboljšujejo kakovost in strukturo javnih financ, tudi z uporabo pregledov porabe ter uvedbo rasti prijaznih in pravičnih davčnih struktur. Države članice morajo sprejeti in izvajati ukrepe za zmanjšanje davčnih spodbud za zadolževanje pri obdavčitvi ter za boj proti agresivnemu davčnemu načrtovanju, da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji, zagotoviti pošteno obravnavo davkoplačevalcev ter zavarovati javne finance in stabilnost znotraj euroobmočja. To vključuje nadaljevanje dela za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB).

               3.Izvajajo reforme, ki spodbujajo ustvarjanje kakovostnih delovnih mest, enake priložnosti in dostop do trga dela, poštene delovne pogoje ter podpirajo socialno zaščito in vključenost. Cilji reform morajo biti: (i) zanesljive in prožne pogodbe o zaposlitvi, skupaj z ustrezno podporo v času prehoda ter preprečevanje segmentacije trga dela; (ii) kakovostni, učinkoviti in vseživljenjski sistemi izobraževanja in usposabljanja, katerih cilj je uskladiti znanja in spretnosti s potrebami trga dela; (iii) učinkovite aktivne politike zaposlovanja, ki spodbujajo udeležbo na trgu dela; (iv) vzdržni in ustrezni sistemi socialne zaščite, ki se odzivajo na nove vrste zaposlovanja in zaposlitvenih razmerij; (v) nemotena mobilnost delovne sile med delovnimi mesti, sektorji in lokacijami; (vi) učinkovit socialni dialog in pogajanje o plačah na ustrezni ravni; (vii) preusmeritev obdavčitve z dela, zlasti za delavce z nizkimi dohodki in prejemnike drugega dohodka v gospodinjstvu.

               4.V skladu z načrtom Sveta (ECOFIN) iz junija 2016 nadaljujejo z delom za dokončanje bančne unije, in sicer na področju zmanjševanja tveganj in delitve tveganj, vključno z evropskim sistemom jamstva za vloge, omogočanjem delovanja skupnega podpornega mehanizma za Enotni sklad za reševanje in krepitvijo evropskega nadzornega okvira za preprečevanje kopičenja tveganj. Sprejmejo ukrepe za občutno pospešitev zmanjševanja ravni slabih posojil na podlagi dogovorjenega akcijskega načrta Sveta (ECOFIN) ter spodbujajo urejeno razdolževanje v državah članicah z visokimi ravnmi zasebnega dolga. Izboljšajo povezovanje in razvoj kapitalskih trgov EU, da podprejo rast realnega gospodarstva ter hkrati zaščitijo stabilnost finančnega trga.

               5.Hitro napredujejo pri dokončanju ekonomske in monetarne unije, in sicer na podlagi pobud Komisije iz oktobra 2017, pri čemer v celoti spoštujejo notranji trg Unije ter delujejo na način, ki je odprt in pregleden za države članice, ki niso del euroobmočja.

               V Bruslju,

                     Za Svet

                     Predsednik

                     (1)

                        UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

                     (2)

                        UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

                     (3)

                        Glej Poročilo o mehanizmu opozarjanja 2018.