				|

		52013DC0353

			Priporočilo PRIPOROČILO SVETA v zvezi z nacionalnim reformnim programom Češke republike za leto 2013 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Češke republike za obdobje 2012–2016 /* COM/2013/0353 final - 2013/ () */

Priporočilo
PRIPOROČILO SVETA
v zvezi z nacionalnim reformnim programom
Češke republike za leto 2013
in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Češke republike za obdobje
2012–2016
SVET EVROPSKE UNIJE –
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije, zlasti členov 121(2) in 148(4) Pogodbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES)
št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad
proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], zlasti člena 9(2)
Uredbe,
ob upoštevanju priporočila Evropske
komisije[2],
ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta[3],
ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim
odborom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)       Evropski svet je
26. marca 2010 potrdil predlog Komisije, da začne izvajati novo
strategijo za rast in delovna mesta Evropa 2020, ki temelji na okrepljenem
usklajevanju ekonomskih politik ter se osredotoča na ključna
področja, na katerih je potrebno ukrepanje za povečanje potenciala
Evrope za trajnostno rast in konkurenčnost.
(2)       Svet je
13. julija 2010 na podlagi predlogov Komisije sprejel
priporočilo o širših smernicah za ekonomske politike držav članic in
Unije (2010–2014) ter 21. oktobra 2010 sklep o smernicah za politike
zaposlovanja držav članic[4],
ki skupaj tvorita integrirane smernice. Države članice so bile pozvane,
naj integrirane smernice upoštevajo v nacionalnih ekonomskih politikah in
politikah zaposlovanja.
(3)       Voditelji držav oziroma vlad
so 29. junija 2012 sprejeli Pakt za rast in delovna mesta, ki z
uporabo vseh razpoložljivih vzvodov, instrumentov in politik zagotavlja skladen
okvir za ukrepanje na nacionalni ravni, ravni EU in ravni euroobmočja.
Odločili so se, da morajo biti ukrepi sprejeti na ravni držav članic,
in zlasti izrazili polno zavezanost k doseganju ciljev strategije Evropa
2020 ter izvajanju priporočil za posamezne države.
(4)       Svet je
6. julija 2012 sprejel priporočilo v zvezi z nacionalnim
reformnim programom Češke republike za leto 2012 in dal mnenje o
dopolnitvi konvergenčnega programa Češke republike za obdobje
2011–2015.
(5)       Komisija je
28. novembra 2012 sprejela letni pregled rasti[5], ki zaznamuje začetek
evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2013. Poleg tega
je 28. novembra 2012 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011
sprejela drugo poročilo o mehanizmu opozarjanja[6], v katerem Češke republike
ni opredelila kot ene od držav članic, za katere je treba opraviti
poglobljen pregled.
(6)       Evropski svet je
14. marca 2013 potrdil prednostne naloge za zagotavljanje
finančne stabilnosti, fiskalne konsolidacije in ukrepanja za spodbujanje
rasti. Poudaril je potrebo po doseganju diferencirane, rasti prijazne fiskalne
konsolidacije, vrnitvi k normalnim posojilnim pogojem v gospodarstvu,
spodbujanju rasti in konkurenčnosti, odpravljanju brezposelnosti in
socialnih posledic krize ter modernizaciji javne uprave.
(7)       Češka republika je
26. aprila 2013 predložila konvergenčni program za leto 2013, ki
zajema obdobje 2013–2016, 17. aprila 2013 pa nacionalni reformni
program za leto 2013. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se
upoštevala njuna medsebojna povezanost.
(8)       Na podlagi ocene
konvergenčnega programa za leto 2013 v skladu z Uredbo
Sveta (ES) št. 1466/97 Svet meni, da je Češka republika
zmanjšala nominalni primanjkljaj za 1,4 % BDP od leta 2009 do leta 2012
zaradi precejšnjih prizadevanj za konsolidacijo in da je na podlagi sedanjih
pričakovanj na dobri poti, da odpravi čezmerni primanjkljaj.
Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo proračunske napovedi v
programu, je verjeten. V skladu s konvergenčnim programom se za
leto 2013 pričakuje 0-odstotna, za leto 2014 pa 1,2-odstotna realna
rast BDP, medtem ko naj bi po napovedi služb Komisije iz pomladi 2013 rast v
letih 2013 in 2014 znašala –0,4 % oziroma 1,6 %. Cilj
proračunske strategije, opisane v programu, je ohranjanje
javnofinančnega primanjkljaja pod referenčno vrednostjo 3 % BDP.
Cilj javnofinančnega primanjkljaja v višini 2,9 % BDP v letu 2013 je
skladen z rokom za odpravo čezmernega primanjkljaja, določenim v
priporočilu Sveta z dne 2. decembra 2009. Napoved Komisije iz
pomladi 2013 predvideva, da bo javnofinančni primanjkljaj leta 2013 znašal
2,9 %, leta 2014 pa 3 % BDP. Obstaja tveganje, da bo zaradi dodatnih
popravkov povračil sredstev EU proračunski rezultat leta 2013 slabši
od pričakovanega. Na drugi strani pa bi lahko enkratni prihodki, povezani
z načrtovano dražbo novih telekomunikacijskih frekvenčnih pasov,
povzročili boljši proračunski rezultat od pričakovanega za leto
2013. Konvergenčni program potrjuje prejšnji srednjeročni cilj
primanjkljaja v višini 1 % BDP, ki ustrezno odraža zahteve Pakta za
stabilnost in rast. (Ponovno izračunani) strukturni proračunski
primanjkljaj naj bi se glede na napovedi leta 2014 povečal za 0,3 %,
leta 2015 za 0,2 % in leta 2016 za 0,5 % BDP. Prilagoditve v smeri
srednjeročnega cilja torej v programu niso predvidene, kar ni v
skladu s Paktom za stabilnost in rast. Stopnja rasti javnofinančnih odhodkov
v letu 2014 ustreza referenčni vrednosti za odhodke iz Pakta za stabilnost
in rast, toda v letih 2015 in 2016 od nje odstopa za 0,3 % oziroma
0,5 % BDP. Glede na konvergenčni program naj bi se razmerje med
zadolženostjo in BDP v programskem obdobju še naprej povečevalo,
čeprav nekoliko počasneje, in leta 2016 doseglo 51,9 % BDP.

(9)       Stalno zmanjševanje odhodkov
za javne naložbe zavira hitro in trajno okrevanje gospodarstva v Češki
republiki. Ohranjanje odhodkov, ki pospešujejo rast in imajo velik
multiplikativen učinek, vključno s projekti, ki se sofinancirajo s
sredstvi EU, ne bi zgolj pomagalo pri gospodarskem okrevanju, temveč bi
lahko prispevalo tudi k reševanju dolgoročnih izzivov. Precejšnje
učinke na rast bi bilo mogoče doseči s prednostno obravnavo
odhodkov, namenjenih ukrepom za povečanje zaposlovanja, raziskave in
inovacije, izobraževanju, otroškemu varstvu in infrastrukturnim projektom. Pri
tem je ključno zagotoviti zakonitost, pravilnost in učinkovitost take
porabe.
(10)     V letu 2012 je bil dosežen
manjši napredek pri davčni reformi. Davek na prenos nepremičnin se je
zvišal, niso pa bili sprejeti ukrepi za povišanje zelo nizke stopnje
periodičnih davkov na nepremičnine. Načrti za uvedbo davka na
CO2 in odpravo oprostitev plačila trošarine za zemeljski plin za ogrevanje
so bili opuščeni. Implicitna davčna stopnja za energijo je pod
povprečjem EU, zelo nizke pa so tudi dajatve za uporabo vozil v cestnem
prometu. Strukturni izzivi so še vedno prisotni tudi pri obdavčitvi dela,
kar vpliva zlasti na osebe z nizkimi dohodki in delavce s skrajšanim delovnim
časom. Za zmanjšanje razlik v davčni obravnavi zaposlenih in
samozaposlenih so bili sprejeti samo manjši ukrepi. Češka republika ima
tudi možnosti za nadaljnje izboljšanje učinkovitosti davčne uprave. V
zvezi z dohodnino in davkom od dohodkov podjetij načrtuje vlada v letu
2015 ustanovitev enotne točke za pobiranje davkov, kar bi lahko
učinkovito racionaliziralo davčno upravo in pomagalo zmanjšati
zapletenost sedanjega sistema. Pomanjkljivost reforme pa je, da se davčne
osnove za dohodnino ter zdravstvene in socialne prispevke ne bodo uskladile,
zato bo velik del potencialnih koristi reforme ostal neizkoriščen.
(11)     Vrzel v vzdržnosti Češke
republike znaša 5,0 % BDP, kar je nad povprečjem EU. Ta vrzel v
veliki meri odraža predvidene dolgoročne stroške staranja prebivalstva, ki
so posledica pričakovanih povečanj odhodkov za pokojnine ter porabe
za zdravstveno varstvo in dolgotrajno oskrbo. Pomemben vir nevzdržnega
povečanja odhodkov za pokojnine je počasno dvigovanje zakonsko
določene upokojitvene starosti, zlasti za moške. Hitrejše dvigovanje
zakonsko določene upokojitvene starosti od tistega, ki je določeno
s sedanjo zakonodajo, in njena povezava s pričakovano življenjsko
dobo po upokojitvi bi znatno okrepila vzdržnost sistema. Poleg tega bi
indeksacijska formula, ki temelji na cenah, če bi se izvajala v daljšem
časovnem obdobju, ustvarila znatne prihranke in hkrati ohranila kupno
moč upokojencev.
(12)     V nasprotju s
priporočilom za posamezne države iz leta 2012 je vlada leta 2013 uvedla predupokojitveno
shemo, ki nudi možnost prejemanja pokojnine do pet let pred doseženo zakonsko
določeno upokojitveno starostjo. Predčasne pokojnine se bodo
izplačevale iz (tretjega) stebra pokojninskih varčevanj. Vendar ta
steber uživa precejšnjo državno subvencijo prek neposrednega sofinanciranja in
davčne olajšave za prispevke. Ne glede na to, ali bo merila o
izpolnjevanju pogojev za pridobitev dostopa do te sheme dejansko izpolnjevalo
le omejeno število oseb, kot to pričakuje vlada, ukrep upravičencem
omogoča uporabo predhodno pridobljene javne subvencije za namen, ki je v
nasprotju s politikami za spodbujanje daljše delovne dobe.
(13)     Znaten prispevek k stroškom
staranja in veliki vrzeli v vzdržnosti pomeni tudi pričakovano
povečanje izdatkov za zdravstveno varstvo in dolgotrajno oskrbo.
V zadnjih letih so bile v Češki republiki izvedene reforme, katerih
namen je izboljšanje učinkovitosti zdravstvenega sistema prek omejevanja
stroškov in bolj tržno usmerjenih rešitev. Vendar še vedno obstajajo težave. V
primerjavi z drugimi državami članicami se češki zdravstveni sistem
preveč osredotoča na bolnišnično oskrbo, kar povzroča
neučinkovitosti. Obstajajo možnosti za izboljšanje oskrbe na najbolj
klinično primeren in stroškovno učinkovit način, na primer
s prehodom na sprejem na dan operacije in skrajšanjem neprimerno dolgega
bivanja v bolnišnicah za akutno oskrbo.
(14)     Glede na nedavne napovedi OECD
bi popolna konvergenca stopenj zaposlenosti žensk in moških zaustavila
predvideno zmanjšanje celotne delovne sile ter povečala BDP na prebivalca
za do 16,5 % do leta 2030. Vlada je 22. maja 2013 predlagala zakon
o uvedbi zasebnega varstva za „skupine otrok“ v organizaciji poklicnih
varušk, pri čemer bi bili ponudniki storitev in udeležene družine
upravičeni do davčnih olajšav. To je korak v pravo smer, vendar
je samo delno rešuje težavo. Kljub trajnemu pomanjkanju otroškega varstva,
zlasti za mlajše od treh let, ni nobenih načrtov za povečanje
proračunske podpore za javno varstvo predšolskih otrok. Prav tako ostaja
problematična zaposljivost in udeležba na trgu dela za prikrajšane ljudi.
Na tem področju obstajajo možnosti za povečanje učinkovitosti in
uspešnosti javnega zavoda za zaposlovanje.
(15)     V priporočilu za
Češko republiko iz leta 2012 o javni upravi je bila izrecno omenjena
potreba po večji učinkovitosti javne uprave in okrepitvi boja proti
korupciji. Vendar je bil pri sprejemanju prednostnih pravnih aktov v skladu s
češko protikorupcijsko strategijo za obdobje 2011–2012 dosežen le omejen
napredek. Novi protikorupcijski strategiji za obdobje 2013–2014, ki jo je vlada
sprejela januarja 2013, mora slediti čim hitrejše sprejetje manjkajočih
prednostnih aktov, na primer zakona o javnih uslužbencih. Nova zakonodaja bo
morala politično imenovane uslužbence ustrezno ločevati od
nepolitičnega osebja, zagotoviti neodvisnost državnih uradnikov in
oblikovati dobro delujoč karierni sistem za zmanjšanje velikega števila
zamenjav osebja. Češka republika je dosegla znaten napredek pri izvajanju
zakona o javnem naročanju, ki je začel veljati aprila 2012. Vendar so
lokalni organi poročali o težavah pri izvajanju zadevnega zakona. Kar zadeva
izvrševanje sredstev EU, je bila večina ukrepov, zajetih v akcijskem
načrtu za okrepitev sistema upravljanja in nadzora, izvedenih do konca
leta 2012. Toda češki organi bodo morali zagotoviti stalno spremljanje
izvajanja akcijskega načrta.
(16)     Na ravni obveznega izobraževanja
dosegajo češki učenci v mednarodnih primerjavah na splošno
povprečne rezultate. Vendar se pri matematiki in naravoslovju rezultati
izobraževanja hitro poslabšujejo. Češki organi so se odzvali s sklopom
ukrepov, ki vključuje oblikovanje minimalnih standardov izobraževanja, ki
se bodo uporabili za državno preverjanje znanja učencev. Vendar bi bilo
treba razviti bolj integriran sistem, ki bi zagotavljal, da so učenci,
učitelji in šole, ki pri preverjanjih dosežejo slabše rezultate, deležni
sistematične podpore, kar bi še povečalo ambicioznost reforme. Glavni
izziv, s katerim se srečuje češki visokošolski sistem, je zagotoviti,
da naraščajoče število študentov pridobi znanja in spretnosti, ki so
potrebni za uspeh na trgu dela. Trenutno poteka razprava o reformi zakona o
visokem šolstvu, da bi uvedli diferencirane ureditve financiranja in izboljšali
akreditiranje. Gre za ustrezne in ambiciozne predloge, pri čemer bo njihov
dejanski vpliv odvisen od končnega načrta reforme. Poleg tega nameravajo
organi sprejeti revidirane standarde ocenjevanja za financiranje raziskovalnih
ustanov. Povečanje deleža kazalnikov kakovosti, vključno
s povečanjem sodelovanja z gospodarstvom, bi pomagalo češkemu
raziskovalnemu in inovacijskemu sistemu doseči višjo raven
odličnosti.
(17)     Češka republika sodi med
države članice EU z največjim številom reguliranih poklicev. Javno
posvetovanje o pregledu regulativnega okvira za poklice je bilo izvedeno v letu
2012, rezultati pa bodo predstavljeni leta 2013. To je pomemben korak za zmanjšanje
ali odpravo ovir za tiste poklice, za katere regulacija ni dokazano potrebna
ali pa je pretirana (vključno z dolžino obveznih pripravništev) in pri
katerih bi lažji dostop lahko omogočil dodatno zaposlovanje in rast. Kljub
izboljšavam v zadnjih letih Češka republika še vedno beleži eno od
najvišjih energetskih intenzivnosti v EU, zlasti v sektorju stavb in
energetiki.
(18)     V okviru evropskega semestra
je Komisija opravila celovito analizo ekonomske politike Češke republike.
Ocenila je konvergenčni program in nacionalni reformni program. Glede na
to, da bi bilo treba okrepiti splošno gospodarsko upravljanje Evropske unije z
vključitvijo prispevka na ravni EU v prihodnje nacionalne odločitve,
Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in
socialno-ekonomsko politiko Češke republike, ampak tudi spoštovanje pravil
in smernic EU. Njena priporočila v okviru evropskega semestra so izražena
v priporočilih iz točk od 1 do 7 spodaj.
(19)     Svet je ob upoštevanju te
ocene preučil konvergenčni program Češke republike, njegovo
mnenje[7]
pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 spodaj –
PRIPOROČA, naj Češka v
obdobju 2013–2014 izvede naslednje ukrepe:
1.           Izvede naj načrtovani
proračun za leto 2013, s čimer bo v letu 2013 na vzdržen način
zmanjšala čezmeren primanjkljaj in dosegla strukturno prilagoditev,
določeno v priporočilih Sveta v okviru postopka v zvezi s
čezmernim primanjkljajem. Leta 2014 in pozneje naj okrepi in dosledno
izvaja proračunsko strategijo, podprto z dovolj podrobno opredeljenimi
ukrepi, da bi zagotovila ustrezno fiskalno konsolidacijo za zadosten napredek
pri doseganju srednjeročnega cilja. Prednostno naj obravnava odhodke, ki
pospešujejo rast, vključno s pravočasno odobritvijo projektov, ki se
sofinancirajo s sredstvi EU v sedanjem finančnem okviru.
2.           Zniža naj visoke stopnje
obdavčitve dela s preusmeritvijo obdavčenja na področja, ki manj
škodujejo rasti, kot so periodični davki na nepremičnine in dajatve
za uporabo vozil v cestnem prometu. Dodatno naj zmanjša razlike med davčno
obravnavo zaposlenih in samozaposlenih. Izboljša naj spoštovanje davčnih
predpisov ter zmanjša stroške skladnosti z vzpostavitvijo enotne točke za
pobiranje davkov in uskladitvijo davčnih osnov za dohodnino ter socialne
in zdravstvene prispevke.
3.           Pospeši naj dvigovanje
zakonsko določene upokojitvene starosti glede na trenutno zakonodajo,
uvede jasno povezavo med zakonsko določeno upokojitveno starostjo in
pričakovano življenjsko dobo ter spremeni indeksacijski mehanizem. Poleg
zvišanja upokojitvene starosti naj sprejme ukrepe za spodbujanje zaposljivosti
starejših delavcev in zmanjšanje možnosti za prezgodnji umik s trga delovne
sile. Zlasti naj odpravi javno subvencijo za predupokojitveno shemo. Sprejme
naj ukrepe za znatno izboljšanje stroškovne učinkovitosti odhodkov za
zdravstvo, zlasti za bolnišnično oskrbo.
4.           Sprejme naj ukrepe za
večjo učinkovitost in uspešnost javnega zavoda za zaposlovanje.
Znatno naj poveča dostop do vključujočih storitev otroškega
varstva, pri čemer naj se osredotoči na otroke do treh let in
udeležbo romskih otrok, zlasti s sprejetjem in izvajanjem zakona o
zasebnem otroškem varstvu ter krepitvijo zmogljivosti javnega otroškega
varstva.
5.           Zagotovi naj izvajanje
protikorupcijske strategije za obdobje 2013–2014. Sprejme naj zakon o javnih
uslužbencih, ki bi moral zagotoviti stabilno, učinkovito in strokovno
javno upravo. Izboljša naj upravljanje sredstev EU za programsko
obdobje 2014–2020. Okrepi naj zmogljivost za izvajanje javnih razpisov na
lokalni in regionalni ravni.
6.           Vzpostavi naj celovit okvir
ocenjevanja za obvezno šolanje in sprejme ciljno usmerjene ukrepe za podporo
šolam s slabšo uvrstitvijo glede na učne rezultate. Sprejme naj ukrepe za
izboljšanje akreditiranja in financiranja visokega šolstva. Poveča naj
delež financiranja raziskovalnih institucij, ki temelji na rezultatih.
7.           Ob upoštevanju pregleda, ki
trenutno poteka, naj nadaljuje z reformo reguliranih poklicev, in sicer z
zmanjšanjem ali odpravo vstopnih ovir in omejitev za opravljanje nekaterih
dejavnosti, kjer niso upravičene. Sprejme naj dodatne ukrepe za
izboljšanje energetske učinkovitosti v sektorju stavb in industriji.
V Bruslju,
                                                                       Za
Svet
                                                                       Predsednik
[1]               UL L 209, 2.8.1997,
str. 1.
[2]               COM(2013) 353 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 in P7_TA(2013)0053.
[4]               Sklep Sveta 2013/208/EU z dne
22. aprila 2013.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               V skladu s členom 9(2)
Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97.


Pomembno pravno obvestilo

|

52007SC0067

Priporočilo mnenje Sveta v skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Italije, 2006-2011  /* SEK/2007/0067 končno */

	[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |Bruselj, 23.1.2007SEC(2007) 67 konč.PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Italije, 2006-2011(predložila Komisija)OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUMSplošno ozadjePakt stabilnosti in rasti, ki je začel veljati 1. julija 1998, temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje razmer za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest. Reforma Pakta iz leta 2005 je potrdila njegovo koristnost pri utrjevanju proračunske discipline, je pa poskusila okrepiti njegovo učinkovitost in gospodarsko podlago ter zavarovati dolgoročno vzdržnost javnih financ.Uredba Sveta (ES) št. 1466/97 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], ki je del Pakta stabilnosti in rasti, določa, da morajo države članice Svetu in Komisiji predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe ter njihove letne dopolnitve (države članice, ki so že sprejele enotno valuto, predložijo programe stabilnosti ali njihove dopolnitve, države članice, ki je še niso sprejele, predložijo konvergenčne programe oziroma njihove dopolnitve). Prvi program stabilnosti Italije je bil predložen decembra 1998. V skladu z Uredbo je Svet na podlagi priporočila Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom zadeve podal mnenje 8. februarja 1999. V skladu z istim postopkom Komisija oceni dopolnitve programov stabilnosti in konvergenčnih programov, preuči jih prej navedeni odbor, po potrebi pa jih preuči še Svet.Ozadje ocene novih programovKomisija je preučila najnovejšo dopolnitev programa stabilnosti Italije, predloženo 4. decembra 2006, in sprejela priporočilo za zadevno mnenje Sveta (glej okvir z glavnimi točkami ocene).Kot ozadje za oceno proračunske strategije v novem programu stabilnosti naslednji odstavki povzemajo:1.  gospodarsko in proračunsko uspešnost zadnjih desetih let,2.  stanje države pri korektivnem delu Pakta stabilnosti in rasti (postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem),3.  najnovejšo oceno stanja države pri preventivnem delu Pakta stabilnosti in rasti (povzetek mnenja Sveta o predhodni dopolnitvi programa stabilnosti) in4.  oceno Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006.Nedavna ekonomska in proračunska uspešnostRazloge za slabo gospodarsko rast v Italiji v zadnjem desetletju je mogoče iskati predvsem v strukturnih pomanjkljivostih, ki zavirajo proizvodnjo in povzročajo izgubo zunanje konkurence. Realna stopnja rasti BDP je bila pod povprečjem evroobmočja od sredine 90-ih let in ocenjuje se, da bo potencialna rast padla od čez 2 %, kot je bila v zgodnjih 90-ih, na 1,25 % po letu 2000. Kljub šibki rasti je inflacija ostala do leta 2005 nekaj višja, kot je povprečje v evroobmočju. Nasprotno temu pa je Italija ena od redkih držav, ki se lahko pohvali z močno rastjo zaposlovanja od začetka stoletja in njena stopnja brezposelnosti je bistveno upadla. Čeprav še bo morala Italija veliko narediti za to, da bo dosegla povprečje EU v smislu stopnje zaposlenosti, pa nenavadna kombinacija dinamične rasti zaposlovanja in šibke rasti BDP-ja kaže na problem produktivnosti te države. S stališča javnih financ je javnofinančni primanjkljaj od leta 2003 nad 3 % referenčne vrednosti iz Pogodbe in razmerje med javnim dolgom in BDP ostaja zelo visoko ter se je spet začelo povečevati leta 2005, in sicer na 106,6 % BDP. Ciklično prilagojeni primarni saldo se je od leta 1998 zmanjševal in razmerje med sedanjimi primarnimi odhodki in BDP se povečuje vse od leta 2001.Postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem za ItalijoSvet je 28. julija 2005 sprejel sklep, v katerem navaja, da ima Italija čezmerni primanjkljaj po členu 104(6). Istočasno je Svet naslovil na Italijo priporočilo v skladu s členom 104(7), v katerem določa, da je treba čezmerni primanjkljaj zmanjšati do leta 2007. Italiji je bilo zlasti priporočeno, da z vso resnostjo izvede proračun za leto 2005, zmanjša strukturni primanjkljaj glede na raven iz leta 2005 za najmanj 1,6 % BDP do leta 2007, s tem da se mora vsaj polovica tega zmanjšanja opraviti leta 2006 in zagotoviti, da se zmanjša razmerje med javnim dolgom in BDP ter se z ustreznim ritmom približa referenčni vrednosti.Komisija je 22. februarja 2006 sprejela sporočilo, v katerem ugotavlja, da bi ukrepi bili v skladu s priporočilom Sveta, če bi jih Italija izvedla v celoti in učinkovito. Vsekakor pa negotovosti glede izvajanja ostajajo, zato bo potrebno nadaljnje spremljanje.Ocena v mnenju Sveta o predhodnem programuSvet je 14. marca 2006 sprejel mnenje o predhodni dopolnitvi programa stabilnosti, ki zajema obdobje 2005–2009. Svet je menil, da „je program skladen z zmanjšanjem čezmernega primanjkljaja do leta 2007, pod pogojem da se bo proračun za leto 2006 v celoti in učinkovito izvedel ter da se bodo podrobno opredelili in sprejeli nadaljnji bistveni ukrepi za leto 2007. Ob upoštevanju priporočil Sveta v skladu s členom 104(7) Pogodbe z dne 28. julija 2005 in z namenom, da se okrepi vzdržnost javnih financ, Svet poziva Italijo, da:(i) uresniči strukturna prizadevanja, predvidena v programu za leto 2006 in 2007, za verodostojno in trajnostno zmanjšanje čezmernega primanjkljaja do leta 2007;(ii) natančno določi širše ukrepe, na katerih bi temeljil potek prilagajanja v letu 2007 in zadnjih letih programa, ter zagotovi, da prilagajanje srednjeročnemu cilju ostaja v skladu z zahtevami Pakta stabilnosti in rasti;(iii) zagotovi, da se razmerje med dolgom in BDP hitreje približa 60 % referenčne vrednosti iz Pogodbe, in sicer s posvečanjem posebne pozornosti tudi ostalim dejavnikom, ne samo neto zadolževanju, ki prispevajo k spremembi stopnje dolga; in(iv) izboljša proračunski postopek s povečanjem njegove transparentnosti in učinkovitim izvajanjem preteklih in novih mehanizmov za spremljanje in kontrolo odhodkov ter poročanje o njih“.Ocena Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006Poročilo o izvajanju nacionalnega programa reform Italije, ki ga določa prenovljena lizbonska strategija za rast in delovna mesta, je bilo predloženo 19. oktobra 2006. Nacionalni program reform Italije kot ključne izzive ali prednostne naloge opredeljuje: zagotavljanje dolgoročne proračunske vzdržnosti, povečanje števila sektorjev, v katerih imajo državljani in podjetja svobodno izbiro, sprejem ukrepov za spodbujanje znanstvenih raziskav in tehnoloških inovacij, krepitev izobraževanja in usposabljanja, nadgradnja infrastrukture, varstvo okolja.Ocena Komisije o navedenem programu (sprejeta kot del letnega poročila o napredku[2] iz decembra 2006) je pokazala, da predstavlja v primerjavi z lanskim nacionalnim programom reform izvedbeno poročilo Italije jasnejšo strategijo, ki zajema vsa področja politike ter sinergije med njimi in je zato veliko bolj ambiciozno. Največji napredek je zabeležen na mikroekonomskem področju. Predlagane strategije in ukrepi na makroekonomskem področju so na splošno primerni, toda bistveno je, da se izvedejo. Politiko zaposlovanja je treba na določenih ključnih področjih okrepiti.Glede na ugotovljene prednosti in šibkosti se Italiji priporoča, da sprejme ukrepe na področju: dolgoročne vzdržnost javnih financ, konkurenčnosti na trgih s proizvodi in storitvami, regionalnimi razlikami v zaposlovanju in vseživljenjskim učenjem in izobraževanjem.Okvir: Glavne točke za oceno Kot določa člen 5(1) (za programe stabilnosti) in člen 9(1) (za konvergenčne programe) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97, ocena upošteva naslednje točke: ali so ekonomske predpostavke, na katerih temelji program, verjetne; srednjeročni proračunski cilj, ki ga je predložila država članica, in ali so prilagoditvene poti za njegovo dosego ustrezne; ali ukrepi, sprejeti in/ali predlagani za upoštevanje teh prilagoditvenih poti, zadoščajo za uresničitev srednjeročnega cilja v okviru konjunkturnega cikla; ali so pri oceni prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja prizadevanja za usklajevanje večja v času dobrih gospodarskih razmer, medtem ko so lahko prizadevanja v času slabih gospodarskih razmer manjša, in ali si za države članice euroobmočja in MDT II zadevna država članica prizadeva za letno izboljšanje svojega proračunskega stanja, iz katerega so izločeni vplivi konjunkture ter enkratnih in začasnih ukrepov, z 0,5 % BDP kot merilom za dosego srednjeročnega proračunskega cilja; izvajanje večjih strukturnih reform, ki imajo neposredne dolgoročne učinke na prihranek pri izdatkih (vključno s spodbujanjem potencialne rasti) in torej preverljiv učinek na dolgoročno vzdržnost javnih financ (pod pogojem, da se glede referenčne vrednosti 3 % BDP ohrani ustrezna varnostna meja in se pričakuje vrnitev proračunskega stanja v programskem obdobju na srednjeročni proračunski cilj), in sicer pri določanju prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki ga še niso dosegle) ali pri odobritvi začasnega odklona od srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki so ga dosegle), pri tem pa se nameni posebna pozornost pokojninskim reformam, ki uvajajo večstebrni sistem, ki vključuje obvezen, v celoti naložbeni pokojninski steber; ali so ekonomske politike zadevne države članice skladne s širšimi smernicami ekonomskih politik. Verjetnost makroekonomskih predpostavk programa se oceni glede na napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 in tudi z uporabo skupno dogovorjene metodologije za ocenjevanje potencialnih rezultatov in ciklično prilagojenih saldov. Skladnost s širšimi smernicami ekonomskih politik se oceni na podlagi širših smernic ekonomskih politik na področju javnih financ, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Pri oceni se preučijo tudi: razvoj deleža dolga in obeti za dolgoročno vzdržnost javnih financ, ki jim je treba posvečati „zadostno pozornost pri nadzoru proračunskih stanj“ v skladu s poročilom Sveta z dne 20. marca 2005 o „Izboljšanju izvajanja Pakta stabilnosti in rasti“. Sporočilo Komisije z dne 12. oktobra 2006 določa pristop k oceni dolgoročne vzdržnosti javnih financ[3]; stopnja integracije z nacionalnim programom reform, ki ga predložijo države članice v skladu z lizbonsko strategijo za rast in delovna mesta. V spremni opombi Evropskemu svetu z dne 7. junija 2005 o širših smernicah ekonomskih politik za obdobje 2005–2008 je Svet Ecofin navedel, da morajo biti nacionalni programi reform skladni s programi stabilnosti in konvergenčnimi programi; skladnost s kodeksom ravnanja[4], ki med drugim določa skupno strukturo in vrsto razpredelnic s podatki za programe stabilnosti in konvergenčne programe. |-  PriporočiloMNENJE SVETAv skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Italije, 2006-2011SVET EVROPSKE UNIJE JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[5] in zlasti člena 5(3) Uredbe,ob upoštevanju priporočila Komisije,po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom –PODAL NASLEDNJE MNENJE:5.  Svet je [27. februarja 2007] proučil dopolnitev programa stabilnosti Italije, ki obravnava obdobje 2006–2011.6.  Makroekonomski scenarij, ki podpira program, predvideva, da bo realna rast BDP v začetku upadla, in sicer z 1,6 % v letu 2006 na 1,3 % v letu 2007. Nato se bo gospodarska rast postopoma popravila, tako da bo dosegla 1,7 % leta 2011. Zdi se, da ta scenarij, ocenjen na podlagi trenutno razpoložljivih podatkov, temelji na uresničljivih predpostavkah o rasti. Napovedi v programu glede inflacije so za zadnja leta nekoliko manj optimistične.7.  Dopolnjen program stabilnosti za 2006 napoveduje primanjkljaj za leto 2006 v višini 5,7 % BDP[6]. To je v nasprotju z napovedjo Komisije iz jeseni 2006, ki predvideva primanjkljaj v višini 4,7 % BDP. Scenarij Komisije ne upošteva 0,9 % primanjkljaja BDP zaradi odpisa dolga železniškega podjetja, povezanega s projektom železnice visoke hitrosti ( Ferrovie dello Stato – RFI/TAV [7] ), po odločbi, sprejeti v končni fazi proračunskega postopka . Službe Komisije so v jesenski napovedi predvidele javnofinančni primanjkljaj nad 3,5 % BDP, kot je bil objavljen v zadnji dopolnitvi programa stabilnosti. Razlika 1,2 % BDP v bistvu nastane zaradi različnega učinka enkratnih ukrepov (0,8 % BDP) in stalnega negativnega vpliva sodbe Evropskega sodišča glede DDV na službena vozila (okrog 0,4 % BDP).8.  Proračunska strategija v programu stremi k zmanjšanju čezmernega primanjkljaja v letu 2007 (načrtuje se, da se bo primanjkljaj zmanjšal na 2,8 % BDP). Zato se bo javnofinančni saldo v programskem obdobju še naprej enakomerno izboljševal, tako da bo leta 2011 dosegel pozitivno stanje 0,1 % BDP. Primarni saldo se bo izboljšal z -0.9 % BDP v letu 20066 na 5 % v letu 2011. Do leta 2007 prilagoditev temelji večinoma na prihodkih, ki izhajajo iz dodatnega neposrednega obdavčenja in socialnih prispevkov. Po letu 2007 pa zadevne informacije vsebujejo le obseg zmanjšanja, ki je potreben za doseganje proračunskih ciljev glede na trende. V primerjavi s prejšnjim programom so cilji za leto 2007 v večini enaki kljub manj ugodnim makroekonomskim razmeram, toda zaradi veliko višje začetne točke primanjkljaja v letu 2006 je prilagoditev za leto 2007 veliko višja.9.  V programskem obdobju se za strukturni saldo (tj. ciklično prilagojeni proračunski saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov), izračunan v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo, načrtuje izboljšanje primanjkljaja od približno 4 % BDP v letu 2006 na več kot 0,25 % na koncu programskega obdobja (2011). V tem programu stabilnosti, tako kot tudi v prejšnjem, je srednjeročni cilj za proračunsko stanje uravnotežen proračun v strukturnem smislu, ki ga se s programom želi doseči do leta 2010. Prejšnja dopolnitev programa ni predvidevala, da bo dosežen srednjeročni cilj v programskem obdobju (ki se konča leta 2009). Ker srednjeročni cilj presega najnižje merilo (primanjkljaj, ocenjen v višini okoli 1,5 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve za preprečitev pojava čezmernega primanjkljaja. Srednjeročni cilj programa je v obsegu, določenem za države članice euroobmočja in MDT II v Paktu stabilnosti in rasti ter kodeksu ravnanja ter ustrezno odraža delež dolga in dolgoročno povprečno rast.10.  Proračunski rezultat bi lahko bil boljši od predvidenega v programu iz leta 2006 ter slabši od napovedanega v programu po letu 2007. Za leto 2007 so tveganja za proračunske napovedi v programu na splošno videti uravnotežena. Ob upoštevanju razvoja denarnih tokov bi lahko bil primanjkljaj za leto 2006 manjši od predvidenega, ki je v višini 5,7 % BDP, kar bi pomenilo ugodnejši osnovni učinek od napovedanega za leto 2007. Toda z učinkovitostjo večih ukrepov, vključenih v proračun za leto 2007, so povezana večja tveganja. Ogrožanje javnih financ v srednjeročnem obdobju ni izključeno in je zlasti posledica ponavljajočih se prekoračitev v odhodkih za zdravstveno varstvo. Poleg tega po letu 2007 ni danih nobenih podrobnosti glede strategije prilagajanja, kar povečuje tveganja v zvezi z načrtovano proračunsko konsolidacijo.11.  Glede na to oceno tveganja je videti, da bo proračunska naravnanost v programu v skladu z zmanjšanjem čezmernega primanjkljaja do leta 2007, kot je to priporočil Svet, pod pogojem da se proračunski ukrepi izvajajo učinkovito in v celoti. Na splošno tveganja odpadejo na strukturno prilagoditev, predvideno na 1,25 % BDP v letu 2007. Toda razpoložljivi podatki, ki kažejo na strukturno prilagoditev, ki je v letu 2006 boljša od načrtovane (0,25 % BDP), bi lahko pomenili boljši prenos naprej v leto 2007. Proračunska naravnanost v programu morda ne bo zagotovila zadostne varnostne rezerve, da se pred 2010 prepreči prekoračitev praga primanjkljaja v višini 3 % BDP ob običajnih makroekonomskih nihanjih. Poleg tega morda tudi ne bo dovolj, da bi se dosegel srednjeročni cilj v programskem obdobju, kot je predvideno v programu. Ritem prilagoditve za doseganje srednjeročnega cilja programa v letih po zmanjšanju čezmernega primanjkljaja je na splošno skladen s Paktom stabilnosti in rasti, ki opredeljuje, da mora za države članice euroobmočja in MDT II merilo za letno izboljšanje strukturnega salda znašati 0,5 % BDP ter da mora biti prilagoditev višja v obdobju ugodnih gospodarskih razmer in bi lahko bila nižja v obdobju slabih gospodarskih razmer.12.  Uradno se ocenjuje, da je bruto javni dolg v letu 2006 dosegel 107,6 % BDP, kar je precej nad referenčno vrednostjo iz Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. V programu je napovedano, da se bo stopnja javnega dolga v letu 2011 postopoma zmanjšala na približno 98 % BDP. Razvoj javnega dolga bo zaradi razvoja denarnih tokov verjetno nekoliko bolj ugoden od napovedanega v programu iz 2006. Tveganja za predvideni razvoj deleža dolga se na splošno zdijo za leto 2007 uravnotežena. Po letu 2007 pa pomanjkanje podrobnih podatkov glede strategije prilagajanja povečuje tveganja v zvezi z načrtovanim zmanjšanjem dolga. Glede na to oceno tveganja se zdi, da se v programskem obdobju delež dolga ne bo približeval dovolj hitro referenčni vrednosti.13.  Dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva v Italiji je manjši od povprečja EU, odhodki za pokojnine se višajo bolj omejeno, kot je povprečje v EU, in sicer zaradi sprejetih pokojninskih reform, ob predpostavki, da se bodo te reforme v celoti izvedle, vključno z načrtovano periodično aktuarsko prilagoditvijo v skladu s pričakovano življenjsko dobo. Povečanje stopnje zaposlenosti, zlasti starejših delavcev, bi izboljšalo pokojnine delavcev v prihodnosti in prispevalo k uspehu pokojninskih reform. Začetno proračunsko stanje, čeprav je nekaj boljše od tistega iz leta 2005, predstavlja tveganje glede vzdržnosti javnih financ, še preden se sploh upošteva dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva. Poleg tega je trenutna stopnja bruto javnega dolga precej nad referenčno vrednostjo iz Pogodbe in njeno zmanjšanje bi zahtevalo velike primarne presežke, ki bi se dosegali in vzdrževali na dolgi rok. Na splošno je Italija izpostavljena srednjemu tveganju, kar zadeva vzdržnost javnih financ.14.  Program stabilnosti vsebuje kvalitativno oceno splošnega učinka poročila o izvajanju nacionalnega programa reform iz oktobra 2006 v okviru srednjeročne davčne strategije. Poleg tega zagotavlja nekatere informacije glede neposrednih proračunskih stroškov ali prihrankov bistvenih reform, ki so predvidene v nacionalnem programu reform, in zdi se, da proračunske napovedi upoštevajo učinek na javne finance, ki ga imajo vsi ukrepi, navedeni v nacionalnem programu reform. Ukrepi na področju javnih financ, predvideni v programu stabilnosti, so skladni z ukrepi, predvidenimi v nacionalnem programu reform. Oba programa zlasti obravnavata vprašanje proračunske vzdržnosti in predvidevata znižanje obveznih dajatev na prihodke od dela v obdobju 2007–2008.15.  Proračunska strategija v programu je na splošno skladna s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008.16.  Kar zadeva zahtevo po podatkih, določeno v kodeksu ravnanja za programe stabilnosti in konvergenčne programe, vsebuje program nekatere pomanjkljivosti glede obveznih in neobveznih podatkov[8].Splošni zaključek je, da je program večinoma v skladu z zmanjšanjem preseženega primanjkljaja do leta 2007, pod pogojem da se proračun za leto 2007 izvede učinkovito in v celoti. Po letu 2007 je načrtovana prilagoditev v skladu z zahtevami Pakta stabilnosti in rasti ter bo omogočila uresničitev srednjeročnega cilja do konca programskega obdobja. O strategiji prilagajanja ni podanih nobenih podrobnih podatkov, kar samo po sebi predstavlja tveganje glede doseganja proračunskih ciljev po letu 2007 ter ovira pravilno oceno konsolidacijske strategije.Ob upoštevanju zgornje ocene in priporočila v skladu s členom 104(7) z dne 28. julija 2005, se Italijo poziva, da:(i) uresniči načrtovano proračunsko konsolidacijo v letu 2007 in zmanjša čezmerni primanjkljaj v skladu s priporočilom Sveta v skladu s členom 104(7);(ii) zagotovi, da se čezmerni primanjkljaj zniža, da se ustrezno napreduje k srednjeročnemu cilju in se ga doseže do konca programskega obdobja ter se zagotovi, da se razmerje med javnim dolgom in BDP ustrezno zmanjša;(iii) ob upoštevanju visoke ravni dolga v celoti izvede in sprejme pokojninske reforme, da se izogne bistvenim povečanjem odhodkov, povezanih s staranjem prebivalstva; in(iv) izboljša proračunski postopek s povečanjem transparentnosti, natančno določitvijo proračunske strategije za daljše časovno obdobje ter učinkovitim izvajanjem mehanizmov za spremljanje in kontrolo odhodkov, zlasti tistih v zvezi z zdravstvenim varstvom.Italijo se prav tako poziva, da izboljša izpolnjevanje obveznosti glede zahteve podatkov iz kodeksa ravnanja.Primerjava ključnih makroekonomskih in proračunskih projekcij2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |Realni BDP (spremembe v %) | PS dec. 2006 | 0,0 | 1,6 | 1,3 | 1,5 | 1,6 | 1,7 | 1,7 |COM nov. 2006 | 0,0 | 1,7 | 1,4 | 1,4 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 2005 | 0,0 | 1,5 | 1,5 | 1,7 | 1,8 | ni podatkov | ni podatkov |Inflacija po HICP(%) | PS dec. 2006 | 2,2 | 2,2 | 2,1 | 1,7 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |COM nov. 2006 | 2,2 | 2,3 | 2,0 | 1,9 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 2005 | 2,3 | 2,3 | 2,2 | 2,0 | 2,0 | ni podatkov | ni podatkov |Proizvodna vrzel (v % potencialnega BDP) | PS dec. 20061 | -1,3 | -0,9 | -0,9 | -0,8 | -0,7 | -0,5 | -0,5 |COM nov. 20065 | -1,4 | -1,0 | -1,0 | -1,1 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 20051 | -1,5 | -1,2 | -1,0 | -0,8 | -0,6 | ni podatkov | ni podatkov |Javnofinančni saldo (v % BDP) | PS dec. 20067 | -4,1 | -5,7 | -2,8 | -2,2 | -1,5 | -0,7 | 0,1 |COM nov. 2006 | -4,1 | -4,7 | -2,9 | -3,1 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 2005 | -4,3 | -3,5 | -2,8 | -2,1 | -1,5 | ni podatkov | ni podatkov |Primarni saldo6 (v % BDP) | PS dec. 20067 | 0,7 | -0,9 | 2,2 | 2,8 | 3,4 | 4,2 | 5,0 |COM nov. 2006 | 0,5 | -0,1 | 1,8 | 1,7 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 2005 | 0,6 | 1,3 | 1,9 | 2,6 | 3,2 | ni podatkov | ni podatkov |Ciklično prilagojeni saldo (v % BDP) | PS dec. 20061 7 | -3,5 | -5,3 | -2,3 | -1,8 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |COM nov. 2006 | -3,4 | -4,1 | -2,4 | -2,5 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 20051 | -3,5 | -2,9 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | ni podatkov | ni podatkov |Strukturni saldo2 (v % BDP) | PS dec. 20061 3 | -4,0 | -3,9 | -2,5 | -1,9 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |COM nov. 20064 | -3,9 | -3,6 | -2,5 | -2,6 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 20051 | -4,1 | -3,2 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | ni podatkov | ni podatkov |Bruto javni dolg (v % BDP) | PS dec. 2006 | 106,6 | 107,6 | 106,9 | 105,4 | 103,5 | 100,7 | 97,8 |COM nov. 2006 | 106,6 | 107,2 | 105,9 | 105,7 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |PS dec. 2005 | 108,5 | 108,0 | 106,1 | 104,4 | 101,7 | ni podatkov | ni podatkov |Opombe: 1 Izračuni služb Komisije na podlagi podatkov iz programa. 2 Ciklično prilagojeni saldo (kot v prejšnjih vrsticah) brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov. 3Enkratni in drugi začasni ukrepi iz programa (0,5 % BDP v letu 2005 ter 0,1 % v letu 2007 in 2008; zmanjševanje primanjkljaja. V letu 2006 1,4 % BDP, povečanje primanjkljaja). 4Enkratni in drugi začasni ukrepi iz napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (0,5 % BDP v letu 2005 ter 0,1% v letu 2007 in 2008; zmanjševanje primanjkljaja V letu 2006 0,5 % BDP, povečanje primanjkljaja). 5 Na podlagi ocenjene potencialne rasti v višini 1,2 %, 1,3 %, 1,4 % in 1,5% v tem zaporedju v obdobju 2005–2008. 6Podatki o primarnem saldu iz programa in napovedi služb Komisije niso neposredno primerljivi zaradi različne obravnave FISIM. Podatki iz programa se ravnajo po opredelitvah iz kodeksa ravnanja. Podatki Komisije glede primarnega salda so primerljivi s podatki iz programa, če se jih prilagodi za približno +0,2 % BDP. 7 Proračunski podatki v programu za leto 2006 so bili spremenjeni zaradi vključitve 0,9 % BDP odhodkov zaradi odpisa s strani države dolga železniškega podjetja, ki je nastal zaradi projekta visoke hitrosti, kot je bilo objavljeno v programu stabilnosti in odobreno s končno spremembo Zakona o proračunu iz leta 2007. Vir: Program stabilnosti (PS); gospodarske napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (COM); izračuni služb Komisije. |[1] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Sporočilo Komisije spomladanskemu zasedanju Evropskega sveta, „Izvajanje prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta – Leto uresničevanja“, 12.12.2006, COM(2006) 816.[3] Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Dolgoročna vzdržnost javnih financ v EU“, 12.10.2006, COM(2006) 574 konč. in Generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve pri Evropski komisiji (2006), „The long-term sustainability of public finances in the European Union“, European Economy št. 4/2006.[4] „Posebnosti izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernice za obliko in vsebino programov stabilnosti in konvergence “, ki jih je 11. oktobra 2005 potrdil Svet Ecofin.[5] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Razpredelnice v programu stabilnosti iz 2006 ne upoštevajo povečanje izrednih javnih odhodkov za 0,9 % BDP zaradi odpisa dolga železniškega podjetja, na katerega se nanaša besedilo programa. Dodatni odhodek vodi do ciljnega primanjkljaja za leto 2006, ki je 5,7 % BDP, v nasprotju s 4,8 % iz razpredelnic, in prav tako vpliva na ostale proračunske podatke.[7] Po odločbi Eurostata z dne 23. maja 2005 (glej Eurostat News Release št. 65/2005) je bil ta dolg železniškega podjetja že vpisan kot obveznost države, zato odločba vlade nima vpliva na ta dolg.[8] Zlasti ni razčlenitve proračuna, ki bi bila v skladu s ciljnimi primanjkljaji za leta 2008–2011.


title: Priporočilo Sveta z dne 9. julija 2013 v zvezi z nacionalnim programom reform Poljske za leto 2013 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Poljske za obdobje 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/63

      PRIPOROČILO SVETA

   z dne 9. julija 2013
   v zvezi z nacionalnim programom reform Poljske za leto 2013 in mnenje Sveta o konvergenčnem programu Poljske za obdobje 2012–2016
   2013/C 217/16
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti členov 121(2) in 148(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 9(2) Uredbe,
   ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
   ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
   ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
   ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Evropski svet je 26. marca 2010 potrdil predlog Komisije, da začne izvajati novo strategijo za delovna mesta in rast Evropa 2020, ki temelji na okrepljenem usklajevanju ekonomskih politik ter se osredotoča na ključna področja, na katerih je potrebno ukrepanje za povečanje potenciala Evrope za trajnostno rast in konkurenčnost.

               (2)

               Svet je 13. julija 2010 sprejel priporočilo o širših smernicah za ekonomske politike držav članic in Unije (2010–2014) ter 21. oktobra 2010 sklep o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (2), ki skupaj tvorita integrirane smernice. Države članice so bile pozvane, naj integrirane smernice upoštevajo v nacionalnih ekonomskih politikah in politikah zaposlovanja.

               (3)

               Voditelji držav oziroma vlad držav članic so 29. junija 2012 sprejeli Pakt za rast in delovna mesta, ki z uporabo vseh razpoložljivih vzvodov, instrumentov in politik zagotavlja skladen okvir za ukrepanje na nacionalni ravni, ravni EU in ravni euroobmočja. Odločili so se, da morajo biti ukrepi sprejeti na ravni držav članic, in zlasti izrazili polno zavezanost k doseganju ciljev strategije Evropa 2020 ter izvajanju priporočil za posamezne države.

               (4)

               Svet je 10. julija 2012 sprejel priporočilo (3) v zvezi z nacionalnim programom reform Poljske za leto 2012 in dal mnenje o poljskem konvergenčnem programu za obdobje 2012–2015.

               (5)

               Komisija je 28. novembra 2012 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2013. Poleg tega je 28. novembra 2012 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (4) sprejela poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem Poljska ni bila opredeljena kot ena od držav članic, za katero je treba opraviti poglobljen pregled.

               (6)

               Evropski parlament je v skladu z Uredbo (ES) št. 1466/97 ustrezno sodeloval v evropskem semestru in 7. februarja 2013 sprejel resolucijo o zaposlovanju in socialnih vidikih v letnem pregledu rasti 2013 in resolucijo o prispevku k letnemu pregledu rasti 2013.

               (7)

               Evropski svet je 14. marca 2013 potrdil prednostne naloge za zagotavljanje finančne stabilnosti, fiskalne konsolidacije in ukrepanja za spodbujanje rasti. Poudaril je potrebo po doseganju diferencirane, rasti prijazne fiskalne konsolidacije, vrnitvi k normalnim posojilnim pogojem v gospodarstvu, spodbujanju rasti in konkurenčnosti, odpravljanju brezposelnosti in socialnih posledic krize ter modernizaciji javne uprave.

               (8)

               Poljska je 30. aprila 2013 predložila nacionalni program reform za leto 2013 in konvergenčni program za obdobje 2012–2016. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

               (9)

               Poljska je v obdobju 2011–2012 sprejela obsežne ukrepe za konsolidacijo v skladu s priporočilom Sveta. Vendar pa ji zaradi poslabšanja mednarodnih gospodarskih razmer ni uspelo odpraviti čezmernega primanjkljaja do predpisanega roka in bo za to potrebovala več časa. Na podlagi ocene konvergenčnega programa v skladu z Uredbo (ES) št. 1466/97 Svet meni, da je makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo proračunske napovedi v programu, optimističen. V primerjavi z napovedjo služb Komisije iz pomladi 2013 je namreč v programu zlasti napovedana večja rast zasebne potrošnje in zasebnih naložb, kar naj bi na splošno prispevalo k višji stopnji rasti leta 2013 (1,5 % v primerjavi z 1,1 % iz napovedi Komisije). Cilj proračunske strategije, opisane v konvergenčnem programu, je zmanjšati primanjkljaj na 3,5 % BDP do leta 2013 (tj. leto po prvotnemu roku, določenem v okviru postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem) ter doseči srednjeročni proračunski cilj do leta 2016. Vendar pa je v programu napovedano zmanjšanje nominalnega primanjkljaja pod 3 % BDP šele za leto 2015. Glede na preveč optimistično napoved rasti in projekcije prihodkov Svet meni, da fiskalni napor, ki ga načrtujejo poljski organi, ne zadostuje za dejansko odpravo čezmernega primanjkljaja do leta 2013, če letos ne bodo izvedli pomembnih dodatnih ukrepov za okrepitev napora. Konvergenčni program temelji na optimističnemu scenariju in ne vsebuje dovolj podrobno opredeljenih ukrepov, da bi verodostojno zagotavljal odpravo primanjkljaja najpozneje do leta 2014. Zato so za leti 2013 in 2014 potrebna dodatna prizadevanja na podlagi podrobno opredeljenih ukrepov.
               Poljski organi so premalo izkoristili obdobje rasti pred nastopom krize, ko bi lahko prenovili strukturo javne porabe in večji delež sredstev namenili odhodkom, ki spodbujajo rast. V konvergenčnem programu je potrjen prejšnji srednjeročni proračunski cilj v višini –1 % BDP, ki odraža cilje Pakta. Glede na (ponovno izračunan) strukturni primanjkljaj srednjeročni proračunski cilj ne bo dosežen do leta 2016, kakor je predvideno v konvergenčnem programu, ker načrtovano letno približevanje temu cilju v višini 0,3 % BDP (v strukturnem smislu) leta 2015 in 0,7 % BDP leta 2016 ne zadostuje. Stopnja rasti izdatkov v sektorju države ob upoštevanju diskrecijskih ukrepov na strani prihodkov je v celotnem obdobju programa skladna z referenčno vrednostjo iz Pakta za stabilnost in rast. Dodatna prizadevanja in spremembe strukture prilagoditve bodo morda potrebni tudi v zadnjih letih obdobja konvergenčega programa, saj je napredek pri doseganju srednjeročnega proračunskega cilja odvisen predvsem od občutnega zmanjševanja izdatkov za javne naložbe in ni ustrezno podprt s podrobno opredeljenimi ukrepi. Dolg širšega sektorja države naj bi ostal pod 60 % BDP do konca programskega obdobja. Po napovedih poljskih organov naj bi se delež dolga do leta 2014/2015 gibal večinoma rahlo nad 55,5 % BDP (in nato leta 2016 zmanjšal), Komisija pa ob upoštevanju možnih tveganj v zvezi z načrti za konsolidacijo in dejavniki, ki naj bi prispevali k zmanjšanju dolga, pričakuje, da se bo leta 2014 povečal na približno 59 % BDP. Z vidika preprečevanja davčnih utaj je še naprej ključno izpolnjevanje davčnih obveznosti, za kar bi bilo treba zmanjšati upravno obremenitev davkoplačevalcev in povečati učinkovitost delovanja davčne uprave. Da bi bila strategija fiskalne konsolidacije uspešna, morajo fiskalno konsolidacijo spremljati obsežne strukturne reforme.

               (10)

               Majhen delež odhodkov, ki spodbujajo rast (tj. za izobraževanje, raziskave in inovacije) ter upadanje javnih naložb ovirata dolgoročne možnosti za rast. Za zdravstveni sektor na Poljskem sta značilna omejen dostop do oskrbe in stroškovna neučinkovitost. Zaradi staranja prebivalstva se bodo izdatki za zdravstveno varstvo v srednje- in dolgoročnem obdobju občutno povečali, s tem pa tudi pritisk na javne finance. Sistem zdravstvenega varstva bi bilo mogoče izboljšati s krepitvijo osnovne zdravstvene oskrbe in sistemov napotitve ter izrabo potenciala za večjo stroškovno učinkovitost v bolnišnični oskrbi.

               (11)

               Vlada še ni uvedla stalnega izdatkovnega fiskalnega pravila v skladu z evropskim sistemom računov (ESR). Prav tako Poljska ni napredovala pri srednjeročnem načrtovanju in izboljševanju usklajevanja v proračunskem postopku med različnimi vladnimi ravnmi.

               (12)

               Vse večja brezposelnost med mladimi je večinoma posledica nezadostne usklajenosti med rezultati izobraževanja in potrebami trga dela. Izvajajo se reforme izobraževalnih sistemov, s katerimi naj bi se odpravilo neskladje med znanji in spretnostmi iskalcev zaposlitve ter znanji in spretnostmi, ki se zahtevajo za razpisana delovna mesta, vendar pa je treba povečati tudi možnosti za vajeništvo in učenje ob delu, okrepiti sodelovanje med izobraževalnimi ustanovami in delodajalci ter povečati kakovost poučevanja. Izvajanje pobude „jamstvo za mlade“, ki bi nadgradila sedanja prizadevanja, bi mladim pomagalo pri iskanju zaposlitve. Delež odraslih, vključenih v vseživljenjsko učenje, je še naprej zelo majhen in strategija o vseživljenjskem učenju še ni bila sprejeta.

               (13)

               Na področju zgodnjega otroškega varstva so bila vladna prizadevanja osredotočena na izvedbo programa za majhne otroke. Posledično se je število vrtcev v zadnjih dveh letih skoraj podvojilo, vendar je relativno gledano njihovo število še vedno zelo majhno in ne zadostuje povpraševanju. Poljska je sprejela zgolj nekatere manjše ukrepe za obravnavo razširjene prakse zaposlovanja za določen čas. Poljska zaseda tretje mesto v Uniji po deležu tistih, ki niso po lastni izbiri zaposleni po pogodbi za določen čas, zlasti v starostni skupini 15–24 let. Pogodbe za določen čas se pogosto opravičujejo kot instrument, ki naj bi brezposelnim pomagal vstopiti na trg dela in pozneje skleniti pogodbo za nedoločen čas, vendar pa se pri večini delavcev na Poljskem to ne zgodi. Ravno nasprotno, videti je, da razširjena uporaba takih pogodb negativno vpliva na kakovost človeškega kapitala in produktivnost, saj imajo zaposleni za določen čas običajno manj možnosti za poklicno usposabljanje. Prav tako so plače pri pogodbah za določen čas precej nižje, kar povzroča enega najvišjih deležev revščine med zaposlenimi v Uniji. Poleg tega je zelo razširjena praksa verižnih civilnopravnih pogodb z znatno manjšimi pravicami iz naslova socialnega varstva. V skladu z vladnim poročilom „Mladi 2011“ je več kot 50 % mladih delavcev zaposlenih po takšnih pogodbah.

               (14)

               Za Poljsko so značilne nizke stopnje zaposlenosti med starejšimi delavci. Možnosti predčasne upokojitve so bile sicer zelo omejene in izvedena je bila splošna pokojninska reforma, vendar posebna pokojninska ureditev za rudarje še ni bila ukinjena. Poleg tega sistem socialnega zavarovanja za kmete (KRUS) spodbuja male kmete, da ostajajo v kmetijskem sektorju predvsem zaradi dejstva, da sistem ne omogoča natančnega sledenja dohodkom posameznih kmetov. To povzroča prikrito brezposelnost na podeželju, zavira rast produktivnosti ter preprečuje regionalno in sektorsko mobilnost delovne sile.

               (15)

               Poljska se uvršča med države članice z najnižjo ravnjo izdatkov za raziskave in razvoj, pri splošnih kazalnikih inovativnosti pa je med državami z najslabšimi rezultati. Na splošno so njeni izdatki za raziskave in razvoj leta 2011 predstavljali 0,77 % BDP, kar jo uvršča med države z najnižjim deležem v Uniji. Še zlasti nizek je njen delež izdatkov za raziskave in razvoj v zasebnem sektorju (0,2 % BDP leta 2011). Poljska podjetja se večinoma opirajo na absorpcijo tehnologije, tj. uporabo že obstoječih tehnologij prek investicij v osnovna sredstva. To ji je sicer omogočilo povečanje produktivnosti in gospodarske rasti, vendar se mora Poljska zdaj preusmeriti v bolj domač model, ki bi temeljil na inovacijah. Z reformami na področju znanosti in visokega šolstva se je začelo obsežno prestrukturiranje, ki naj bi spodbujalo sodelovanje med znanostjo in industrijo. Rezultati vrednotenja teh reform še niso na voljo. Potreben je bolj celosten pristop, da bi se uskladila prizadevanja na področju raziskav, inovacij in industrije ter zagotovili ustrezni instrumenti v podporo celotnemu inovacijskemu ciklu.

               (16)

               Poljska še ni v celoti izkoristila svojega velikega potenciala za povečanje energetske učinkovitosti v vseh sektorjih gospodarstva, zlasti z izolacijo stavb, taki energetski prihranki pa bi lahko spodbudili rast. Domače elektroenergetsko omrežje je še vedno prezasedeno, vendar se pripravljajo načrti za vzpostavitev zmogljivosti za povezovanje s sosednjimi trgi. Konkurenco na trgu zemeljskega plina še naprej ovirajo številni dejavniki, in sicer še niso bile dokončno odpravljene regulirane cene, največji upravljavec ima približno 97 % tržni delež na maloprodajnem in veleprodajnem trgu, 90 % uvoženega zemeljskega plina pa prihaja iz Rusije.

               (17)

               Kljub določenemu napredku Poljske na področju prometa je njena nezadostno razvita prometna infrastruktura še vedno pomembna ovira za rast. Izvajajo se večji projekti cestne infrastrukture, pri projektih za naložbe v železnico pa se še naprej pojavljajo precejšnje zamude. Zaradi izrabljene železniške infrastrukture so potrebne vedno večje naložbe, saj je samo 36 % od približno 20 000 km prog, ki se uporabljajo, v dobrem tehničnem stanju. Z vidika izkoriščanja potenciala IKT za rast Poljska kljub nedavnim prizadevanjem še vedno precej zaostaja za drugimi državami članicami. Pokritost s fiksnimi širokopasovnimi povezavami na nacionalni ravni in na podeželskih območjih je najmanjša v Uniji. Naložbe v vodovodna omrežja še vedno niso zadostne.

               (18)

               Po učinkovitosti delovanja javne uprave je Poljska pod povprečjem EU. Največje težave povzročajo nezadostna preglednost, kompleksnost davčnega sistema in stroški izpolnjevanja davčnih obveznosti, vse daljše povprečno trajanje postopkov v civilnih in gospodarskih zadevah ter dolgotrajni insolvenčni postopki in nizke stopnje izterjave. Tudi uporaba storitev e-uprave še vedno ne dosega povprečja EU. Poljska je že začela izvajati reformo za olajšanje dostopa do reguliranih poklicev, ki pa zaostaja glede na prvotno napovedani načrt.

               (19)

               V okviru evropskega semestra je Komisija izvedla obsežno analizo poljske ekonomske politike. Ocenila je nacionalni program reform in konvergenčni program. Glede na to, da je treba okrepiti splošno gospodarsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni EU v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialno-ekonomsko politiko na Poljskem, ampak tudi spoštovanje pravil in smernic EU. Njena priporočila v okviru evropskega semestra so izražena v priporočilih iz točk 1 do 7 spodaj.

               (20)

               Svet je ob upoštevanju te ocene preučil konvergenčni program, njegovo mnenje (5) pa je izraženo zlasti v priporočilu iz točke 1 spodaj –

         PRIPOROČA, da Poljska v obdobju 2013–2014 ukrepa tako, da:

               1.

               Okrepi in izvaja proračunsko strategijo za leto 2013 in pozneje na podlagi dovolj podrobno opredeljenih ukrepov za leti 2013 in 2014, da bo pravočasno in na vzdržen način odpravila čezmerni primanjkljaj do leta 2014 in dosegla fiskalni napor, določen v priporočilih Sveta v okviru postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Za trajno odpravo proračunskih neravnotežij je potrebno verodostojno izvajanje ambicioznih strukturnih reform, s katerimi bi se povečala zmožnost prilagajanja ter okrepil potencial za rast in zaposlovanje. Po odpravi čezmernega primanjkljaja nadaljuje s strukturnimi prilagoditvami, ki ji bodo omogočile dosego srednjeročnega proračunskega cilja do leta 2016. Da bi izboljšala kakovost javnih financ, čim bolj omeji zniževanje odhodkov, ki spodbujajo rast, ponovno oceni odhodkovne politike, izboljša usmerjenost socialnih politik ter poveča stroškovno učinkovitost in smotrnost porabe v zdravstvenem sektorju. Izboljša izpolnjevanje davčnih obveznosti, zlasti s povečanjem učinkovitosti delovanja davčne uprave.

               2.

               Do leta 2013 naj uzakoni stalno izdatkovno fiskalno pravilo v skladu z ESR. Sprejme ukrepe za krepitev mehanizmov letnega in srednjeročnega proračunskega usklajevanja med različnimi vladnimi ravnmi.

               3.

               Okrepi prizadevanja za zmanjšanje brezposelnosti mladih, na primer v okviru pobude „jamstvo za mlade“, poveča možnosti za vajeništvo in učenje ob delu, okrepi sodelovanje med izobraževalnimi ustanovami in delodajalci ter poveča kakovost poučevanja. Sprejme predlagano strategijo vseživljenjskega učenja. Vprašanji revščine med zaposlenimi in razdrobljenost trga dela rešuje z boljšimi prehodi iz zaposlitev za določen čas v zaposlitve za nedoločen čas ter zmanjša pretirano uporabo civilnopravnih pogodb.

               4.

               Še naprej si prizadeva povečati udeležbo žensk na trgu dela, zlasti z naložbami v cenovno dostopno in kakovostno otroško varstvo in predšolsko vzgojo ter zagotavljanjem stabilnega financiranja in usposobljenega osebja. Sprejme naj trajne ukrepe za reformo sistema KRUS, da bi se izboljšala sektorska mobilnost delovne sile. Postopoma ukine posebno pokojninsko ureditev za rudarje in slednje vključi v splošni sistem. Splošno pokojninsko reformo dopolni z ukrepi za povečanje zaposljivosti starejših delavcev, da bi se povišala povprečna starost ob izstopu iz trga dela.

               5.

               Z dodatnimi ukrepi za zagotovitev inovacijam prijaznega poslovnega okolja okrepi povezave med politikami na področju raziskav, inovacij in industrije, nadalje razvija obnovljive instrumente in davčne spodbude ter bolje usmerja obstoječe instrumente glede na različne stopnje cikla inovacij.

               6.

               Prenovi in razširi zmogljivosti za proizvodnjo energije ter poveča energetsko učinkovitost v celotni energetski verigi. Pospeši in razširi razvoj elektroenergetskega omrežja, vključno s čezmejnimi povezavami, in odpravi ovire v čezmejni izmenjavi električne energije. V sektorju plina okrepi konkurenco s postopnim odpravljanjem reguliranih cen. Poveča vlogo regulatorja železniškega trga in mu nameni večja sredstva ter nemudoma zagotovi učinkovito izvajanje projektov za naložbe v železnice. Okrepi prizadevanja za povečanje pokritosti s širokopasovnimi povezavami. Izboljša ravnanje z odpadki in gospodarjenje z vodo.

               7.

               Z dodatnimi ukrepi za izboljšanje poslovnega okolja poenostavi izvrševanje pogodb in zahteve za pridobitev gradbenega dovoljenja ter zmanjša stroške izpolnjevanja davčnih obveznosti. Sprejme in izvede načrtovane ukrepe za liberalizacijo dostopa do strokovnih storitev.

      V Bruslju, 9. julija 2013

            Za Svet

            Predsednik

         R. ŠADŽIUS

      (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

      (2)  Za leto 2013 ostajajo nespremenjene v skladu s Sklepom Sveta 2013/208/EU z dne 22. aprila 2013 o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (UL L 118, 30.4.2013, str. 21).

      (3)  UL C 219, 24.7.2012, str. 65.

      (4)  UL L 306, 23.11.2011, str. 25.

      (5)  V skladu s členom 9(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


title: Priporočilo Evropske centralne banke z dne 4. februarja 2013 Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju centralne banke Central Bank of Cyprus (ECB/2013/3)

text:
               9.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 37/1

         PRIPOROČILO EVROPSKE CENTRALNE BANKE
   z dne 4. februarja 2013
   Svetu Evropske unije o zunanjem revizorju centralne banke Central Bank of Cyprus
   (ECB/2013/3)
   2013/C 37/01
   SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –
   ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke in zlasti člena 27.1 Statuta,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Revizijo računovodskih izkazov Evropske centralne banke (ECB) in nacionalnih centralnih bank opravljajo neodvisni zunanji revizorji, ki jih priporoči Svet ECB in potrdi Svet Evropske unije.

               (2)

               Mandat sedanjih zunanjih revizorjev centralne banke Central Bank of Cyprus bo potekel po reviziji za poslovno leto 2012. Zaradi tega je treba imenovati zunanjega revizorja od poslovnega leta 2013.

               (3)

               Central Bank of Cyprus je za svojega zunanjega revizorja za poslovna leta od 2013 do 2017 izbrala družbo KPMG Limited –

         SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
   Priporoči se, da se KPMG Limited imenuje za zunanjega revizorja centralne banke Central Bank of Cyprus za poslovna leta od 2013 do 2017.

      V Frankfurtu na Majni, 4. februarja 2013

            Predsednik ECB

         Mario DRAGHI


title: Priporočilo Sveta z dne 9. junija 2009 o varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo

text:
               3.7.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 151/1

      PRIPOROČILO SVETA

   z dne 9. junija 2009
   o varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo
   2009/C 151/01
   SVET EVROPSKE UNIJE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti drugega pododstavka člena 152(4) Pogodbe,
   ob upoštevanju predloga Komisije,
   ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
   ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
   ob upoštevanju mnenja Odbora regij (3),
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Člen 152 Pogodbe določa, da mora biti dejavnost Skupnosti, ki dopolnjuje nacionalne politike, usmerjena k izboljševanju javnega zdravja, preprečevanju človekovih obolenj in odpravljanju vzrokov za ogrožanje človekovega zdravja.

               (2)

               Ocenjuje se, da v državah članicah od 8 % do 12 % hospitaliziranih pacientov med zdravljenjem utrpi varnostne zaplete (4).

               (3)

               Po ocenah Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) se pri enem hospitaliziranem pacientu od dvajsetih, tj. pri 4,1 milijona pacientov letno v EU, pojavijo okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, pri čemer zaradi njih vsako leto umre 37 000 pacientov.

               (4)

               Slaba varnost pacientov je hud problem za javno zdravstvo in velika ekonomska obremenitev za omejene zdravstvene vire. Velik del varnostnih zapletov bi bilo mogoče preprečiti, in sicer v bolnišnicah pa tudi v primarnem zdravstvu, saj se zdi, da je večino mogoče razložiti s sistemskimi vzroki.

               (5)

               To priporočilo temelji na dejavnostih v zvezi z varnostjo pacientov Svetovne zdravstvene organizacije (SZO) v okviru Svetovne zveze za varnost pacientov, Sveta Evrope in Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) ter jih dopolnjuje.

               (6)

               Skupnost s svojim Sedmim okvirnim programom za raziskave in razvoj (5) v okviru teme „Zdravje“ podpira raziskave o zdravstvenih sistemih, zlasti o kakovosti zagotavljanja zdravstvenega varstva s poudarkom na varnosti pacientov. Temu problemu je posvečena posebna pozornost tudi v okviru teme „Informacijske in komunikacijske tehnologije“.

               (7)

               Komisija v svoji beli knjigi „Skupaj za zdravje: strateški pristop EU za obdobje 2008–2013“ z dne 23. oktobra 2007 opredeljuje varnost pacientov kot področje, na katerem je treba ukrepati.

               (8)

               Podatki kažejo, da so države članice na različnih stopnjah razvoja in izvajanja učinkovitih in celovitih strategij za varnost pacientov (6). Zato je to priporočilo namenjeno oblikovanju okvira za spodbujanje razvoja politike in nadaljnjega ukrepanja v državah članicah in med njimi za obravnavo ključnih vprašanj v zvezi z varnostjo pacientov, s katerimi se spopada EU.

               (9)

               Paciente bi bilo treba informirati in okrepiti njihovo vlogo tako, da se jih vključi v proces zagotavljanja varnosti pacientov; treba bi jih bilo seznaniti z varnostnimi standardi za paciente, najboljšimi praksami in/ali vzpostavljenimi varnostnimi ukrepi ter s tem, kako najti dosegljive in razumljive informacije o sistemih pritožb in odškodnin.

               (10)

               Države članice bi morale uvesti, vzdrževati ali izboljšati sisteme celovitega poročanja in učenja, tako da bo mogoče ugotoviti obseg in vzroke varnostnih zapletov ter razviti učinkovite rešitve in posege. Varnost pacientov bi bilo treba vključiti v izobraževanje in usposabljanje delavcev v zdravstvu, ki zagotavljajo oskrbo.

               (11)

               Na ravni Skupnosti bi bilo treba zbirati primerljive in agregatne podatke zaradi uvedbe učinkovitih in preglednih programov, struktur in politik za varnost pacientov, države članice pa bi bilo treba seznanjati z najboljšimi praksami. Da bi se olajšalo medsebojno učenje, bi bilo treba v sodelovanju med državami članicami in Evropsko komisijo razviti skupno terminologijo glede varnosti pacientov in skupne kazalnike ter pri tem upoštevati delo ustreznih mednarodnih organizacij.

               (12)

               Orodja, ki uporabljajo informacijsko in komunikacijsko tehnologijo, kot so elektronske zdravstvene evidence ali elektronski recepti, lahko prispevajo k izboljšanju varnosti pacientov, na primer s sistematičnim preverjanjem morebitnega medsebojnega učinkovanja zdravil ali alergij na zdravila. S temi orodji naj bi pripomogli tudi k boljšemu razumevanju zdravil s strani njihovih uporabnikov.

               (13)

               Treba bi bilo razviti nacionalno strategijo, ki bo dopolnjevala strategije za preudarno rabo protimikrobnih sredstev (7), vgradila preventivo in obvladovanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, v nacionalne zdravstvene cilje ter si prizadevala za zmanjšanje nevarnosti okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, v zdravstvenih zavodih. Bistveno je, da se potrebna sredstva za izvajanje delov nacionalne strategije dodelijo kot del osnovnega financiranja izvajanja zdravstvenega varstva.

               (14)

               Preprečevanje in obvladovanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, bi morala biti dolgoročna strateška prednostna naloga zdravstvenih zavodov. Za doseganje v rezultate usmerjenega ravnanja in organizacijskih sprememb bi morali sodelovati delavci na vseh hierarhičnih ravneh in položajih ter opredeliti odgovornosti na vseh ravneh, organizirati podporne mehanizme in lokalna tehnična sredstva ter uvesti postopke vrednotenja.

               (15)

               Podatkov o okužbah, povezanih z zdravstveno oskrbo, ni vedno na voljo v zadostni meri, da bi v mrežah za spremljanje lahko smiselno primerjali zavode, spremljali epidemiologijo patogenov, povezanih z zdravstveno oskrbo, ter ovrednotili in usmerjali politike za preprečevanje in obvladovanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo. Zato bi bilo treba uvesti ali izboljšati sisteme spremljanja na ravni zdravstvenih zavodov ter na regionalni in nacionalni ravni.

               (16)

               Cilj držav članic bi moral biti zmanjšati število ljudi, prizadetih zaradi okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo. Da bi zmanjšali okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, bi bilo treba spodbujati zaposlovanje zdravstvenih delavcev, specializiranih za obvladovanje okužb. Poleg tega bi morale države članice in njihovi zdravstveni zavodi razmisliti o uporabi osebja za zvezo, ki bi v klinikah nudilo podporo specializiranemu osebju za obvladovanje okužb.

               (17)

               Države članice bi morale tesno sodelovati s sektorjem zdravstvene tehnologije, da bi spodbujale boljšo zasnovo v korist varnosti pacientov in s tem zmanjšale pojavljanje zapletov v zdravstveni oskrbi.

               (18)

               Za doseganje zgoraj navedenih ciljev varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, bi morale države članice zagotoviti vsestransko celovit pristop ob upoštevanju najustreznejših elementov, ki bodo dejansko vplivali na razširjenost varnostnih zapletov in obremenitev zaradi njih.

               (19)

               Pri dejavnosti Skupnosti na področju javnega zdravja se v celoti upošteva odgovornost držav članic za organizacijo in zagotavljanje zdravstvenih storitev in zdravstvenega varstva –

         PRIPOROČA DA:
   za namene tega priporočila z uporabo naslednjih opredelitev pojmov:

               „varnostni zaplet“ pomeni dogodek, ki ima škodljive posledice za pacienta;

               „škodljiva posledica“ pomeni poškodbo telesne strukture ali funkcije in/ali kakršen koli škodljiv učinek, ki izhaja iz tega;

               „okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo“ pomeni obolenja ali patologije, povezane s prisotnostjo povzročitelja okužbe ali njegovih produktov, zaradi stika z zdravstvenimi objekti in opremo ali postopki ali zaradi zdravljenja;

               „varnost pacientov“ pomeni zaščito pacienta pred nepotrebnimi ali morebitnimi škodljivimi posledicami zdravstvene oskrbe;

               „kazalnik procesa“ pomeni kazalnik, ki se nanaša na skladnost z dogovorjenimi dejavnostmi, kot so higiena rok, nadzor, standardni delovni postopki;

               „strukturni kazalnik“ pomeni kazalnik, ki se nanaša na katere koli vire, npr. delavce, infrastrukturo, odbor.

         DRŽAVE ČLANICE:
   I.   PRIPOROČILA GLEDE SPLOŠNIH ZADEV V ZVEZI Z VARNOSTJO PACIENTOV

               1.

               Podprejo uvedbo in razvoj nacionalnih politik in programov o varnosti pacientov z:

                           (a)

                           imenovanjem pristojnega organa ali organov oziroma kakršnega koli drugega pristojnega telesa ali teles, odgovornih za varnost pacientov na njihovem ozemlju;

                           (b)

                           vključitvijo varnosti pacientov kot prednostnega vprašanja v zdravstvene politike in programe na nacionalni pa tudi na regionalni in lokalni ravni;

                           (c)

                           podpiranjem razvoja varnejših in uporabnikom prijaznih sistemov, procesov in orodij, vključno z uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije;

                           (d)

                           rednim pregledovanjem in posodabljanjem varnostnih standardov in/ali najboljših praks, ki se uporabljajo v zdravstvenem varstvu na njihovem ozemlju;

                           (e)

                           spodbujanjem dejavne vloge strokovnih zdravstvenih organizacij pri varnosti pacientov;

                           (f)

                           vključevanjem posebnega pristopa za spodbujanje varnih praks, da se preprečijo najpogostejši varnostni zapleti, kot so zapleti, povezani z zdravili, okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, in zapleti med kirurškimi posegi ali po njih.

               2.

               Krepijo vpliv in vlogo pacientov ter jih obveščajo z:

                           (a)

                           vključevanjem organizacij in predstavnikov pacientov v razvoj politik in programov za varnost pacientov na vseh ustreznih ravneh;

                           (b)

                           obveščanjem pacientov o:

                                       (i)

                                       veljavnih varnostnih standardih za paciente;

                                       (ii)

                                       tveganjih, varnostnih ukrepih, ki se uporabljajo za zmanjševanje ali preprečevanje napak in škode, vključno z najboljšimi praksami, ter pravici o zavestni privolitvi v zdravljenje, da se pacientom olajšata izbira in odločanje;

                                       (iii)

                                       pritožbenih postopkih in razpoložljivih pravnih sredstvih in odškodninah ter o veljavnih pogojih;

                           (c)

                           preučitvijo možnosti razvoja ključnih kompetenc v zvezi z varnostjo pacientov, in sicer: temeljnih znanj, naravnanosti in spretnosti, potrebnih za varnejšo nego za paciente.

               3.

               Podprejo vzpostavitev ali okrepijo sisteme poročanja in učenja o varnostnih zapletih, ki ne temeljijo na obtoževanju in ki:

                           (a)

                           zagotavljajo informacije o obsegu, vrstah in vzrokih napak, varnostnih zapletov in skorajšnjih nesreč;

                           (b)

                           z oblikovanjem odkritega, pravičnega in nekaznovalnega okolja za poročanje delavce v zdravstvu spodbujajo k dejavnemu poročanju. To poročanje bi moralo biti ločeno od disciplinskih sistemov in postopkov držav članic za delavce v zdravstvu, poleg tega pa bi se morala po potrebi pojasniti pravna vprašanja v zvezi z odgovornostjo delavcev v zdravstvu;

                           (c)

                           pacientom, njihovim sorodnikom in drugim nepoklicnim negovalcem po potrebi dajejo priložnost, da poročajo o svojih izkušnjah;

                           (d)

                           dopolnjujejo druge sisteme poročanja o varnostnih zadevah, kot so farmakovigilanca in poročanje o medicinskih pripomočkih, brez podvajanja poročanja, kadar je to mogoče.

               4.

               Na ustrezni ravni spodbujajo izobraževanje in usposabljanje delavcev v zdravstvu o varnosti pacientov, in sicer:

                           (a)

                           s spodbujanjem multidisciplinarnega izobraževanja in usposabljanja o varnosti pacientov za vse zdravstvene delavce, druge delavce v zdravstvu ter ustrezne poslovodne in administrativne delavce na področju zdravja;

                           (b)

                           z vključitvijo varnosti pacientov v dodiplomsko in podiplomsko izobraževanje, usposabljanje na delovnem mestu ter stalno strokovno izpopolnjevanje zdravstvenih delavcev;

                           (c)

                           preučitvijo možnosti razvoja temeljnih kompetenc v zvezi z varnostjo pacientov, in sicer: temeljnega znanja, naravnanosti in spretnosti, potrebnih za varnejšo nego, s katerimi se seznanijo vsi delavci v zdravstvu ter ustrezni poslovodni in administrativni delavci;

                           (d)

                           informiranjem in obveščanjem vseh delavcev v zdravstvu o varnostnih standardih za paciente, tveganjih in varnostnih ukrepih za zmanjševanje ali preprečevanje napak in škode, vključno z najboljšimi praksami, ter spodbujanje njihovega vključevanja;

                           (e)

                           sodelovanjem z organizacijami, vključenimi v strokovno izobraževanje v zdravstvenem varstvu za zagotovitev, da varnost pacientov prejme ustrezno pozornost v visokošolskih študijskih programih ter v stalnem strokovnem izobraževanju in usposabljanju zdravstvenih delavcev, vključno z razvojem spretnosti, potrebnih za vodenje in uresničitev sprememb vedenja, ki so nujne za izboljšanje varnosti pacientov s spremembo sistema.

               5.

               Z medsebojnim sodelovanjem in v sodelovanju s Komisijo klasificirajo in ocenijo varnost pacientov na ravni Skupnosti, da bi:

                           (a)

                           oblikovali skupne opredelitve in terminologijo, ob upoštevanju mednarodnih standardizacijskih dejavnosti, kot so Mednarodna klasifikacija za varnost pacientov, ki jo pripravlja WHO, in dejavnosti Sveta Evrope na tem področju;

                           (b)

                           razvili zanesljive in primerljive kazalnike, ki bi jih bilo mogoče uporabiti za opredelitev problemov v zvezi z varnostjo, vrednotenje učinkovitosti posegov za izboljšanje varnosti ter lajšanje vzajemnega učenja med državami članicami. Upoštevati bi bilo treba delo, opravljeno na nacionalni ravni, in mednarodne dejavnosti, kot sta projekt OECD o kazalnikih kakovosti zdravstvenega varstva in projekt Skupnosti o zdravstvenih kazalnikih;

                           (c)

                           zbrali in izmenjali primerljive podatke in informacije o rezultatih v zvezi z varnostjo pacientov po vrsti in številu zaradi lažjega vzajemnega učenja in ozaveščenega določanja prednostnih nalog, s čimer bi državam članicam v prihodnosti pomagali pri posredovanju ustreznih kazalnikov javnosti.

               6.

               Z medsebojnim sodelovanjem in v sodelovanju s Komisijo ter ustreznimi evropskimi in mednarodnimi organizacijami izmenjavajo znanje, izkušnje in najboljše prakse o:

                           (a)

                           uvedbi učinkovitih in preglednih programov, struktur in politik za varnost pacientov, vključno s sistemi poročanja in učenja, zaradi obravnavanja varnostnih zapletov v zdravstvu;

                           (b)

                           učinkovitosti posegov in rešitev v zvezi z varnostjo pacientov na ravni zdravstvenega varstva in vrednotenju njihove prenosljivosti;

                           (c)

                           pravočasnih pomembnejših opozorilih glede varnosti pacientov.

               7.

               Razvijajo in spodbujajo raziskave o varnosti pacientov.

         II.   DODATNA PRIPOROČILA GLEDE PREPREČEVANJA IN OBVLADOVANJA OKUŽB, POVEZANIH Z ZDRAVSTVENO OSKRBO

               8.

               Na ustrezni ravni sprejmejo in izvajajo strategijo za preprečevanje in obvladovanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ki ima naslednje cilje:

                           (a)

                           izvajanje ukrepov za preprečevanje in obvladovanje okužb na nacionalni ali regionalni ravni za podporo omejevanju okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in zlasti:

                                       (i)

                                       izvajanje standardnih ukrepov za preprečevanje in obvladovanje okužb, ki temeljijo na oceni tveganja, po potrebi na vseh področjih zdravstvenega varstva;

                                       (ii)

                                       spodbujanje usklajenega izvajanja ukrepov za preprečevanje in obvladovanje okužb med izvajalci zdravstvenih storitev, ki zdravijo ali negujejo določenega pacienta, ter medsebojnega obveščanja o teh ukrepih;

                                       (iii)

                                       zagotavljanje razpoložljivosti smernic in priporočil na nacionalni ravni;

                                       (iv)

                                       spodbujanje upoštevanja ukrepov za preprečevanje in obvladovanje okužb z uporabo strukturnih in procesnih kazalnikov ter rezultatov akreditacijskih postopkov in postopkov potrjevanja;

                           (b)

                           krepitev preprečevanja in obvladovanja okužb na ravni zdravstvenih zavodov, zlasti s spodbujanjem zdravstvenih zavodov, vzpostavijo:

                                       (i)

                                       program za preprečevanje in obvladovanje okužb, ki obravnava vidike, kot so organizacijska in strukturna ureditev, diagnostični in terapevtski postopki (npr. navodila za predpisovanje protimikrobnih sredstev), zahteve glede virov, cilji spremljanja, usposabljanje ter informiranje pacientov,

                                       (ii)

                                       ustrezno ureditev organizacijskega upravljanja za oblikovanje in spremljanje programa za preprečevanje in obvladovanje okužb,

                                       (iii)

                                       ustrezno organizacijsko ureditev in usposobljeno osebje, odgovorno za izvajanje programa za preprečevanje in obvladovanje okužb;

                           (c)

                           vzpostavitev ali krepitev aktivnih sistemov nadzora, in sicer z:

                                       (i)

                                       na nacionalni ali regionalni ravni:

                                                   —

                                                   organizacijo rednih raziskav o razširjenosti okužb, če je to ustrezno;

                                                   —

                                                   upoštevanjem pomena, ki ga ima spremljanje pogostosti ciljnih vrst okužb za vzpostavitev nacionalnih referenčnih podatkov skupaj s procesnimi in strukturnimi kazalniki za ocenjevanje strategije;

                                                   —

                                                   organizacijo pravočasnega odkrivanja in sporočanja nevarnih mikroorganizmov in skupin okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ustreznemu organu v skladu z nacionalnimi zahtevami;

                                                   —

                                                   poročanjem o skupinah in vrstah okužb, pomembnih za Skupnost ali mednarodno skupnost, v skladu z veljavno zakonodajo Skupnosti (8) ali mednarodnimi predpisi;

                                       (ii)

                                       na ravni zdravstvenih zavodov:

                                                   —

                                                   zagotavljanjem visokokakovostne mikrobiološke dokumentacije in zdravstvenih evidenc pacientov;

                                                   —

                                                   spremljanjem pogostosti ciljnih vrst okužb skupaj s procesnimi in strukturnimi kazalniki za vrednotenje izvajanja ukrepov za obvladovanje okužb;

                                                   —

                                                   preučitvijo možnosti za spremljanje posameznih vrst okužb in/ali posameznih sevov patogenov, povezanih z zdravstveno oskrbo, za pravočasno odkrivanje nevarnih mikroorganizmov in skupin okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo;

                                       (iii)

                                       uporabo – kadar je to ustrezno – metod in kazalnikov spremljanja, ki jih priporoča ECDC, ter opredelitev primerov, dogovorjenih na ravni Skupnosti v skladu z določbami Odločbe št. 2119/98/ES;

                           (d)

                           spodbujanje izobraževanja in usposabljanja delavcev v zdravstvu z:

                                       (i)

                                       na nacionalni ali regionalni ravni, opredelitvijo in izvajanjem posebnega usposabljanja za obvladovanje okužb in/ali izobraževalnih programov za delavce, odgovorne za obvladovanje okužb, ter krepitvijo izobraževanja o preprečevanju in obvladovanju okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, za druge zdravstvene delavce;

                                       (ii)

                                       na ravni zdravstvenih zavodov:

                                                   —

                                                   zagotavljanjem rednega usposabljanja za vse delavcev v zdravstvu, vključno s poslovodnimi delavci, o temeljnih načelih v zvezi s higieno ter preprečevanjem in obvladovanjem okužb;

                                                   —

                                                   zagotavljanjem rednega nadaljnjega usposabljanja zaposlenih, ki imajo posamezne zadolžitve v zvezi s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo;

                           (e)

                           izboljšanje informacij, ki jih zdravstveni zavodi zagotavljajo pacientom:

                                       (i)

                                       zagotavljanje objektivnih in razumljivih informacij o nevarnostih okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ukrepih, ki jih zdravstveni zavod izvaja za njihovo preprečevanje, ter načinih pacientovega sodelovanja pri preprečevanju teh okužb,

                                       (ii)

                                       zagotavljanje posebnih informacij, na primer o ukrepih za preprečevanje in obvladovanje okužb pacientom, ki so se okužili s patogeni, povezanimi z zdravstveno oskrbo;

                           (f)

                           podpiranje raziskav na področjih, kot so epidemiologija, uporaba nanotehnologij in nanomaterialov, nove preventivne in terapevtske tehnologije in posegi ter stroškovna učinkovitost preprečevanja in obvladovanja okužb.

               9.

               Za usklajeno izvajanje strategije iz (8), pa tudi za namene izmenjave informacij in usklajevanja s Komisijo, ECDC, Evropsko agencijo za zdravila in drugimi državami članicami, preučijoi možnost uvedbe, po možnosti do 9. junija 2011, medsektorskega mehanizma ali enakovrednih sistemov, prilagojenih infrastrukturi posamezne države članice, ki bi delovali skupaj z obstoječimi medsektorskimi mehanizmi, vzpostavljenimi v skladu s Priporočilom Sveta št. 2002/77/ES z dne 15. novembra 2001 o preudarni rabi protimikrobnih sredstev v humani medicini (9), ali bi bili vanje vključeni.

         III.   KONČNA PRIPOROČILA

               10.

               Obveščajo zdravstvene organizacije, strokovne organe in izobraževalne zavode o vsebini tega priporočila in jih spodbujajoi k upoštevanju predlaganih pristopov, tako da se omogoči prenos ključnih elementov v vsakdanjo prakso.

               11.

               Poročajo Komisiji o napredku pri izvajanju tega priporočila do 9. junija 2011, potem pa na zahtevo Komisije zaradi nadaljnjega spremljanja tega priporočila na ravni Skupnosti.

         POZIVA KOMISIJO, NAJ:
   najpozneje do 9. junija 2012 na osnovi informacij, ki jih bodo zagotovile države članice, za Svet pripravi poročilo o izvajanju tega priporočila z oceno njegovega učinka, da se preuči, kako učinkoviti so predlagani ukrepi in ali je potrebno nadaljnje ukrepanje.

      V Luxembourgu, 8. junija 2009

            Za Svet

            Predsednik

         Petr ŠIMERKA

      (1)  Mnenje sprejeto 23. aprila 2009 (še ni bilo objavljeno v UL).

      (2)  Mnenje sprejeto 25. marca 2009 (še ni bilo objavljeno v UL).

      (3)  Mnenje sprejeto 22. aprila 2009 (še ni objavljeno v UL).

      (4)  Tehnično poročilo „Izboljševanje pacientove varnosti v EU“ (Improving patient safety in the EU), pripravljeno za Evropsko komisijo, ki ga je leta 2008 objavila družba RAND Corporation.

      (5)  Sklep št. 1982/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o Sedmem okvirnem programu Evropske skupnosti za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007–2013) (UL L 412, 30.12.2006, str. 1).

      (6)  Projekt Izboljšanje varnosti za paciente v Evropi (Safety improvement for Patients in Europe – SIMPATIE), financiran iz Programa javnega zdravja Skupnosti 2003–2008, (http://www.simpatie.org).

      (7)  Na primer, sklepi Sveta o protimikrobni odpornosti, sprejeti 10. junija 2008.

      (8)  Npr. Odločba št. 2119/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 1998 o vzpostavitvi mreže epidemiološkega spremljanja in obvladovanja nalezljivih bolezni v Skupnosti ter Mednarodni zdravstveni pravilnik (UL L 268, 3.10.1998, str. 1) in Uredba (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila (UL L 136, 30.4.2004, str. 1).

      (9)  UL L 34, 5.2.2002, str. 13.