title: Priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 26. septembra 2019 o izmenjavi in zbiranju informacij o podružnicah kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, za makrobonitetne namene (ESRB/2019/18)2019/C 412/01

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 412/1

      PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
      z dne 26. septembra 2019
      o izmenjavi in zbiranju informacij o podružnicah kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, za makrobonitetne namene
      (ESRB/2019/18)
      (2019/C 412/01)
      SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
      ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti členov 3(2)(b), (d) in (f) in členov 16 do 18 Uredbe,
      ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 16(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Končni cilj makrobonitetne politike je prispevati k zaščiti stabilnosti celotnega finančnega sistema, vključno s tem, da se okrepi odpornost finančnega sistema in zmanjša kopičenje sistemskih tveganj.

                  (2)

                  Uredba (EU) št. 1092/2010 priznava, da bi moralo spremljanje in ocenjevanje možnih sistemskih tveganj temeljiti na širokem nizu pomembnih makroekonomskih in mikrofinančnih podatkov in kazalcev, ter Evropskemu odboru za sistemska tveganja (ESRB) omogoča dostop do vseh informacij, ki so potrebne za opravljanje njegovih nalog v zvezi z makrobonitetnim nadzorom, in pri tem v skladu z zahtevami ohranja zaupnost informacij.

                  (3)

                  Tudi drugi organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo – vključno z organi, ki zagotavljajo podporne analize za sprejemanje odločitev makrobonitetne politike –, bi morali imeti dostop do ustreznega niza podatkov in kazalcev, ki so potrebni za opravljanje njihovih nalog. Informacije, ki so zadevnim organom na voljo o podružnicah na njihovih ozemljih, se med državami članicami razlikujejo po obsegu in pogostosti poročanja.

                  (4)

                  Priporočilo ESRB/2011/3 Evropskega odbora za sistemska tveganja (3) je državam članicam med drugim priporočilo, da zagotovijo, da bodo imeli makrobonitetni organi pooblastilo, da zahtevajo in pravočasno pridobijo vse nacionalne podatke in informacije, ki so pomembni za opravljanje njihovih nalog, vključno z informacijami, ki jih imajo organi za mikrobonitetni nadzor in nadzor trga vrednostnih papirjev, informacijami, ki so zunaj obsega regulacije, ter informacijami o posameznih institucijah, na obrazloženo zahtevo in ob ustrezni ureditvi za zagotovitev zaupnosti. Vendar pa navedeno priporočilo ni moglo predvideti različnih institucionalnih ureditev v zvezi z oblikovanjem in izvajanjem makrobonitetne politike, ki so se vzpostavile v državah članicah od leta 2011. Zato navedeno priporočilo ni posebej obravnavalo nekaterih institucionalnih ureditev, ki so morda potrebne za zagotovitev, da imajo makrobonitetni organi dostop do informacij, ki štejejo za potrebne za opravljanje njihovih nalog, vendar jim niso na voljo.

                  (5)

                  Opravljanje čezmejnih finančnih storitev prek podružnic kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, sedaj predstavlja pomemben del finančnega sistema v številnih državah članicah. V teh državah članicah za nekatere podružnice velja, da (a) so jih pristojni organi določili kot pomembne v skladu s členom 51 Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4), (b) izpolnjujejo merila za druge sistemsko pomembne institucije v skladu s členom 131 Direktive 2013/36/EU, (c) opravljajo kritične funkcije na podlagi evropskega okvira za sanacijo in reševanje ali (d) imajo znaten tržni delež v dejavnostih, ki so pomembne z vidika finančne stabilnosti (v nadaljnjem besedilu skupaj: „podružnice, pomembne za finančno stabilnost“). Pravo Unije ne določa usklajene opredelitve podružnic, pomembnih za finančno stabilnost. Pričakuje se, da se bo obseg opravljanja čezmejnih finančnih storitev prek teh podružnic v prihodnosti povečal, saj se finančno povezovanje v Evropski uniji nadaljuje. Vsak organ, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, mora imeti možnost, da pridobi nekatere osnovne informacije o vseh podružnicah, ki delujejo v njegovi jurisdikciji in katerih nadrejene kreditne institucije imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi. Namen tega je, da lahko organ vsaj oceni, ali so te podružnice pomembne za finančno stabilnost v državi, v kateri delujejo. Če organ meni, da so pomembne, mora imeti tudi možnost, da pridobi podrobnejše informacije o dejavnostih teh podružnic.

                  (6)

                  Podružnice kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, se razlikujejo po velikosti in pomembnosti. Kjer se te podružnice štejejo kot pomembne za finančno stabilnost v državi, v kateri delujejo, je treba okrepiti sodelovanje med ustreznimi organi države članice gostiteljice in matične države članice. V teh primerih je izmenjava izbranih informacij o nadrejenih institucijah in skupinah, katerih del so te podružnice, potrebna, da se oceni možni dodatni vpliv, ki bi ga lahko imele te podružnice v obdobjih prekomerne rasti posojil ali v krizi. Izmenjava takih izbranih informacij o teh nadrejenih institucijah in skupinah, ki se nanašajo na kapital in finančni vzvod (vključno z zahtevami po ustreznem blažilniku), tveganje financiranja in likvidnostno tveganje, poslovno strategijo in nekatere vidike načrtov sanacije, je prav tako potrebna, da se zagotovi uspešnost makrobonitetne politike v državah članicah gostiteljicah teh podružnic.

                  (7)

                  Iz teh razlogov je treba zagotoviti niz informacij, navedenih v priporočilu C, tako da lahko organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, izpolnijo svoje naloge. Te informacije bi se tem organom morale zagotoviti na podlagi obrazložene zahteve in potrebe po seznanitvi ter v mejah veljavnega prava Unije in nacionalnega prava. Kadar ti organi potrebujejo dodatne informacije, da bi lahko opravili svoje naloge in spremljali ali ocenili sistemska tveganja ali oblikovali nove instrumente politike, bi se jim te dodatne informacije morale zagotoviti na podlagi obrazložene zahteve.

                  (8)

                  Direktiva 2013/36/EU, zlasti člen 56 Direktive, in Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (5) ne izključujeta možnosti in ne pomenita ovir za izmenjavo informacij med pristojnimi organi ter organi ali telesi, ki so odgovorni za ohranjanje stabilnosti finančnega sistema v državah članicah, pri izvajanju njihovih nadzorniških funkcij. Pravo Unije sicer določa okvir za izmenjavo informacij med ustreznimi organi za mikrobonitetne namene, okvir za izmenjavo informacij za makrobonitetne namene pa ni določen.

                  (9)

                  Centralne banke zbirajo informacije o podružnicah kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali v tretji državi. Nacionalne centralne banke v Evropskem sistemu centralnih bank se spodbuja, da te informacije izmenjujejo z ustreznimi organi na podlagi obrazložene zahteve in potrebe po seznanitvi, saj se s tem učinkovito olajšuje opravljanje njihovih nalog.

                  (10)

                  Dobro zasnovane ureditve za izmenjavo informacij o podružnicah kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, bi lahko bile v pomoč organom, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, pri opravljanju njihovih nalog. Uporaba memorandumov o soglasju bi uvedla standardiziranost in predvidljivost ter ustvarila skupno izhodišče glede tega, katere informacije so pomembne za opravljanje njihovih nalog; memorandumi o soglasju so tudi uspešno in učinkovito sredstvo za doseganje cilja, da se vzpostavi kultura izmenjave informacij med ustreznimi organi za makrobonitetne namene. V tej zvezi bi bila lahko nordijsko-baltski makrobonitetni forum (6) in zadnji memorandum o soglasju glede sodelovanja in usklajevanja v zvezi s čezmejno finančno stabilnostjo v nordijsko-baltski regiji (7) referenčni točki za okvir tesnega sodelovanja med ustreznimi organi.

                  (11)

                  V skladu z načelom subsidiarnosti bi morala ustrezni organ za zbiranje informacij za namene finančne stabilnosti ali makrobonitetne namene izbrati zadevna država članica.

                  (12)

                  V skladu s členom 40 Direktive 2013/36/EU lahko pristojni organi držav članic gostiteljic zahtevajo, da jim vse kreditne institucije, ki imajo podružnice na njihovem ozemlju, redno poročajo o svojih dejavnostih v teh državah članicah gostiteljicah. Ta poročila se lahko zahtevajo (i) za informativne in statistične namene, (ii) za določitev podružnic kot pomembnih ali (iii) za nadzorniške namene pristojnih organov držav članic gostiteljic v skladu z Direktivo 2013/36/EU. Ni jasno, ali se lahko informacije, zbrane po navedenem členu, uporabijo tudi za makrobonitetne namene, saj zadevna določba ne razlikuje med mikrobonitetnim in makrobonitetnim nadzorom. Zato bi morala Evropska komisija v okviru pregleda, ki je predviden v členu 513 Uredbe (EU) št. 575/2013, proučiti, ali je treba spremeniti pravo Unije, torej pojasniti, da se lahko informacije od podružnic zbirajo tudi za makrobonitetne namene.

                  (13)

                  Za podružnice kreditnih institucij, ki imajo sedež v tretji državi, velja samo nacionalno pravo in nacionalno pravo na tem področju ni harmonizirano na podlagi prava Unije. Po nedavnih spremembah prava Unije, ki jih je uvedla Direktiva (EU) 2019/878 Evropskega parlamenta in Sveta (8), člen 47 Direktive 2013/36/EU določa, da pristojni nacionalni organi od podružnic kreditnih institucij, ki imajo sedež v tretji državi, zbirajo minimalni niz informacij, ki ga dopolnjujejo vse druge informacije, ki se štejejo za potrebne za celovito spremljanje dejavnosti podružnice. Te informacije bi bilo treba izmenjevati z organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, kjer je to možno in primerno. V okviru zgoraj navedenega pregleda, predvidenega v členu 513 Uredbe (EU) št. 575/2013, ki naj odgovori na vprašanje, ali je treba spremeniti pravo Unije, torej pojasniti, da se lahko informacije od podružnic zbirajo tudi za makrobonitetne namene, bi morala Komisija tudi proučiti, ali je zbiranje podatkov za te namene od podružnic kreditnih institucij, ki imajo sedež v tretji državi, izvedljivo.

                  (14)

                  V skladu z Uredbo Sveta (EU) št. 1024/2013 (9) (v nadaljnjem besedilu: uredba o EMN) je ECB pristojni organ v zvezi s pomembnimi kreditnimi institucijami v okviru enotnega mehanizma nadzora (EMN). V tej vlogi je ECB odgovorna za nadzor nad pomembnimi kreditnimi institucijami in tesno sodeluje s pristojnimi nacionalnimi organi pri opravljanju svojih nalog v skupnih nadzorniških skupinah, ki jih sestavljajo zaposleni v ECB in ustreznih pristojnih nacionalnih organih. To omogoča nemoteno in takojšnjo izmenjavo informacij, ki se nanašajo na nadzorovane kreditne institucije. Organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, lahko od ECB v njeni nadzorniški vlogi zahtevajo in pridobijo informacije o podružnicah kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici.

                  (15)

                  V skladu s členom 5(2) uredbe o EMN je ECB odgovorna za ocenjevanje makrobonitetnih ukrepov, ki jih sprejmejo nacionalni organi, in po potrebi za uveljavitev strožjih zahtev za kapitalske blažilnike in uporabo strožjih ukrepov. V tej zvezi spadajo informacije o podružnicah kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, v kategorijo informacij, ki bi jih ECB lahko potrebovala pri opravljanju teh nalog.

                  (16)

                  Pristojni organi držav članic, ki ne sodelujejo v EMN, lahko sodelujejo in izmenjujejo informacije o nadzorovanih kreditnih institucijah v kolegijih nadzornikov, ki so ustanovljeni v skladu s členoma 51 in 116 Direktive 2013/36/EU in so instrument za usklajevanje nadzorniških nalog, povezanih s čezmejnimi dejavnostmi, ki jih opravlja kreditna institucija.

                  (17)

                  Ta čezmejni mehanizem za izmenjavo informacij se osredotoča na cilje mikrobonitetnega nadzora. Posledično člena 51 in 116 Direktive 2013/36/EU in Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/98 (10), ki določa splošne pogoje za delovanje kolegijev nadzornikov, izrecno ne predvidevajo sodelovanja organov, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, v ustreznih nadzorniških kolegijih. Kljub temu ima ustrezni pristojni organ matične države članice načeloma možnost, da k sodelovanju na sestanku kolegija nadzornikov povabi druge subjekte, če se vsi člani kolegija s tem strinjajo. Nekatere informacije, ki se nanašajo na kreditno institucijo, ki ji podružnica pripada, in se izmenjujejo v kolegijih nadzornikov, so lahko pomembne za makrobonitetne namene. V tej zvezi se pristojne organe spodbuja, da povabijo ustrezne organe, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje makrobonitetnih ukrepov ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, k sodelovanju pri obravnavi določenih tem, ki so pomembne za makrobonitetno politiko in o katerih se razpravlja v okviru kolegijev nadzornikov. Če bi te ustrezne organe izrecno vključili med potencialne opazovalce v kolegijih nadzornikov v skladu z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2016/98, bi lahko zagotovili večjo gotovost glede te vloge. Vabljenje predstavnikov makrobonitetnih organov, naj se udeležijo sestankov kolegijev nadzornikov, da bi druge sodelujoče seznanili z makrobonitetnimi tveganji ali regulativnim razvojem na makrobonitetnem področju, bi prav tako lahko bilo koristno za razprave na kolegijih nadzornikov.

                  (18)

                  Za zagotovitev skladnega, učinkovitega in uspešnega pristopa k izmenjavi informacij za namene tega priporočila bi moral Evropski bančni organ (EBA) v sodelovanju z ESRB pripraviti smernice za izmenjavo informacij in spremljati izmenjavo informacij. Da se doseže določena stopnja skladnosti informacij, prejetih od ustreznih deležnikov, bi moral EBA vzpostaviti skupni okvir za memorandume o soglasju v sodelovanju z vsemi ustreznimi deležniki.

                  (19)

                  To priporočilo ne posega v pristojnosti centralnih bank v Uniji v zvezi z denarno politiko.

                  (20)

                  Priporočila ESRB se objavijo potem, ko so bili naslovniki o njem obveščeni ter ko je splošni odbor obvestil Svet Evropske unije o nameri, da jih objavi, in mu dal možnost, da se odzove –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      ODDELEK 1

         PRIPOROČILA

         Priporočilo A – sodelovanje in izmenjava informacij na podlagi potrebe po seznanitvi

      Priporoča se, da ustrezni organi:

                  1.

                  na uspešen in učinkovit način izmenjujejo informacije, ki so potrebne za opravljanje njihovih nalog, povezanih s sprejemanjem in/ali aktiviranjem ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, in se nanašajo na podružnice v državi članici gostiteljici, ki so podružnice kreditnih institucij s sedežem v drugi državi članici ali tretji državi. Informacije bi se morale izmenjati na podlagi prejete obrazložene zahteve za informacije v zvezi s temi podružnicami – ob upoštevanju smernic, ki jih izda EBA v skladu s podpriporočilom C(1) –, ki jo predloži ustrezni organ države članice gostiteljice, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo. Informacije, ki se izmenjajo, bi morale biti sorazmerne pomembnosti podružnic za finančno stabilnost v državi članici gostiteljici;

                  2.

                  vzpostavijo memorandume o soglasju ali druge oblike prostovoljnih dogovorov o sodelovanju in izmenjavi informacij med sabo ali z ustreznim organom tretje države v zvezi s podružnicami v državi članici gostiteljici, ki so podružnice kreditnih institucij s sedežem v drugi državi članici ali tretji državi, kadar vse vpletene strani menijo, da je to potrebno in primerno za lažjo izmenjavo informacij.

         Priporočilo B – spremembe pravnega okvira Unije

      Priporoča se, da Evropska komisija:

                  1.

                  oceni, ali v zakonodaji Unije obstajajo ovire, ki organom, pooblaščenim za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, preprečujejo, da imajo ali pridobijo informacije o podružnicah, ki jih potrebujejo za izvajanje teh funkcij ali izpolnjevanje teh nalog;

                  2.

                  predlaga spremembe zakonodaje Unije, da se te ovire odpravijo, če na podlagi svoje ocene ugotovi, da obstajajo.

         Priporočilo C – smernice za izmenjavo informacij in spremljanje izmenjave informacij

      Priporoča se, da Evropski bančni organ:

                  1.

                  izda smernice v skladu s priporočilom A za izmenjavo informacij med ustreznimi organi v zvezi s podružnicami kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici, ki bi morale vsebovati seznam informacij, ki se izmenjajo kot najmanjši obseg informacij na podlagi potrebe po seznanitvi ter v mejah veljavnega prava Unije in nacionalnega prava. Ta seznam bi moral vsebovati najmanj postavke informacij iz vsake od naslednjih kategorij:

                              na ravni podružnice:

                                          a)

                                          sredstva in izpostavljenosti z razčlenitvami;

                                          b)

                                          razčlenitve sredstev v zvezi z ukrepi, usmerjenimi na posojilodajalce;

                                          c)

                                          obveznosti z razčlenitvami;

                                          d)

                                          izpostavljenosti znotraj finančnega sektorja;

                                          e)

                                          informacije, potrebne za določitev drugih sistemsko pomembnih institucij (DSPI);

                              na ravni nadrejene skupine/nadrejene institucije:

                                          f)

                                          kapital in finančni vzvod;

                                          g)

                                          financiranje in likvidnost;

                                          h)

                                          pomembne informacije o podružnicah, kot so poslovna strategija in nekateri elementi načrtov sanacije pri kreditnih institucijah in nadzorniških ocen, ki so pomembni;

                  2.

                  v sodelovanju z ESRB redno spremlja uspešnost in učinkovitost izmenjave informacij med ustreznimi organi v zvezi s podružnicami kreditnih institucij, ki imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi.

            ODDELEK 2

         IZVAJANJE

      1.   Opredelitev pojmov

      V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

                  (a)

                  „podružnica“ pomeni poslovno enoto, ki je pravno odvisen del kreditne institucije in neposredno izvaja vse ali nekatere posle, ki so del dejavnosti kreditne institucije;

                  (b)

                  „kreditna institucija“ pomeni kreditno institucijo, kakor je opredeljena v točki 1 člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                  (c)

                  „podružnica, pomembna za finančno stabilnost“ pomeni podružnico v državi članici gostiteljici, ki je podružnica kreditne institucije s sedežem v drugi državi članici ali tretji državi in izpolnjuje katero koli od naslednjih meril:

                              (i)

                              pristojni organ države članice gostiteljice je ugotovil, da je podružnica določena kot pomembna v skladu s členom 51 Direktive 2013/36/EU;

                              (ii)

                              pristojni ali imenovani organ države članice gostiteljice je ugotovil, da podružnica izpolnjuje merila iz člena 131(3) Direktive 2013/36/EU za določitev drugih sistemsko pomembnih institucij (DSPI), v skladu s Smernicami EBA/GL/2014/10 Evropskega bančnega organa (11);

                              (iii)

                              nacionalni organ za reševanje v državi članici gostiteljici je ugotovil, da v državi članici gostiteljici podružnica opravlja kritične funkcije v smislu točke 35 člena 2(1) Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta (12);

                              (iv)

                              podružnica ima tržni delež, ki presega 2 % katere koli kategorije ali več kategorij izpostavljenosti, določenih v točkah a) in b) člena 133(5) Direktive 2013/36/EU (13);

                  (d)

                  „država članica gostiteljica“ pomeni državo članico gostiteljico, kakor je opredeljena v točki (44) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                  (e)

                  „matična država članica“ pomeni matično državo članico, kakor je opredeljena v točki (43) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                  (f)

                  „pristojni organ“ pomeni javni organ ali telo, ki je v skladu z nacionalnim pravom priznan in pooblaščen za nadzor kreditnih institucij kot del delujočega sistema nadzora v zadevni državi članici, in ECB v skladu s členom 9(1) Uredbe (EU) št. 1024/2013;

                  (g)

                  „memorandum o soglasju“ pomeni prostovoljni dogovor o načrtovanem medsebojnem sodelovanju ustreznih organov ter podrobnostih glede podatkov in informacij, ki se izmenjujejo, v skladu z veljavnimi zakoni in drugimi predpisi;

                  (h)

                  „ustrezni organ“ pomeni:

                              1.

                              organ, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, na primer s tem povezanih podpornih analiz, kar med drugim vključuje:

                                          i.

                                          imenovani organ v skladu s poglavjem 4 naslova VII Direktive 2013/36/EU ali členom 458(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                                          ii.

                                          ECB v skladu s členom 9(1) Uredbe (EU) št. 1024/2013;

                                          iii.

                                          makrobonitetni organ s cilji, ureditvijo, nalogami, pooblastili, instrumenti in odgovornostjo ter drugimi značilnostmi, določenimi v Priporočilu ESRB/2011/3;

                              2.

                              pristojni organ.

            2.   Merila za izvajanje

                  1.

                  Za izvajanje tega priporočila se uporabljajo naslednja merila:

                              (a)

                              treba je upoštevati načelo potrebe po seznanitvi in načelo sorazmernosti, ob upoštevanju cilja in vsebine vsakega priporočila;

                              (b)

                              izpolniti je treba posebna merila za skladnost z vsakim priporočilom, ki so določena v Prilogi.

                  2.

                  Naslovniki poročajo ESRB in Svetu o ukrepih, ki so jih sprejeli na podlagi tega priporočila, ali ustrezno utemeljijo vsako neukrepanje. Poročila morajo vsebovati najmanj:

                              (a)

                              informacije o vsebini in časovnem okviru sprejetih ukrepov;

                              (b)

                              oceno delovanja sprejetih ukrepov ob upoštevanju ciljev tega priporočila;

                              (c)

                              podrobno utemeljitev za vsako neukrepanje ali odmik od tega priporočila, vključno z zamudami.

            3.   Časovni okvir za nadaljnje ukrepanje

      Naslovniki poročajo ESRB in Svetu o ukrepih, ki so jih sprejeli na podlagi tega priporočila, ali ustrezno utemeljijo vsako neukrepanje v skladu z naslednjim časovnim okvirom:
      1.   Priporočilo A

                  (a)

                  Do 31. decembra 2020 ustrezni organi predložijo ESRB in Svetu vmesno poročilo o izvajanju priporočila A.

                  (b)

                  Do 31. decembra 2024 ustrezni organi predložijo ESRB in Svetu končno poročilo o izvajanju priporočila A, pri čemer upoštevajo morebitne spremembe nacionalnega prava in prava EU ter smernic EBA.

            2.   Priporočilo B

      Do 31. decembra 2022 Komisija predloži ESRB in Svetu poročilo o izvajanju priporočila B.
      3.   Priporočilo C

      Do 31. decembra 2023 EBA predloži ESRB in Svetu poročilo o izvajanju priporočila C.
      4.   Spremljanje in ocenjevanje

                  1.

                  Sekretariat ESRB:

                              (a)

                              nudi pomoč naslovnikom z zagotavljanjem koordiniranega poročanja in ustreznih predlog ter, kjer je potrebno, podrobnejšim določanjem postopka in časovnega okvira za nadaljnje ukrepanje;

                              (b)

                              preverja nadaljnje ukrepanje naslovnikov in jim nudi pomoč, če zanjo zaprosijo, ter splošnemu odboru prek Usmerjevalnega odbora predloži poročila o nadaljnjem ukrepanju.

                  2.

                  Splošni odbor oceni ukrepe in utemeljitve, ki jih sporočijo naslovniki, ter lahko, kjer je primerno, presodi, da to priporočilo ni bilo upoštevano in naslovnik ni ustrezno utemeljil, zakaj ni ukrepal.

         V Frankfurtu na Majni, 26. septembra 2019

               Vodja sekretariata ESRB v imenu splošnega odbora ESRB

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

         (2)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

         (3)  Priporočilo ESRB/2011/3 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 22. decembra 2011 o makrobonitetnem mandatu nacionalnih organov (UL C 41, 14.2.2012, str. 1).

         (4)  Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176, 27.6.2013, str. 338).

         (5)  Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 1).

         (6)  Nordijsko-baltski makrobonitetni forum (NBMF) je regionalni organ za sodelovanje, ki združuje guvernerje centralnih bank in vodje nadzornih organov. NBMF redno razpravlja o tveganjih za finančno stabilnost v nordijski in baltski regiji in v posameznih državah ter o makrobonitetnih ukrepih in njihovi vzajemnosti, kar je sredstvo za obravnavanje teh tveganj in krepitev regionalnega sodelovanja.

         (7)  Memorandum of Understanding on Cooperation and Coordination on cross-border financial stability between relevant Ministries, Central Banks, Financial Supervisory Authorities and Resolution Authorities of Denmark, Estonia, Finland, Iceland, Latvia, Lithuania, Norway and Sweden, 31. januar 2018.

         (8)  Direktiva (EU) 2019/878 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2019 o spremembi Direktive 2013/36/EU v zvezi z izvzetimi subjekti, finančnimi holdingi, mešanimi finančnimi holdingi, prejemki, nadzorniškimi ukrepi in pooblastili ter ukrepi za ohranitev kapitala (UL L 150, 7.6.2019, str. 253).

         (9)  Uredba Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL L 287, 29.10.2013, str. 63).

         (10)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/98 z dne 16. oktobra 2015 o dopolnitvi Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z regulativnimi tehničnimi standardi za določitev splošnih pogojev za delovanje kolegijev nadzornikov (UL L 21, 28.1.2016, str. 2).

         (11)  Smernice Evropskega bančnega organa z dne 16. decembra 2014 o merilih za določitev pogojev uporabe člena 131(3) Direktive 2013/36/EU (CRD) v zvezi z oceno drugih sistemsko pomembnih institucij (DSPI) (EBA/GL/2014/10).

         (12)  Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 173, 12.6.2014, str. 190).

         (13)  Kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2019/878.

         PRILOGA
         MERILA ZA SKLADNOST S PRIPOROČILI

            Priporočilo A – sodelovanje in izmenjava informacij na podlagi potrebe po seznanitvi

         Za priporočilo A so določena naslednja merila za skladnost.

            Podpriporočilo A(1) – uspešnost, učinkovitost in sorazmernost pri izmenjavi informacij

                     1.

                     Ustrezni organi bi morali na podlagi obrazložene zahteve organa, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, zbrati in izmenjati najmanj naslednje kategorije informacij: informacije, določene v točkah a) do e) podpriporočila C(1), v zvezi z vsemi podružnicami, poleg tega pa tudi informacije, določene v točkah f) do h) podpriporočila C(1), v zvezi s podružnicami, pomembnimi za finančno stabilnost.

                     2.

                     Ustrezni organi bi morali poročati ESRB in EBA o vseh vprašanjih, ki se pojavijo pri izmenjavi informacij.

                     3.

                     Potem ko EBA objavi smernice v skladu s podpriporočilom C(1), bi morali ustrezni organi izmenjati najmanj niz informacij, naveden v teh smernicah, na podlagi obrazložene zahteve organa, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo.

                     4.

                     Pri izmenjavi informacij bi bilo treba upoštevati naslednja vodilna načela:

                                 a.

                                 izmenjava informacij bi morala temeljiti na obrazloženi zahtevi organa, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo v državi članici gostiteljici, zahtevane informacije pa bi morale biti potrebne za opravljanje teh nalog, ob upoštevanju načela potrebe po seznanitvi;

                                 b.

                                 informacije, ki se izmenjajo, bi morale biti sorazmerne pomembnosti podružnic za finančno stabilnost v državi članici, ki zahteva informacije;

                                 c.

                                 organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, bi morali upoštevati informacije, ki so že na voljo, preden zahtevajo informacije od drugih ustreznih organov;

                                 d.

                                 ustrezni organi bi morali zagotoviti zahtevane informacije brez odlašanja;

                                 e.

                                 ustrezni organi bi morali v mejah veljavnega pravnega okvira uporabiti svoja pooblastila za zbiranje zahtevanih informacij, če teh informacij še nimajo na voljo;

                                 f.

                                 ustrezni organi bi morali uporabiti obstoječe predloge za poročanje, kadar je to mogoče;

                                 g.

                                 ustrezni organi bi morali poslati podatke v uporabniku prijaznih formatih, ki omogočajo nadaljnjo samodejno obdelavo podatkov;

                                 h.

                                 ustrezni organi bi morali vzpostaviti ureditev za zaupno pošiljanje informacij, če je to potrebno;

                                 i.

                                 organ, ki prejme informacije, bi moral zagotoviti najmanj enako raven zaupnosti informacij kot organ, ki je informacije poslal.

                     5.

                     Neukrepanje organov, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo v državi članici gostiteljici, bo štelo za dovolj obrazloženo, če bo obstajal dokaz, da v njihovi državi članici ni podružnic, pomembnih za finančno stabilnost, ali če bodo organi izjavili, da imajo vse informacije, ki so potrebne za opravljanje njihovih nalog. Neukrepanje ustreznih organov bo štelo za dovolj obrazloženo, če niso prejeli nobene obrazložene zahteve za informacije, ki bi jo predložil ustrezni organ v državi članici gostiteljici, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo.

            Podpriporočilo A(2) – mehanizmi za sodelovanje in izmenjavo informacij

                     1.

                     Ustrezni organi bi morali zagotoviti, da se v vseh prostovoljnih dogovorih, na primer v memorandumih o soglasju, med drugim določi splošno načelo vzajemne izmenjave informacij v skladu z načeli sodelovanja med ustreznimi organi in standardi za izmenjavo informacij na podlagi zahteve, ki so določeni v podpriporočilu A(1).

                     2.

                     Štelo bo, da ustrezni organi upoštevajo podpriporočilo A(2), če bodo zagotovili dokaz o obstoju teh prostovoljnih dogovorov ali izjavili, da lahko prosto izmenjujejo informacije v skladu s podpriporočilom A(1) brez sklenitve takih prostovoljnih dogovorov.

                     3.

                     Neukrepanje ustreznih organov bo štelo za dovolj obrazloženo, če bo obstajal dokaz, da v njihovi državi članici ni podružnic, pomembnih za finančno stabilnost, ali če bodo organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, izjavili, da imajo vse informacije, ki so potrebne za opravljanje njihovih nalog, ali da ni bilo ali niso prejeli nobene obrazložene zahteve za informacije.

            Priporočilo B – spremembe pravnega okvira Unije

         Za priporočilo B so določena naslednja merila za skladnost.
         Evropska komisija bi morala oceniti, ali so potrebne spremembe zakonodaje Unije, da se organom, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, zagotovijo informacije, potrebne za opravljanje njihovih nalog, tako da bo veljalo najmanj naslednje:

                     1.

                     informacije v zvezi s kategorijami, naštetimi v podpriporočilu C(1), ki jih pripravi EBA, se lahko redno zbirajo na podlagi obrazložene zahteve organa, ki je pooblaščen za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo;

                     2.

                     dodatne informacije se lahko zbirajo na podlagi občasne obrazložene zahteve organov, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo;

                     3.

                     možno je zbiranje in/ali izmenjava informacij v skladu s priporočilom A in informacij, ki niso na voljo ustreznim organom, zlasti glede na člene 40, 47 in 56 Direktive 2013/36/EU ter člen 84 Direktive 2014/59/EU, predvsem v zvezi z izmenjavo informacij o nekaterih elementih načrtov sanacije (1);

                     4.

                     opredelitev pomembne podružnice za namene člena 51 Direktive 2013/36/EU ustrezno upošteva vidike finančne stabilnosti v državi članici gostiteljici;

                     5.

                     jasno je, da lahko organi, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo, sodelujejo v kolegijih nadzornikov kot opazovalci glede na člena 51 in 116 Direktive 2013/36/EU.

               Evropska komisija bi morala tudi proučiti možnost, da se informacije s seznama, ki ga pripravi EBA v skladu s podpriporočilom C(1), vključijo v Delegirano uredbo Komisije (EU) 2016/98, Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2016/99 (2) in Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 680/2014 (3), da se pristojnim organom zagotovi dostop do enakega niza informacij kot organom, ki so pooblaščeni za sprejemanje in/ali aktiviranje ukrepov makrobonitetne politike ali za opravljanje drugih nalog v zvezi s finančno stabilnostjo.

            Priporočilo C – smernice za izmenjavo informacij in spremljanje izmenjave informacij

         Za priporočilo C so določena naslednja merila za skladnost.

            Podpriporočilo C(1) – smernice o izmenjavi informacij

         Smernice za izmenjavo informacij, ki jih izda EBA, bi morale med drugim vključevati:

                     (a)

                     predlogo memoranduma o soglasju, ki jo lahko uporabijo stranke, vključene v izmenjavo informacij, in ki omogoča nadaljnje prilagoditve, ki so po mnenju teh strank potrebne;

                     (b)

                     dodatna načela za uspešno in učinkovito izmenjavo informacij;

                     (c)

                     formate za poročanje in predloge za izmenjavo informacij;

                     (d)

                     specifikacijo minimalnega niza informacij, določenega v podpriporočilu C(1), vključno s seznamom postavk, ki se na podlagi obrazložene zahteve izmenjajo za vse podružnice, in seznamom postavk, ki se na podlagi obrazložene zahteve izmenjajo za podružnice, pomembne za finančno stabilnost.

            Podpriporočilo C(2) – spremljanje uspešnosti in učinkovitosti izmenjave informacij

                     1.

                     Organ EBA bi moral v sodelovanju z ESRB spremljati uspešnost in učinkovitost izmenjave informacij med ustreznimi organi na podlagi informacij, ki jih zagotovijo ti organi.

                     2.

                     Na podlagi informacij, prejetih od ustreznih organov v skladu z merilom za skladnost 2, ki je relevantno za podpriporočilo A(2), in informacij, prejetih od ESRB, bi moral organ EBA redno, najmanj enkrat letno, poročati ESRB o uspešnosti in učinkovitosti izmenjave informacij med ustreznimi organi, vključno s številom zahtev za informacije in odzivnim časom, ter o sklenjenih memorandumih o soglasju.

            (1)  Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 173, 12.6.2014, str. 190).

            (2)  Izvedbena uredba Komisije (EU) 2016/99 z dne 16. oktobra 2015 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov v zvezi z določitvijo operativnega delovanja kolegijev nadzornikov v skladu z Direktivo 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 21, 28.1.2016, str. 21).

            (3)  Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 680/2014 z dne 16. aprila 2014 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov v zvezi z nadzorniškim poročanjem institucij v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 191, 28.6.2014, str. 1).


title: Priporočilo Komisije (EU) 2020/403 z dne 13. marca 2020 o postopkih ugotavljanja skladnosti in nadzora trga v okviru grožnje COVID-19

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               LI 79/1

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2020/403
      z dne 13. marca 2020
      o postopkih ugotavljanja skladnosti in nadzora trga v okviru grožnje COVID-19
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Zaradi aktualnega svetovnega izbruha COVID-19 ter hitrega širjenja virusa v različnih regijah EU povpraševanje po osebni varovalni opremi, kot so obrazne maske, rokavice, varovalni kombinezoni ali očala, ter po medicinskih pripomočkih, kot so kirurške maske, rokavice za raziskovanje in nekatere halje, eksponentno narašča. Zlasti je zelo obremenjena dobavna veriga nekaterih vrst osebne varovalne opreme, kot so obrazne maske za enkratno uporabo, zaradi eksponentne rasti povpraševanja tako po obstoječih kot tudi po novih poteh. Poleg tega je svetovna dobavna veriga takih izdelkov tudi utrpela znatne motnje, ki so prav tako povzročile posledice za trg EU.

                  (2)

                  Ob upoštevanju, da sta zdravje in varnost državljanov EU najpomembnejši prednostni področji, je izjemno pomembno zagotoviti, da so najprimernejša osebna varovalna oprema in medicinski pripomočki, ki zagotavljajo ustrezno zaščito, hitro dostopni tistim, ki jih najbolj potrebujejo.

                  (3)

                  Gospodarski subjekti, ki delujejo po vsej EU, si neutrudno prizadevajo za povečanje svojih proizvodnih in distribucijskih zmogljivosti. Da bi ublažili posledice različnih motečih dejavnikov, gospodarski subjekti preoblikujejo svoje dobavne verige z uvajanjem novih proizvodnih linij in/ali diverzifikacijo svoje baze dobaviteljev. Navedena prizadevanja deležnikov v industriji ne bi imela polnega učinka, če večja ponudba ne more prispevati k trgu brez nepotrebnega odlašanja.

                  (4)

                  Zahteve za načrtovanje, proizvodnjo in dajanje na trg osebne varovalne opreme so določene v Uredbi (EU) 2016/425 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o osebni varovalni opremi in razveljavitvi Direktive Sveta 89/686/EGS (1).

                  (5)

                  Zahteve za zasnovo, proizvodnjo in dajanje na trg medicinskih pripomočkov so določene v Direktivi Sveta 93/42/EGS z dne 14. junija 1993 o medicinskih pripomočkih (2). Navedena direktiva je razveljavljena z Uredbo (EU) 2017/745 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2017 o medicinskih pripomočkih, spremembi Direktive 2001/83/ES, Uredbe (ES) št. 178/2002 in Uredbe (ES) št. 1223/2009 ter razveljavitvi direktiv Sveta 90/385/EGS in 93/42/EGS (3) z učinkom od 26. maja 2020.

                  (6)

                  Obrazne maske za enkratno uporabo in za ponovno uporabo, ki ščitijo pred nevarnimi delci, kombinezoni za enkratno uporabo in za ponovno uporabo, ki se uporabljajo za preprečevanje in zaščito pred škodljivimi biološkimi dejavniki, kot so virusi, so proizvodi, ki spadajo na področje uporabe Uredbe (EU) 2016/425.

                  (7)

                  Kirurške maske, rokavice za preskušanje in nekatere vrste halj so izdelki, ki spadajo na področje uporabe Direktive 93/42/EGS in Uredbe (EU) 2017/745.

                  (8)

                  V okviru grožnje COVID-19 so taka osebna varovalna oprema in medicinski pripomočki bistvenega pomena za zdravstvene delavce, osebe, ki se prve odzovejo, in drugo osebje, ki sodeluje pri prizadevanjih za zajezitev virusa in preprečevanju njegovega nadaljnjega širjenja.

                  (9)

                  Uredba (EU) 2016/425 v celoti harmonizira pravila za načrtovanje, proizvodnjo in dajanje osebne varovalne opreme na trg Unije ter določa več bistvenih zdravstvenih in varnostnih zahtev za osebno varovalno opremo na podlagi razvrstitve osebne varovalne opreme glede na tveganje, pred katerim naj bi ščitila uporabnike. Tako lahko proizvodi osebne varovalne opreme, proizvedeni v skladu z Uredbo (EU) 2016/425, prosto krožijo po celotnem notranjem trgu, države članice pa ne smejo uvesti dodatnih in različnih zahtev v zvezi s proizvodnjo in dajanjem takih proizvodov na trg.

                  (10)

                  Direktiva 93/42/EGS in Uredba (EU) 2017/745 v celoti harmonizirata pravila za načrtovanje, proizvodnjo in dajanje medicinskih pripomočkov na trg Unije ter določata več bistvenih zahtev ter splošnih zahtev glede varnosti in učinkovitosti na podlagi razvrstitve medicinskih pripomočkov glede na posebna pravila, ki jih ureja predvideni namen pripomočkov. Tako lahko pripomočki, proizvedeni v skladu z Direktivo Sveta 93/42/EGS in Uredbo (EU) 2017/745, prosto krožijo po celotnem notranjem trgu, države članice pa ne smejo uvesti dodatnih in različnih zahtev v zvezi s proizvodnjo in dajanjem takih izdelkov na trg.

                  (11)

                  Osebna varovalna oprema, namenjena zaščiti pred škodljivimi biološkimi dejavniki, kot so virusi, je v Prilogi I k Uredbi (EU) 2016/425 navedena kot kategorija III, ki vključuje izključno tveganja, ki lahko povzročijo „zelo hude posledice, kot je smrt ali trajna okvara zdravja“.

                  (12)

                  Ustrezni medicinski pripomočki, kot so neinvazivni pripomočki, spadajo v razred I, razen če se uporabljajo posebna pravila.

                  (13)

                  V skladu s členom 8 Uredbe (EU) 2016/425 proizvajalci za dajanje proizvodov osebne varovalne opreme na trg izvajajo veljavne postopke ugotavljanja skladnosti in, kadar je bilo z ustreznim postopkom dokazano, da je skladnost z veljavnimi bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami dokazana, namestijo oznako CE.

                  (14)

                  V skladu s členom 11 Direktive 93/42/EGS in členom 52 Uredbe (EU) 2017/745, ko se ta začne uporabljati, proizvajalci za dajanje medicinskih pripomočkov na trg, izvajajo postopke ugotavljanja skladnosti, ki se uporabljajo, in, kadar je bilo z ustreznim postopkom dokazano, da je skladnost z veljavnimi bistvenimi zahtevami ali splošnimi zahtevami glede varnosti in učinkovitosti dokazana, namestijo oznako CE. Odstopanja od postopkov ugotavljanja skladnosti lahko države članice na podlagi ustrezno utemeljene zahteve odobrijo za dajanje na trg in v uporabo na ozemlju zadevne države članice posameznih pripomočkov, katerih uporaba je v interesu varovanja zdravja.

                  (15)

                  Uredba (EU) 2016/425 je tehnološko nevtralna in ne določa posebnih obveznih tehničnih rešitev za načrtovanje proizvodov osebne varovalne opreme. Namesto tega Priloga II k Uredbi (EU) 2016/425 določa bistvene zdravstvene in varnostne zahteve, ki jih mora izpolnjevati osebna varovalna oprema, da se lahko da na trg in prosto kroži po celotnem trgu EU.

                  (16)

                  Direktiva 93/42/EGS in Uredba (EU) 2017/745 sta tehnološko nevtralni in ne določata posebnih obveznih tehničnih rešitev za načrtovanje medicinskih pripomočkov. Namesto tega Priloga I k Direktivi 93/42/EGS določa bistvene zahteve, Priloga I k Uredbi (EU) 2017/745 pa določa splošne zahteve glede varnosti in učinkovitosti, ki jih morajo izpolnjevati medicinski pripomočki, da se lahko dajo na trg in prosto krožijo po celotnem trgu EU.

                  (17)

                  Člen 14 Uredbe (EU) 2016/425 proizvajalcem omogoča, da se sklicujejo na posebne tehnične rešitve, ki so podrobno navedene v harmoniziranih standardih ali njihovih delih, sklicevanja nanje pa so bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Če se proizvajalec odloči sprejeti takšno tehnično rešitev v skladu s tem členom, se domneva, da je osebna varovalna oprema v skladu z bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami, zajetimi v navedenem harmoniziranem standardu ali njegovih delih. Vendar skladnost s harmoniziranimi standardi ni obvezna. Proizvajalci lahko izberejo druge tehnične rešitve, če je ohranjena posebna rešitev, ki zagotavlja, da je osebna varovalna oprema skladna z veljavnimi bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami.

                  (18)

                  Člen 5 Direktive 93/42/EGS in člen 8 Uredbe (EU) 2017/745 proizvajalcem omogočata, da se sklicujejo na posebne tehnične rešitve, ki so podrobno navedene v harmoniziranih standardih ali njihovih delih, sklicevanja nanje pa so bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Če se proizvajalec odloči sprejeti takšno tehnično rešitev v skladu s tem členom, se domneva, da je medicinski pripomoček v skladu z zahtevami, zajetimi v navedenem harmoniziranem standardu ali njegovih delih. Vendar skladnost s harmoniziranimi standardi ni obvezna. Proizvajalci lahko izberejo druge tehnične rešitve, če je ohranjena posebna rešitev, ki zagotavlja, da je medicinski pripomoček skladen z veljavnimi bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami.

                  (19)

                  Člen 19 Uredbe (EU) 2016/425 določa posebne postopke ugotavljanja skladnosti, ki se uporabljajo za različne kategorije osebne varovalne opreme. V skladu s tem členom bi bilo treba za proizvode osebne varovalne opreme kategorije III, na primer tiste za zaščito pred škodljivimi biološkimi dejavniki, opraviti posebno kombinacijo postopkov ugotavljanja skladnosti, ki so opisani v prilogah V, VII in VIII iste uredbe. Vsak od različnih postopkov ugotavljanja skladnosti, ki se lahko uporabijo, zahteva obvezno vključitev organa za ugotavljanje skladnosti tretje osebe.

                  (20)

                  Člen 11 Direktive 93/42/EGS in člen 52 Uredbe (EU) 2017/745, ko se ta začne uporabljati, določata posebne postopke ugotavljanja skladnosti, ki se uporabljajo za različne razrede medicinskih pripomočkov. V skladu s tema členoma bi bilo treba za medicinske pripomočke iz razreda I, razen pripomočkov, izdelanih za posameznega uporabnika, ali pripomočkov, ki so predmet raziskave, opraviti postopek ugotavljanja skladnosti za izjavo ES o skladnosti brez sodelovanja organa za ugotavljanje skladnosti tretje osebe.

                  (21)

                  Priglašeni organi so organi za ugotavljanje skladnosti, ki jih imenujejo države članice in so pooblaščeni za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti tretjih oseb v skladu z Uredbo (EU) 2016/425. Priglašeni organi morajo v skladu s členom 26(4) in točko 7(f) Priloge V k Uredbi (EU) 2016/425 oceniti, ali proizvod osebne varovalne opreme izpolnjuje veljavne bistvene zdravstvene in varnostne zahteve. Priglašeni organi morajo to oceno izvesti ne le, kadar je proizvajalec uporabil harmonizirane standarde, ampak tudi v primeru, ko je proizvajalec sledil drugim tehničnim rešitvam. Priglašeni organi morajo pri izdaji certifikatov o skladnosti obvestiti svoje priglasitvene organe, od njih pa se lahko tudi zahteva, da obvestijo druge priglašene organe o izdanih certifikatih, kot je določeno v členu 34 Uredbe (EU) 2016/425.

                  (22)

                  Priglašeni organi bi morali tako oceniti, ali proizvodi, proizvedeni v skladu z drugimi tehničnimi rešitvami, kot so tiste iz priporočil Svetovne zdravstvene organizacije o ustrezni izbiri osebne varovalne opreme, izpolnjujejo tudi veljavne bistvene zdravstvene in varnostne zahteve. Glede na to, kako pomembno je zagotoviti učinkovito izmenjavo informacij med vsemi deležniki v dobavni verigi osebne varovalne opreme, kadar priglašeni organi ugotovijo, da je osebna varovalna oprema v skladu z drugim specifičnim standardom ali tehnično rešitvijo skladna z bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami, ki se zanjo uporabljajo, bo izmenjava teh informacij ključna za lažjo oceno drugih proizvodov, proizvedenih v skladu z enakim specifičnim standardom ali tehnično rešitvijo. V ta namen lahko priglašeni organi uporabijo obstoječe kanale za izmenjavo informacij v okviru skupin za usklajevanje, ustanovljenih v skladu s členom 36 Uredbe (EU) 2016/425.

                  (23)

                  Poleg tega mora v skladu z ustreznimi postopki nadzora trga iz Uredbe (EU) 2016/425 ter zlasti člena 38(1) in (2) Uredbe organ za nadzor trga oceniti proizvod osebne varovalne opreme, če odkrije, da ta nima nameščene oznake CE. Kadar organi za nadzor trga med oceno ugotovijo, da osebna varovalna oprema ni skladna z zahtevami iz Uredbe, od gospodarskega subjekta zahtevajo, da sprejme korektivne ukrepe, da osebno varovalno opremo uskladi ali odpokliče ali umakne, sorazmerno z naravo tveganja. Komisijo in drugo državo članico obvestijo tudi o rezultatih ocene in ukrepih, ki so jih zahtevali od gospodarskega subjekta.

                  (24)

                  Zato bi morali ustrezni organi za nadzor trga za rešitev pomanjkanja osebne varovalne opreme, potrebne v okviru izbruha COVID-19, ko bo osebna varovalna oprema brez nameščene oznake CE vstopila na trg EU, oceniti proizvode in, če ugotovijo, da je osebna varovalna oprema skladna z bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami iz zadevne uredbe, sprejeti ukrepe, ki omogočajo dajanje take osebne varovalne opreme na trg Unije za omejeno obdobje ali med izvajanjem postopka ugotavljanja skladnosti s priglašenim organom. Za zagotovitev, da se taki proizvodi lahko dajo na voljo v drugih državah članicah, in glede na pomen zagotavljanja učinkovite izmenjave informacij ter usklajenega odziva na vse nevarnosti za zdravje in varnost državljanov, je primerno, da organ za nadzor trga, ki izvaja takšno ocenjevanje, svojo odločitev sporoči organom drugih držav članic in Komisiji prek rednih kanalov za izmenjavo informacij o tržnem nadzoru.

                  (25)

                  Ker se nekatere vrste osebne varovalne opreme ali medicinskih pripomočkov, ki se uporabljajo v okviru izbruha COVID-19, lahko uporabijo tudi za druge namene, je nujno, da države članice sprejmejo vse ustrezne ukrepe za zagotovitev, da se osebna varovalna oprema ali medicinski pripomočki brez nameščene oznake CE, ki se lahko dajo na trg Unije v skladu z odstavkom 8 tega priporočila, dajo na voljo samo zdravstvenim delavcem –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:
      1.   Da bi zagotovila razpoložljivost osebne varovalne opreme in medicinskih pripomočkov za ustrezno zaščito ob izbruhu COVID-19, Komisija poziva vse gospodarske subjekte v celotni dobavni verigi ter priglašene organe in organe za nadzor trga, naj uporabijo vse ukrepe, ki jih imajo na voljo, za podporo prizadevanjem za zagotovitev, da bo dobava osebne varovalne opreme in medicinskih pripomočkov na celotnem trgu EU ustrezala stalno naraščajočemu povpraševanju. Takšni ukrepi kljub temu ne bi smeli škodljivo vplivati na splošno raven zdravja in varnosti, vsi zadevni deležniki pa bi morali zagotoviti, da vsa osebna varovalna oprema ali medicinski pripomočki, ki se dajejo na trg EU, še naprej zagotavljajo ustrezno raven varovanja zdravja in varnosti uporabnikov.

         Postopki ugotavljanja skladnosti

                  2.

                  Priglašeni organi v skladu z Uredbo (EU) 2016/425 bi morali dati prednost in čim prej izvesti dejavnosti ugotavljanja skladnosti za vse na novo predložene zahteve gospodarskih subjektov v zvezi z osebno varovalno opremo, ki je potrebna za zaščito v okviru izbruha COVID-19.

                  3.

                  V primeru proizvodov osebne varovalne opreme, proizvedenih v skladu s tehničnimi rešitvami, ki niso harmonizirani standardi, se lahko kot potencialni vir za take tehnične rešitve uporabljajo priporočila Svetovne zdravstvene organizacije o ustrezni izbiri osebne varovalne opreme, če navedene tehnične rešitve zagotavljajo ustrezno raven zaščite, ki ustreza veljavnim zdravstvenim in varnostnim zahtevam iz Uredbe (EU) 2016/425.

                  4.

                  Priglašeni organi, ki izdajo certifikate za proizvode osebne varovalne opreme, proizvedene v skladu z drugimi tehničnimi rešitvami, ki niso harmonizirani standardi, bi morali o izdanih certifikatih in upoštevani specifični tehnični rešitvi nemudoma obvestiti ustrezen priglasitveni organ in druge priglašene organe v skladu z Uredbo (EU) 2016/425. Priglašeni organi bi si morali take informacije izmenjevati prek skupine za usklajevanje priglašenih organov, ustanovljene na podlagi člena 36 Uredbe (EU) 2016/425.

                  5.

                  V primeru medicinskih pripomočkov bi bilo treba upoštevati tudi možnost držav članic, da odobrijo odstopanja od postopkov ugotavljanja skladnosti v skladu s členom 11(13) Direktive 93/42/EGS in členom 59 Uredbe (EU) 2017/745, ko se slednja začne uporabljati, tudi kadar posredovanje priglašenega organa ni potrebno.

         Postopki nadzora trga

                  6.

                  Ustrezni organi za nadzor trga v državah članicah bi se morali prednostno osredotočiti na neustrezno osebno varovalno opremo ali medicinske pripomočke, ki povzročajo resna tveganja za zdravje in varnost njihovih predvidenih uporabnikov.

                  7.

                  Kadar organi za nadzor trga ugotovijo, da osebna varovalna oprema ali medicinski pripomočki zagotavljajo ustrezno raven zdravja in varnosti v skladu z bistvenimi zahtevami iz Uredbe (EU) 2016/425 ali zahtevami iz Direktive 93/42/EGS ali Uredbe (EU) 2017/745, čeprav postopki ugotavljanja skladnosti, vključno z namestitvijo oznake CE, niso v celoti dokončani v skladu s harmoniziranimi pravili, lahko odobrijo razpoložljivost teh izdelkov na trgu Unije za omejeno obdobje, medtem ko se izvajajo potrebni postopki.

                  8.

                  Osebna varovalna oprema ali medicinski pripomočki, ki nimajo oznake CE, so prav tako lahko predmet ocene in nakupa, ki ga organizirajo ustrezni organi držav članic, če se zagotovi, da so taki izdelki na voljo samo zdravstvenim delavcem med trajanjem aktualne zdravstvene krize ter da ne vstopajo v redne distribucijske kanale in se ne dajejo na voljo drugim uporabnikom.

                  9.

                  Organi za nadzor trga bi morali nemudoma obvestiti Komisijo in druge države članice o vsaki začasni ureditvi, ki jo odobrijo za specifično osebno varovalno opremo ali medicinske pripomočke. Za osebno varovalno opremo bi bilo to treba storiti prek informacijskega in komunikacijskega sistema za nadzor trga (ICSMS).

         V Bruslju, 13. marca 2020

               Za Komisijo

            Thierry BRETON

               Član Komisije

         (1)  Uredba (EU) 2016/425 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o osebni varovalni opremi in razveljavitvi Direktive Sveta 89/686/EGS (UL L 81, 31.3.2016, str. 51).

         (2)  UL L 169, 12.7.1993, str. 1.

         (3)  UL L 117, 5.5.2017, str. 1.


title: Priporočilo Sveta z dne 9. julija 2019 v zvezi z nacionalnim reformnim programom Belgije za leto 2019 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Belgije za leto 2019

text:
               5.9.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 301/1

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 9. julija 2019
      v zvezi z nacionalnim reformnim programom Belgije za leto 2019 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Belgije za leto 2019
      (2019/C 301/01)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
      ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
      ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Komisija je 21. novembra 2018 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2019. Pri tem je ustrezno upoštevala evropski steber socialnih pravic, ki so ga 17. novembra 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija. Evropski svet je na zasedanju 21. marca 2019 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 21. novembra 2018 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (2) sprejela tudi poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem Belgije ni opredelila kot ene od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled. Komisija je istega dne sprejela tudi Priporočilo za priporočilo Sveta o ekonomski politiki euroobmočja, ki ga je Evropski svet potrdil 21. marca 2019. Svet je Priporočilo o ekonomski politiki euroobmočja (3) (v nadaljnjem besedilu: priporočilo za euroobmočje iz leta 2019), ki določa pet priporočil za euroobmočje (v nadaljnjem besedilu: priporočila za euroobmočje), sprejel 9. aprila 2019.

                  (2)

                  Belgija bi morala kot država članica, katere valuta je euro, zaradi tesne medsebojne povezanosti gospodarstev v ekonomski in monetarni uniji zagotoviti, da v celoti in pravočasno izvede priporočilo za euroobmočje iz leta 2019, ki je izraženo v priporočilih 1 do 4 spodaj. Ukrepi za izboljšanje storitev bodo prispevali k izvajanju prvega priporočila za euroobmočje glede odpornosti storitvenih trgov, ukrepi za izboljšanje vzdržnosti, učinkovitosti in sestave javnih financ ter uporaba nepričakovanih prihodkov za zmanjševanje javnega dolga bodo prispevali k izvajanju drugega priporočila za euroobmočje v zvezi s podpiranjem naložb, izboljšanje stanja javnih financ, obnovitev fiskalnih rezerv in ukrepi za povečanje učinkovitost politik trga dela pa bodo prispevali k izvajanju tretjega priporočila za euroobmočje glede podpore za uspešne prehode na trgu dela.

                  (3)

                  Poročilo o državi za Belgijo za leto 2019 je bilo objavljeno 27. februarja 2019. V njem so bili ocenjeni napredek Belgije pri izvajanju priporočil za posamezno državo, ki jih je Svet sprejel 13. julija 2018 (4), nadaljnje ukrepanje po priporočilih za posamezno državo, sprejetih v prejšnjih letih, in napredek pri doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020.

                  (4)

                  Belgija je 26. aprila 2019 predložila nacionalni reformni program za leto 2019 in program stabilnosti za leto 2019. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

                  (5)

                  Ustrezna priporočila za posamezno državo so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI) za obdobje 2014–2020. Kot je določeno v členu 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (5), lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti skladov ESI z dobrim gospodarskim upravljanjem.

                  (6)

                  Za Belgijo trenutno veljata preventivni del Pakta za stabilnost in rast ter pravilo glede dolga. Vlada v programu stabilnosti za leto 2019 načrtuje postopno izboljšanje nominalnega salda s primanjkljaja v višini 0,7 % bruto domačega proizvoda (BDP) v letu 2018 na 0,0 % BDP v letu 2022. Na podlagi preračunanega strukturnega salda (6) se ne načrtuje, da bo srednjeročni proračunski cilj, določen kot strukturno uravnotežen proračunski položaj, dosežen v obdobju, ki ga zajema program stabilnosti za leto 2019. Potem ko je dolg sektorja država kot odstotek BDP v letu 2014 dosegel najvišjo vrednost pri 107 % BDP in se nato v letu 2018 zmanjšal na približno 102 % BDP, naj bi se v skladu s programom stabilnosti za leto 2019 do leta 2022 zmanjšal na 94 %. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je verjeten. Vendar ukrepi, potrebni za doseganje načrtovanih ciljev glede primanjkljaja od leta 2020 naprej, niso bili opredeljeni, kar v skladu s pomladansko napovedjo Komisije iz leta 2019 in ob nespremenjenih politikah prispeva k predvidenemu poslabšanju strukturnega salda v letu 2020.

                  (7)

                  Komisija je 5. junija 2019 izdala poročilo, pripravljeno v skladu s členom 126(3) Pogodbe, ker Belgija v letu 2018 ni izpolnjevala pravila glede dolga. V poročilu je po oceni vseh pomembnih dejavnikov ugotovljeno, da na podlagi sedanje analize ni mogoče z gotovostjo trditi, da je bilo merilo glede dolga, kot je opredeljeno v Pogodbi in Uredbi (ES) št. 1467/1997, izpolnjeno.

                  (8)

                  Belgija v programu stabilnosti za leto 2019 potrjuje svojo prošnjo iz osnutka proračunskega načrta za leto 2019, da bi izkoristila prožnost v okviru preventivnega dela v skladu s „skupno dogovorjenim stališčem o prožnosti v okviru Pakta za stabilnost in rast“, ki ga je 12. februarja 2016 potrdil Svet. Belgija je zaprosila za začasni odklon v višini 0,5 % BDP od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja zaradi izvajanja večjih strukturnih reform s pozitivnim učinkom na dolgoročno vzdržnost javnih financ. Strukturne reforme se nanašajo na pokojninsko reformo, „preusmeritev davčne obremenitve“, reformo obdavčitve dohodkov pravnih oseb, reformo trga dela in reformo javne uprave. Pomladanska napoved Komisije iz leta 2019 potrjuje, da Belgija spoštuje minimalno referenčno vrednost iz leta 2019, ki zagotavlja varnostno rezervo v smeri praga primanjkljaja v višini 3 % BDP. Z izjemo reforme javne uprave so bili v celoti sprejeti vsi ukrepi. Glede na njihovo naravo in zlasti preusmeritev davčne obremenitve ter reformo davka od dohodkov pravnih oseb še vedno obstajajo negotovosti glede njihovega kratkoročnega učinka, zlasti zaradi njihove neproračunske nevtralne narave, zaradi česar se je proračunski položaj poslabšal. Kljub temu so ukrepi povečali potencial gospodarstva za rast, znižali stopnjo brezposelnosti in zmanjšali tveganja makroekonomskih neravnotežij, kar je srednje- do dolgoročno pozitivno vplivalo na vzdržnost dolga. Na podlagi tega je trenutno mogoče oceniti, da je Belgija v letu 2019 upravičena do zahtevanega začasnega odklona v višini 0,5 % BDP, če bo ustrezno izvedla dogovorjene reforme, ki se bodo spremljale v okviru evropskega semestra.

                  (9)

                  Svet je 13. julija 2018 Belgiji priporočil, naj zagotovi, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov (7) v letu 2019 ne bo presegla 1,8 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 0,6 % BDP. Ker je Belgija upravičena do zahtevanega začasnega odklona v višini 0,5 % BDP v skladu s klavzulo o strukturnih reformah, se lahko zahtevana strukturna prilagoditev za leto 2019 zniža na 0,1 % BDP, kar ustreza nominalni stopnji rasti neto primarnih odhodkov, ki v letu 2019 ne presega 2,8 %. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019 obstaja v letih 2018 in 2019 skupaj tveganje znatnega odklona od priporočene prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja.

                  (10)

                  V letu 2020, ko naj bi bil delež javnega dolga Belgije nad 60 % BDP, proizvodna vrzel pa naj bi znašala 0,1 %, nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bi smela preseči 1,6 %, kar je v skladu s strukturno prilagoditvijo v višini 0,6 % BDP, kot izhaja iz skupno dogovorjene prilagoditvene matrike zahtev v okviru Pakta za stabilnost in rast. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019 ob predpostavki nespremenjenih politik v letu 2020 obstaja tveganje znatnega odklona od te zahteve. Po napovedi Belgija v letih 2019 in 2020 na prvi pogled ne bo izpolnjevala pravila glede dolga. Svet na splošno meni, da bi bilo treba z letom 2019 sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti z določbami Pakta za stabilnost in rast. Pomembno bi bilo uporabiti morebitne nepričakovane prihodke za nadaljnje zmanjševanje deleža dolga sektorja država. Srednje- in dolgoročna vzdržnost javnih financ Belgije je še vedno ogrožena zaradi kombinacije visokega deleža javnega dolga v BDP in predvidenega povečanja stroškov zaradi staranja prebivalstva, zlasti tistih, ki so povezani s pokojninami in dolgotrajno oskrbo. Leta 2015 je bil uzakonjen sveženj pokojninskih reform, na podlagi katerega se bo zakonsko določena upokojitvena starost od leta 2025 povišala s 65 na 66 let, od leta 2030 pa na 67 let. Poleg tega so zahteve glede starosti in prednosti v zvezi z zgodnjo upokojitvijo prav tako strožje. Kljub temu naj bi se javnofinančni odhodki za pokojnine do leta 2070 še vedno povečali za 2,9 odstotne točke BDP, večinoma v naslednjih dveh desetletjih. Poleg tega so pogoji za predčasno upokojitev za več velikih skupin javnih uslužbencev še vedno ugodnejši od običajnih pogojev. Javna poraba za dolgotrajno oskrbo naj bi se med letoma 2016 in 2070 povečala za 1,7 odstotne točke BDP, kar je nadpovprečno povečanje z ene od že tako najvišjih ravni v Uniji. Organizacijska razdrobljenost dolgotrajne oskrbe, pri čemer so pristojnosti trenutno razdeljene med različne upravne ravni, predstavlja izziv za nekatere razsežnosti smotrnosti porabe, zato neto učinek nedavnega prenosa pristojnosti še ni jasen. Krepitev upravljanja bi pripomogla k doseganju predvidenega povečanja smotrnosti. Za povečanje stroškovne učinkovitosti sistema dolgotrajne oskrbe bi bilo morda mogoče optimizirati kombinacijo oskrbe.

                  (11)

                  Izboljšati bi bilo mogoče sestavo in smotrnost javne porabe, kar bi omogočilo več javnih naložb. Kljub nedavnemu zmanjšanju ostajajo skupni odhodki kot delež BDP v Belgiji med najvišjimi v euroobmočju. Visoka raven javnofinančnih odhodkov kaže, da obstajajo možnosti za fiskalno prilagoditev bolj na podlagi porabe. Glede na visoko raven javnofinančnih odhodkov se z rezultati nekaterih politik in kakovostjo nekaterih javnih storitev porajajo vprašanja o stroškovni učinkovitosti. Pregledi porabe in ocene politike lahko Belgiji pomagajo pri določanju prednostnih nalog in izboljšanju smotrnosti javnofinančnih odhodkov. Poleg tega bi bilo preglede porabe mogoče uporabiti za oceno učinkovitosti posredne javne podpore za poslovne raziskave in razvoj, ki je ena najvišjih v Uniji kot odstotek BDP in se je lani še naprej povečevala. Zvezni in regionalni organi so pred kratkim izrazili zanimanje za vključitev pregleda porabe v svoj proračunski mehanizem.

                  (12)

                  Usklajevanje proračuna med subjekti trenutno ni dovolj prožno, da bi omogočalo javne naložbe v obsežne projekte. V zvezni državi članici, kot je Belgija, kjer je bil velik del pristojnosti za odhodke prenesen na podnacionalne vlade, je učinkovito usklajevanje proračuna bistvenega pomena. Kljub sporazumu o sodelovanju, ki je bil podpisan leta 2013, še vedno ni uradnega dogovora o letnih ciljih na vseh ravneh države, kar otežuje usklajevanje proračuna. V nasprotju s prakso prejšnjih programov stabilnosti, ko se je odbor za usklajevanje seznanil s fiskalno usmeritvijo, so vse ravni države odobrile splošno fiskalno usmeritev, predstavljeno v programu stabilnosti za leto 2018, in podprle doseganje fiskalnih ciljev do leta 2020 za vse ravni države. Čeprav je ta odobritev prispevala k verodostojnosti splošne usmeritve, ni bilo formalnega dogovora o letnih fiskalnih ciljih na vseh ravneh države. Pomanjkanje soglasja glede ciljev na vseh ravneh države lahko ogrozi izvedljivost splošne usmeritve v doseganje srednjeročnega cilja. Poleg tega to preprečuje, da bi oddelek visokega sveta za finance na področju zadolževanja javnega sektorja učinkovito spremljal izpolnjevanje teh ciljev. Program stabilnosti za leto 2019 vsebuje le okvirne splošne in vmesne proračunske cilje, saj so 26. maja 2019 potekale volitve na zvezni ravni ter na ravni regij in skupnosti.

                  (13)

                  Nedavna gospodarska rast je prispevala k ustvarjanju delovnih mest, stopnja zaposlenosti pa je najvišja v zadnjih desetih letih. Kljub temu ostajajo prehodi iz neaktivnosti ali brezposelnosti v zaposlitev nizki in Belgija ni na dobri poti, da bi dosegla cilj iz strategije Evropa 2020 glede zaposlovanja v višini 73,2 %. Poleg tega na trgu dela še vedno obstajajo velike regionalne razlike. Kljub postopnemu zmanjševanju v zadnjih petih letih, je brezposelnost mladih v Bruslju precej nad povprečjem Unije. Udeležba na trgu dela je nizka pri nizko usposobljenih, osebah z migrantskim ozadjem, starejših delavcih in invalidih, kar kaže, da strukturni dejavniki in dejavniki, specifični za te skupine, ovirajo njihovo vključevanje na trg dela, medtem ko obstoječi aktivacijski ukrepi niso enako učinkoviti za vse skupine prebivalstva. Stopnja zaposlenosti starejših delavcev (55–64 let) ostaja pod povprečjem Unije, vrzel v primerjavi s povprečjem Unije za osebe, starejše od 60 let, pa je še vedno velika. Za osebe z migrantskim ozadjem, zlasti ženske, so še vedno značilne višja brezposelnost, nižja stopnja delovne aktivnosti, višja stopnja revščine zaposlenih in previsoka usposobljenost. Čeprav so bili sprejeti nekateri ukrepi za podporo vključevanju novih prišlekov in za boj proti diskriminaciji, še vedno ni usklajenega pristopa za reševanje izzivov, s katerimi se soočajo osebe z migrantskim ozadjem. Za obravnavo nizke udeležbe na trgu dela so bili sprejeti ukrepi v okviru reforme „dogovor o delovnih mestih“, vendar je treba njihov učinek še oceniti.

                  (14)

                  Še vedno obstajajo pomembni finančni dejavniki, ki odvračajo od zaposlitve. Čeprav se je s preusmeritvijo davčne obremenitve zmanjšal davčni primež stroškov dela, je ta v povprečju še vedno visok za vse zaposlene, razen za zaposlene z zelo nizkimi dohodki (50 % povprečne plače). Belgija ostaja edina država članica, v kateri nadomestila za brezposelnost niso časovno omejena, čeprav se postopoma zmanjšujejo. Za upravičence do shem zdravstvenega in invalidskega zavarovanja in prejemnike drugega dohodka v gospodinjstvu še vedno obstajajo finančni dejavniki, ki odvračajo od zaposlitve za polni delovni čas. Zlasti starši samohranilci (in v manjši meri pari z otroki) se soočajo z omejenimi finančnimi spodbudami za zaposlitev (za polni delovni čas) zaradi kombinacije stroškov in ukinitve nadomestil. Poleg tega lahko pride do težav pri usklajevanju zaradi razdelitve pristojnosti za socialno zaščito med zvezno, regionalno in lokalno ravnjo. Sistem socialne varnosti formalno ne zajema samozaposlenih, kar zadeva kritje v zvezi z nadomestili za brezposelnost, nesrečami pri delu in poklicnimi boleznimi.

                  (15)

                  Upadanje učnega uspeha v okviru obveznega izobraževanja in obstoj znatnih razlik v izobraževalnem sistemu sta še vedno zaskrbljujoča. Odstotek mladih, ki ne obvladajo osnovnih znanj in spretnosti, se lahko izboljša zlasti v francoski skupnosti, kjer je delež nad povprečjem OECD. Vrzel v učnih rezultatih zaradi socialno-ekonomskega in migracijskega ozadja je velika. Učitelji potrebujejo več podpore pri soočanju z raznolikostjo in še vedno obstaja potreba po prilagoditvi njihovega stalnega poklicnega razvoja. Pospešiti je treba reforme za izboljšanje učnih rezultatov in odpravljanje razlik, da bi se spodbudili znanjsko intenzivna, trajnostna in vključujoča rast ter socialna vključenost. Izvajanje „pakta za odličnost“, ki je vodilna šolska reforma francoske skupnosti za izboljšanje osnovnih znanj in spretnosti, učinkovitosti, upravljanja in odpravljanja neenakosti, napreduje. Sprejeti so bili odloki o organizaciji dela učiteljev, skupnem osnovnem učnem načrtu, statusu ravnateljev in krepitvi znanja francoščine za nove učence, ki se bodo uporabljali od septembra 2020. Flamska skupnost izvaja nekatere reforme na področju srednješolskega izobraževanja od šolskega leta 2019/2020, vendar je zgodnje spremljanje učencev še vedno zaskrbljujoče. Učinek teh reform in ukrepov bo v odvisen tudi od njihovega učinkovitega izvajanja in spremljanja. Zvezni parlament je prav tako znižal starost vključitve v obvezno izobraževanje s šestih na pet let. Glede na že tako visoke ravni porabe za izobraževanje bo treba reforme izvajati z večjim poudarkom na povečanju učinkovitosti in uspešnosti sistema ter njegovi zmogljivosti za doseganje znanj in spretnosti, usmerjenih v prihodnost in ustreznih za trg dela.

                  (16)

                  Neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih in nizka poklicna mobilnost ovirajo ustvarjanje delovnih mest in rast produktivnosti. Kljub številnim regionalnim in zveznim ukrepom, ki so bili sprejeti za odpravo pomanjkanja znanj in spretnosti ter povečanje aktivacije, tudi v okviru reforme „dogovor o delovnih mestih“, je v več sektorjih, zlasti na področju informacijskih in komunikacijskih tehnologij, gradbeništva in zdravstva, mogoče opaziti pomanjkanje delovne sile. Pomanjkanje znanj in spretnosti ter delovne sile zavira rast gradbenega sektorja. V nekaterih sektorjih so velike potrebe po preusposabljanju in izpopolnjevanju delovne sile. Udeležba odraslih v izobraževanju in usposabljanju ter poklicna mobilnost sta prav tako nizki. Slabo jezikovno znanje je pomembno vprašanje, zlasti v Bruslju, kjer se v skladu z nacionalnim reformnim programom za leto 2019 v približno 50 % ponudb za zaposlitev zahteva znanje francoščine in nizozemščine. Stopnja doseganja terciarne izobrazbe je visoka, vendar je na področju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike premalo diplomantov. Belgija je bila leta 2016 po številu diplomantov na področju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike na 26. mestu v Uniji, stopnja novih udeležencev na povezanih področjih terciarnega izobraževanja pa je prav tako nizka, zlasti pri ženskah. Splošno izvajanje „akcijskega načrta za obdobje 2012–2020 na področju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike“ v Flandriji kaže napredek, vendar število maturantov s tehnično in poklicno izobrazbo na področju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike od leta 2010 stagnira. Francoska skupnost nima strategije za politiko na področju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike, poleg tega pa mora še začeti izvajati nedavno sprejeto „strategijo za digitalno izobraževanje“ za šole. Razvoj zagonskih podjetij je oviran zaradi pomanjkanja strokovnjakov z znanjem na področju podjetništva, naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike. Splošna raven digitalnih spretnosti in znanj je dobra, vendar se ne izboljšuje. Nacionalni reformni program za leto 2019 izpostavlja sporazum med Flandrijo in Valonijo ter načrtovani sporazum med Flandrijo in regijo glavnega mesta Bruselj za izboljšanje medregionalne mobilnosti delovne sile.

                  (17)

                  Raziskave in razvoj so osredotočeni na nekaj sektorjev, inovacije pa drugod v gospodarstvu niso dovolj razširjene, kar vpliva na rast produktivnosti. Kaže, da je število javno financiranih raziskav pod povprečjem Unije. Kar zadeva raziskave, razvoj in inovacije, obstajajo tudi regionalne in podregionalne razlike. V okviru nacionalnega pakta za strateške naložbe je bilo opredeljeno, da je krepitev digitalizacije obetavna možnost za povečanje produktivnosti in inovacijske zmogljivosti v Belgiji. Za to so potrebne naložbe v digitalno infrastrukturo, vključno z učinkovitimi ukrepi za uspešno uvedbo omrežja 5G, človeški kapital in podjetniški duh ter pospešeno uporabo digitalne tehnologije, zlasti s strani tistih podjetij, ki še zaostajajo.

                  (18)

                  Kakovost cestne infrastrukture se po letih nizkih javnih naložb poslabšuje. Hkrati se vzdrževanje velikega in gostega omrežja za regije in lokalne organe ne zdi stroškovno učinkovito. Ceste v Belgiji so med prometno najbolj preobremenjenimi v Uniji. Železniška infrastruktura je gosta in kakovostna, vendar njeno dokončanje in obnova še vedno predstavljata izziv, predvsem v okolici Bruslja ter pri dostopu do pristanišč Antwerpen in Zeebrugge pa so pogosti zastoji. Na področju primestne železniške infrastrukture in signalizacije se načrtujejo pomembne naložbe, ki pa jih zavirajo predvsem pravila o dodelitvi proračunskih sredstev v različnih regijah. Poleg tega izkrivljajoče spodbude in ovire za konkurenco ter naložbe v domače storitve železniškega potniškega prometa in storitve za medkrajevni avtobusni prevoz omejujejo ponudbo alternativnih skupinskih in nizkoogljičnih prevoznih storitev ter povpraševanje po njih. Vse večje število zastojev je delno posledica nenehnega povečevanja števila osebnih avtomobilov, kar spodbujajo ceste, na katerih se ne plačuje cestnina, odbitek na službene avtomobile in nizka okoljska obdavčitev. Visoki transakcijski davki na nepremičnine in shema službenih avtomobilov škodljivo vplivajo na mobilnost. Kakovost železniških storitev se je znižala, ponudbo mestnega in mestno-podeželskega javnega prevoza pa je mogoče izboljšati, zlasti v Valoniji, kjer je dostop do delovnih mest velika ovira za iskalce zaposlitve. V skladu z nacionalnim reformnim programom za leto 2019 se v vseh regijah izvajajo pomembne naložbe in reforme, na zvezni ravni in v sodelovanju z regijami pa napreduje dokončanje omrežja primestnih železnic v okolici Bruslja. Belgija je sprejela zakon o odprtju notranjih storitev železniškega prometa, vendar je delež potniškega prevoza, ki se opravlja v okviru obveznosti javne službe z neposredno dodeljeno pogodbo, v Belgiji še vedno zelo visok. Zasebni avtobusni prevozniki ne smejo opravljati storitev medkrajevnega avtobusnega prevoza. Predpisi o taksi službah se med lokalnimi organi razlikujejo. Čeprav so regije razvile lastne načrte za mobilnost, zapleteno usklajevanje preprečuje skladno vizijo mobilnosti znotraj Belgije in po možnosti z mejnimi mesti in regijami. Regulativni organ za področje železnic ima možnosti za razvoj obsega dejavnosti, ki jih ureja.

                  (19)

                  Potrebne so znatne naložbe v podporo energetskemu prehodu. Prenova starega stavbnega fonda, ki je bil zgrajen pred uvedbo energetskih norm, bo prispevala k doseganju ciljev glede zmanjšanja emisij do leta 2020 in 2030. Uvedba alternativnih goriv je razmeroma počasna. Potrebne so večje naložbe v proizvodnjo električne energije, zmogljivosti za medsebojno povezovanje, shranjevanje v pametnih omrežjih in energijsko učinkovitost.

                  (20)

                  Kljub vladnim prizadevanjem regulativno in upravno breme za podjetja še vedno močno in negativno vpliva na podjetništvo. Obdavčenje zagonskih in malih podjetij se je znižalo, vendar je za finančne naložbe še vedno zapleteno. Belgija je prenovila svojo zakonodajo o gospodarskih družbah, s čimer je zmanjšala število pravnih oblik družb, olajšala zakonito elektronsko komunikacijo, zmanjšala minimalne kapitalske zahteve in v skladu z nacionalnim reformnim programom za leto 2019 spremenila zakon o insolventnosti, da bi vključila zlasti svobodne poklice. Kljub tem prizadevanjem pa prihaja do velikih zamud pri gradbenih dovoljenjih, visokih stroškov registracije nepremičnin in dolgotrajnih sodnih postopkov. Upravno pravosodje se sooča z izzivi zaradi pomanjkanja sredstev in dolgotrajnih postopkov, kar povzroča velike zamude, zlasti pri izdajanju gradbenih dovoljenj, pa tudi pri postopkih javnih naročil. Poleg tega je usklajevanje politike na področju podnebja, energetike, digitalizacije in prometa zapleteno, vendar bi ga bilo mogoče izboljšati. Sodelovanje med carinskimi organi in organi za nadzor trga ni optimalno, saj povečuje tveganje, da blago, ki ne izpolnjuje zahtev, vstopi v Unijo prek belgijskih meja. Ocena učinka bi lahko bila bolje vključena v proces oblikovanja politik. Kakovost digitalnih javnih storitev za podjetja je nizka. Pomanjkanje digitalizacije pravosodnega sistema ostaja resen izziv, zlasti za zbiranje podatkov. Dokončanje digitalizacije pravosodja je pomemben pogoj za nadaljnje izboljšanje kakovosti pravosodnega sistema, kot so posodobitev poslovnih procesov ter boljše upravljanje človeških in finančnih virov na sodiščih.

                  (21)

                  Ovire za konkurenco in naložbe na področju več poslovnih storitev ovirajo rast in produktivnost. Stopnje vstopa novih ponudnikov storitev so precej pod povprečjem Unije, medtem ko stopnje dobička presegajo povprečje Unije. Kazalnik restriktivnosti Komisije kaže, da je belgijski regulativni okvir za računovodje, davčne svetovalce, arhitekte in nepremičninske posrednike precej bolj omejujoč od povprečja Unije. Nedavno sprejeti zakon je uvedel strožje zahteve za patentne zastopnike. Zvezni urad za načrtovanje ocenjuje, da bi ambiciozno zmanjšanje regulativnega bremena v pravnih, računovodskih in arhitekturnih storitvah povečalo delovno storilnost. Regulirane pristojbine notarjev za nepremičninske transakcije so precejšnje, kar povečuje davke na registracijo. Regije so različno reformirale obrti in gospodarske dejavnosti. Maloprodajni sektor se še vedno sooča z operativnimi omejitvami, ki ovirajo njegovo produktivnost in odvračajo od naložb. V sektorju supermarketov raven konkurence ni optimalna, predvsem zaradi visoke koncentracije ter nizke dinamike vstopa in izstopa. Glede na kazalnik omejitve maloprodaje je Belgija šesta najbolj omejevalna država članica, kar zadeva operativno okolje za trgovce na drobno. Nacionalni reformni program za leto 2019 izpostavlja nedavne reforme v regiji glavnega mesta Bruselj za lažje ustanavljanje maloprodajnih podjetij. Za trg telekomunikacij je značilna visoka stopnja koncentracije (ki so jo dodatno zaostrili nedavni prevzemi) in šibka konkurenca. To je razvidno tudi iz razmeroma visokih cen fiksnih storitev v primerjavi z drugimi državami. V fiksnih omrežjih je za maloprodajni trg značilen geografsko določen duopol prvotnih operaterjev in operaterjev kabelskih omrežij. To lahko ustvari ovire za opravljanje paketnih storitev fiksne in mobilne telefonije s strani drugih operaterjev. V nacionalnem reformnem programu za leto 2019 je poudarjeno, da je bila sprejeta reforma gospodarskega prava, ki naj bi izboljšala skladnost konkurenčnega prava in delovanje belgijskega organa, pristojnega za konkurenco, s povečanjem učinkovitosti postopkov in zmanjšanjem tveganja nadaljnjih sporov pred sodiščem. Belgijski organ, pristojen za konkurenco, ima omejene vire v primerjavi z organi, pristojnimi za konkurenco v drugih državah članicah.

                  (22)

                  Načrtovanje programov skladov Unije za obdobje 2021–2027 bi lahko prispevalo k odpravi nekaterih vrzeli, opredeljenih v priporočilih, zlasti na področjih iz Priloge D k poročilu o državi za leto 2019. To bi Belgiji omogočilo, da ob upoštevanju regionalnih razlik ta sredstva kar najbolje uporabi za opredeljene sektorje.

                  (23)

                  V okviru evropskega semestra 2019 je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Belgije in jo objavila v poročilu o državi za leto 2019. Prav tako je ocenila program stabilnosti za leto 2019, nacionalni reformni program za leto 2019 in ukrepanje po priporočilih, ki jih je Belgija prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni Unije v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialnoekonomsko politiko v Belgiji, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami Unije.

                  (24)

                  Svet je ob upoštevanju te ocene preučil program stabilnosti za leto 2019, njegovo mnenje (8) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 spodaj –

            PRIPOROČA, da Belgija v letih 2019 in 2020 ukrepa tako, da bo:

         1.

            zagotovila, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2020 ne bo presegla 1,6 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 0,6 % BDP; uporabila nepričakovane prihodke za hitrejše zmanjševanje deleža dolga sektorja država; nadaljevala reforme za zagotovitev fiskalne vzdržnosti sistema dolgotrajne oskrbe in pokojninskega sistema, vključno z omejitvijo možnosti predčasnega odhoda s trga dela; izboljšala sestavo in učinkovitost javne porabe, zlasti s pregledi porabe, ter usklajevanje fiskalnih politik na vseh ravneh države, da se ustvarijo možnosti za javne naložbe;

         2.

            odpravila dejavnike, ki odvračajo od zaposlitve, in povečala učinkovitost aktivnih politik zaposlovanja, zlasti za nizko usposobljene osebe, starejše delavce in osebe z migrantskim ozadjem; izboljšala učinkovitost in vključenost sistemov izobraževanja in usposabljanja ter odpravila neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih;

         3.

            ekonomsko politiko v zvezi z naložbami osredotočila na trajnostni promet, vključno z nadgradnjo železniške infrastrukture, nizkoogljični in energetski prehod ter raziskave in inovacije, zlasti na področju digitalizacije, pri tem pa upoštevala regionalne razlike; obravnavala vse večje izzive v zvezi z mobilnostjo, in sicer z okrepitvijo spodbud in odpravo ovir za povečanje ponudbe skupinskega in nizkoemisijskega prevoza ter povpraševanja po njem;

         4.

            zmanjšala regulativno in upravno breme, da bi spodbudila podjetništvo ter odstranila ovire za konkurenco na področju storitev, zlasti telekomunikacijskih, maloprodajnih in poklicnih storitev.

         V Bruslju, 9. julija 2019

               Za Svet

               Predsednik

            M. LINTILÄ

         (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

         (2)  Uredba (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (UL L 306, 23.11.2011, str. 25).

         (3)  UL C 136, 12.4.2019, str. 1.

         (4)  UL C 320, 10.9.2018, str. 1.

         (5)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

         (6)  Ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, ki ga je Komisija preračunala z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

         (7)  Neto primarne javnofinančne odhodke sestavljajo vsi javnofinančni odhodki brez odhodkov za obresti, odhodkov za programe Unije, v celoti izravnanih s prihodki iz skladov Unije, in nediskrecijskih sprememb pri odhodkih za denarna nadomestila za brezposelnost. Nacionalno financirane bruto investicije v osnovna sredstva so porazdeljene na obdobje štirih let. Diskrecijski ukrepi na strani prihodkov ali zakonsko določena povečanja prihodkov so vračunani. Enkratni ukrepi na strani prihodkov in na strani odhodkov so pobotani.

         (8)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.