title: Priporočilo Evropskega Odbora za Sistemska Tveganja z dne 16. februarja 2022 o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (ESRB/2022/1) 2022/C 174/01

text:
                  28.4.2022

                  SL

                  Uradni list Evropske unije

                  C 174/1

         PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA
         z dne 16. februarja 2022
         o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti
         (ESRB/2022/1)
         (2022/C 174/01)
         SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –
         ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
         ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (1), zlasti Priloge IX k Sporazumu,
         ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 3 in členov 16 do 18 Uredbe,
         ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (3) ter zlasti člena 458 Uredbe,
         ob upoštevanju Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (4) ter zlasti oddelka II poglavja 4 naslova VII Direktive,
         ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (5) in zlasti členov 18 do 20 Sklepa,
         ob upoštevanju naslednjega:

                     (1)

                     Za zagotavljanje učinkovitih in doslednih nacionalnih ukrepov makrobonitetne politike je treba obvezno vzajemnost, ki se zahteva po pravu Unije, dopolniti s prostovoljno vzajemnostjo.

                     (2)

                     Cilj okvira za prostovoljno vzajemnost ukrepov makrobonitetne politike, določenega v Priporočilu ESRB/2015/2 Evropskega odbora za sistemska tveganja (6), je zagotoviti, da se za vse ukrepe makrobonitetne politike, ki temeljijo na izpostavljenosti in se aktivirajo v eni državi članici, zagotovi vzajemnost v drugih državah članicah.

                     (3)

                     Na podlagi Sklepa Komisije C(2020) 1214 final (7) je De Nederlandsche Bank v vlogi imenovanega organa za namene člena 458 Uredbe (EU) št. 575/2013 uvedla strožji nacionalni ukrep ter s tem za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Nizozemskem in uporabljajo pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen (IRB), določila najnižjo povprečno utež tveganja v zvezi z njihovim portfeljem izpostavljenosti do fizičnih oseb, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na Nizozemskem. Ukrep je začel veljati 1. januarja 2022.

                     (4)

                     De Nederlandsche Bank je 23. novembra 2021 Evropskemu odboru za sistemska tveganja (ESRB) predložila zahtevo za vzajemnost strožjega nacionalnega ukrepa po členu 458(8) Uredbe (EU) št. 575/2013.

                     (5)

                     Na podlagi zahteve, ki jo je De Nederlandsche Bank predložila ESRB, in da bi preprečili uresničevanje negativnih čezmejnih učinkov v obliki uhajanj in regulativne arbitraže, ki bi bili lahko posledica izvajanja ukrepa makrobonitetne politike, ki se bo začel uporabljati na Nizozemskem v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, je splošni odbor ESRB odločil, da ta ukrep vključi na seznam ukrepov makrobonitetne politike, za katere se priporoča zagotovitev vzajemnosti v skladu s Priporočilom ESRB/2015/2.

                     (6)

                     Lietuvos bankas je 26. oktobra 2021 v vlogi imenovanega organa za namene člena 133(9) Direktive 2013/36/EU ESRB uradno obvestila, da namerava določiti stopnjo blažilnika sistemskih tveganj za vse izpostavljenosti na drobno do fizičnih oseb v Litvi, ki so zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami. Blažilnik sistemskih tveganj se bo uporabljal za banke, ki so pridobile dovoljenje v Litvi, na najvišji ravni konsolidacije v državi. Hkrati se bo predvideni blažilnik sistemskih tveganj uporabljal za skupine centralnih kreditnih zadrug, ki ne spadajo na področje uporabe Uredbe (EU) št. 575/2013, na konsolidirani podlagi. Pričakuje se, da bo ukrep začel veljati 1. julija 2022.

                     (7)

                     Lietuvos bankas je 1. decembra 2021 ESRB predložila zahtevo za vzajemnost stopnje blažilnika sistemskih tveganj po členu 134(4) Direktive 2013/36/EU.

                     (8)

                     Na podlagi zahteve, ki jo je predložila Lietuvos bankas, in da bi preprečili uresničevanje negativnih čezmejnih učinkov v obliki uhajanj in regulativne arbitraže, ki bi bili lahko posledica izvajanja ukrepa makrobonitetne politike, ki se bo začel uporabljati v Litvi, je splošni odbor ESRB odločil, da tudi ta ukrep vključi na seznam ukrepov makrobonitetne politike, za katere se priporoča zagotovitev vzajemnosti v skladu s Priporočilom ESRB/2015/2.

                     (9)

                     Zato je treba Priporočilo ESRB/2015/2 ustrezno spremeniti –

               SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:

            Spremembe

         Priporočilo ESRB/2015/2 se spremeni:

                     1.

                     v oddelku 1 se podpriporočilo C(1) nadomesti z naslednjim:

                                 „1.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost ukrepov makrobonitetne politike, ki jih sprejmejo drugi ustrezni organi in jih ESRB priporoča za vzajemnost. Priporoča se zagotovitev vzajemnosti naslednjih ukrepov, kakor so podrobneje opisani v Prilogi:

                                             Belgija:

                                                         —

                                                         pribitek k uteži tveganja za izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v Belgiji in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB, ter ga sestavljata:

                                                                     (a)

                                                                     pavšalni pribitek k uteži tveganja v višini 5 odstotnih točk in

                                                                     (b)

                                                                     sorazmerni pribitek k uteži tveganja, ki obsega 33 odstotkov z izpostavljenostjo tehtanega povprečja uteži tveganja, ki se uporabljajo za portfelj izpostavljenosti na drobno, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji;

                                             Francija:

                                                         —

                                                         poostritev omejitve velikih izpostavljenosti iz člena 395(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 za izpostavljenosti do visoko zadolženih velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji na 5 odstotkov temeljnega kapitala, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013 za globalne sistemsko pomembne institucije (GSPI) in druge sistemsko pomembne institucije (DSPI) na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije;

                                             Litva:

                                                         —

                                                         stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 2 % za vse izpostavljenosti na drobno do fizičnih oseb, ki so rezidenti Republike Litve, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami;

                                             Luksemburg:

                                                         —

                                                         pravno zavezujoče mejne vrednosti razmerja med vrednostjo kredita in vrednostjo nepremičnine (razmerje LTV) za nove hipotekarne kredite za nepremičnine, ki se nahajajo v Luksemburgu, z različnimi mejnimi vrednostmi, ki se uporabijo za različne kategorije kreditojemalcev:

                                                                     (a)

                                                                     mejna vrednost razmerja LTV v višini 100 % za nove kupce, ki kupujejo svoje primarno prebivališče;

                                                                     (b)

                                                                     mejna vrednost razmerja LTV v višini 90 % za druge kupce, tj. kupce, ki niso novi kupci in kupujejo svoje primarno prebivališče. Ta mejna vrednost se izvaja sorazmerno s pomočjo olajšave za del portfelja. Natančneje, kreditodajalci lahko izdajo 15 % portfelja novih hipotekarnih kreditov, odobrenih navedenim kreditojemalcem, z razmerjem LTV, višjim od 90 %, vendar pod najvišjim razmerjem LTV v višini 100 %;

                                                                     (c)

                                                                     mejna vrednost razmerja LTV v višini 80 % za druge hipotekarne kredite (vključno s segmentom nepremičnin, kupljenih z namenom oddaje);

                                             Nizozemska:

                                                         —

                                                         najnižja povprečna utež tveganja, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Nizozemskem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB, v zvezi z njihovim portfeljem izpostavljenosti do fizičnih oseb, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na Nizozemskem. Pri vsaki postavki izpostavljenosti, ki sodi v okvir ukrepa, se za del kredita, ki ne presega 55 % tržne vrednosti nepremičnine, s katero je kredit zavarovan, dodeli utež tveganja v višini 12 %, za preostali del kredita pa se dodeli utež tveganja v višini 45 %. Najnižja povprečna utež tveganja portfelja je enaka z izpostavljenostjo tehtanemu povprečju uteži tveganja posameznih kreditov;

                                             Norveška:

                                                         —

                                                         stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 4,5 % za izpostavljenosti na Norveškem, ki se uporablja v skladu s členom 133 Direktive 2013/36/EU, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020 v skladu s pogoji iz Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (*1) (Sporazum EGP) (v nadaljnjem besedilu: Direktiva 2013/36/EU, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020), za vse kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem;

                                                         —

                                                         spodnja meja za povprečno utež tveganja v višini 20 % za izpostavljenosti do stanovanjskih nepremičnin na Norveškem, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020 v skladu s pogoji iz Sporazuma EGP (v nadaljnjem besedilu: Uredba (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020), za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen (IRB);

                                                         —

                                                         spodnja meja za povprečno utež tveganja v višini 35 % za izpostavljenosti do poslovnih nepremičnin na Norveškem, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020, za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB;

                                             Švedska:

                                                         —

                                                         posamezni instituciji lastna spodnja meja za z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja, ki se uporabljajo za portfelj izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovanih z nepremičninami, v višini 25 odstotkov, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Švedskem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB.

                        (*1)  UL L 1 3.1.1994, str. 3.“;"

                     2.

                     Priloga se nadomesti s Prilogo k temu priporočilu.

            V Frankfurtu na Majni, 16. februarja 2022

                  Vodja sekretariata ESRB

                  V imenu splošnega odbora ESRB

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  UL L 1, 3.1.1994; str. 3.

            (2)  UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

            (3)  UL L 176, 27.6.2013, str. 1.

            (4)  UL L 176, 27.6.2013, str. 338.

            (5)  UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

            (6)  Priporočilo ESRB/2015/2 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 15. decembra 2015 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (UL C 97, 12.3.2016, str. 9).

            (7)  Commission Decision C(2020) 1214 final of 5. marec 2020 not to propose an implementing act to reject the draft national measure notified on 8 January 2020 by the Netherlands under Article 458(4) of Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council.

            PRILOGA
            Priloga k Priporočilu ESRB/2015/2 se nadomesti z naslednjim:

                     „PRILOGA

                        Belgija

                           Pribitek k uteži tveganja za izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji, ki velja za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v Belgiji in uporabljajo pristop IRB, ter se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013. Pribitek ima dva sestavna dela:

                                 (a)

                                       pavšalni pribitek k uteži tveganja v višini 5 odstotnih točk in

                                 (b)

                                       sorazmerni pribitek k uteži tveganja, ki obsega 33 odstotkov z izpostavljenostjo tehtanega povprečja uteži tveganja, ki se uporabljajo za portfelj izpostavljenosti na drobno, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji.

                           I.   Opis ukrepa

                                 1.

                                 Belgijski ukrep, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 in velja za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v Belgiji in uporabljajo pristop IRB, obsega pribitek k uteži tveganja za izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji, pri čemer ima pribitek dva sestavna dela:

                                             (a)

                                             prvi sestavni del obsega povečanje uteži tveganja za izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji, ki se pridobi po izračunu drugega dela pribitka k uteži tveganja v skladu s točko (b), za 5 odstotnih točk;

                                             (b)

                                             drugi sestavni del obsega povečanje uteži tveganja za 33 odstotkov z izpostavljenostjo tehtanega povprečja uteži tveganja, ki se uporabljajo za portfelj izpostavljenosti na drobno, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji. Z izpostavljenostjo tehtano povprečje je povprečje uteži tveganja posameznih kreditov, izračunanih v skladu s členom 154 Uredbe (EU) št. 575/2013, tehtano z ustrezno vrednostjo izpostavljenosti.

                           II.   Vzajemnost

                                 2.

                                 V skladu s členom 458(5) Uredbe (EU) št. 575/2013 se ustreznim organom zadevnih držav članic priporoča, da zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa tako, da ga v roku, določenem v podpriporočilu C(3), uporabijo za podružnice, ki se nahajajo v Belgiji ter so podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in uporabljajo pristop IRB.

                                 3.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa tako, da ga uporabijo za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in uporabljajo pristop IRB ter imajo neposredne izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo v Belgiji. V skladu s podpriporočilom C(2) se ustreznim organom priporoča, da uporabijo ukrep, ki je enak ukrepu, ki ga je v Belgiji izvedel organ, pristojen za aktiviranje, v roku, določenem v podpriporočilu C(3).

                                 4.

                                 Če v jurisdikciji ustreznih organov ni na voljo enak ukrep makrobonitetne politike, se jim priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrep makrobonitetne politike, ki je na voljo v njihovi jurisdikciji in katerega učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedenega ukrepa, ki se priporoča za vzajemnost, vključno s sprejetjem nadzorniških ukrepov in uporabo nadzorniških pooblastil, določenih v oddelku IV poglavja 2 naslova VII Direktive 2013/36/EU. Ustreznim organom se priporoča, da enakovreden ukrep sprejmejo najpozneje v štirih mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 5.

                                 Ukrep dopolnjuje posamezni instituciji lasten prag pomembnosti, ki znaša 2 milijard EUR in ustrezne organe, ki zagotavljajo vzajemnost ukrepa, usmerja pri morebitni uporabi načela de minimis.

                                 6.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 lahko ustrezni organi zadevne države članice izvzamejo posamezne kreditne institucije s pristopom IRB, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici ter katerih izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami v Belgiji, niso pomembne in so pod pragom pomembnosti v višini 2 milijard EUR. Ustrezni organi morajo pri uporabi praga pomembnosti spremljati pomembnost izpostavljenosti in se jim priporoča, da uporabijo belgijski ukrep za predhodno izvzete posamezne kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, kadar se preseže prag pomembnosti v višini 2 milijard EUR.

                                 7.

                                 Kadar v zadevnih državah članicah ni pridobila dovoljenja nobena kreditna institucija s pristopom IRB, katere podružnice bi se nahajale v Belgiji ali ki bi imela neposredne izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami v Belgiji, ter ki bi imela izpostavljenosti do belgijskega trga stanovanjskih nepremičnin v višini vsaj 2 milijard EUR, se lahko ustrezni organi zadevnih držav članic odločijo, da ne zagotovijo vzajemnosti belgijskega ukrepa, kakor je določeno v oddelku 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2. V tem primeru morajo ustrezni organi spremljati pomembnost izpostavljenosti in se jim priporoča, da zagotovijo vzajemnost belgijskega ukrepa, ko kreditna institucija, ki uporablja pristop IRB, preseže prag v višini 2 milijard EUR.

                                 8.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 je prag pomembnosti v višini 2 milijard EUR najvišja priporočena raven praga. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko zato namesto uporabe priporočenega praga določijo nižji prag za svoje jurisdikcije, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepa brez praga pomembnosti.

                        Francija

                           Poostritev omejitve velikih izpostavljenosti iz člena 395(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 za izpostavljenosti do visoko zadolženih velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji na 5 odstotkov temeljnega kapitala, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013 za globalne sistemsko pomembne institucije (GSPI) in druge sistemsko pomembne institucije (DSPI) na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije.

                     I.   Opis ukrepa

                                 1.

                                 Francoski ukrep, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013 in velja za GSPI in DSPI na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije (ne na subkonsolidirani ravni), obsega poostritev omejitve velikih izpostavljenosti, ki se nanaša na izpostavljenosti do visoko zadolženih velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji, na 5 odstotkov njihovega temeljnega kapitala.

                                 2.

                                 Nefinančna družba je opredeljena kot fizična ali pravna oseba zasebnega prava s sedežem v Franciji, ki spada na svoji ravni in na najvišji ravni konsolidacije v sektor nefinančnih družb, kakor je opredeljen v točki 2.45 Priloge A k Uredbi (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (*1).

                                 3.

                                 Ukrep se uporablja za izpostavljenosti do nefinančnih družb s sedežem v Franciji in za izpostavljenosti do skupin povezanih nefinančnih družb, na naslednji način:

                                             (a)

                                             v primeru nefinančnih družb, ki so del skupine povezanih nefinančnih družb, ki ima na najvišji ravni konsolidacije sedež v Franciji, se ukrep uporablja za vsoto neto izpostavljenosti do skupine in vseh njenih povezanih subjektov v smislu točke 39 člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

                                             (b)

                                             v primeru nefinančnih družb, ki so del skupine povezanih nefinančnih družb, ki ima na najvišji ravni konsolidacije sedež zunaj Francije, se ukrep uporablja za vsoto:

                                                         (i)

                                                         izpostavljenosti do nefinančnih družb s sedežem v Franciji;

                                                         (ii)

                                                         izpostavljenosti do subjektov v Franciji ali v tujini, ki jih nefinančne družbe iz točke (i) neposredno ali posredno obvladujejo v smislu točke 39 člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013, in

                                                         (iii)

                                                         izpostavljenosti do subjektov v Franciji ali v tujini, ki so ekonomsko odvisni od nefinančnih družb iz točke (i) v smislu točke 39 člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013.

                                       Nefinančne družbe, ki nimajo sedeža v Franciji ter niso podrejene družbe nefinančne družbe s sedežem v Franciji ali od nje ekonomsko odvisni subjekti in jih neposredno ali posredno ne obvladuje nefinančna družba s sedežem v Franciji, torej ne sodijo v okvir ukrepa.
                                 V skladu s členom 395(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 se ukrep uporablja po upoštevanju učinka tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja in izvzetij v skladu s členi 399 do 403 Uredbe (EU) št. 575/2013.

                                 4.

                                 GSPI ali DSPI mora šteti nefinančno družbo s sedežem v Franciji za veliko, če znaša njena originalna izpostavljenost do te nefinančne družbe ali skupine povezanih nefinančnih družb v smislu odstavka 3 najmanj 300 milijonov EUR. Vrednost originalne izpostavljenosti se izračuna v skladu s členoma 389 in 390 Uredbe (EU) št. 575/2013 pred upoštevanjem učinka tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja in izvzetij, določenih v členih 399 do 403 Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se poroča v skladu s členom 9 Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 680/2014 (*2).

                                 5.

                                 Nefinančna družba se šteje za visoko zadolženo, če je njen količnik finančnega vzvoda višji od 100 odstotkov in količnik kritja finančnih stroškov nižji od tri, izračunano na najvišji ravni konsolidacije skupine na naslednji način:

                                             (a)

                                             količnik finančnega vzvoda je razmerje med skupnim dolgom brez gotovine in lastniškim kapitalom in

                                             (b)

                                             količnik kritja finančnih stroškov je razmerje med dodano vrednostjo, povečano za subvencije za poslovanje in zmanjšano za: (i) plače; (ii) davke in dajatve iz poslovanja; (iii) druge neto običajne izdatke za poslovanje brez neto stroškov obresti in podobnih stroškov in (iv) depreciacijo in amortizacijo, na eni strani ter stroški obresti in podobnimi stroški na drugi strani.

                                       Količniki se izračunajo na podlagi računovodskih agregatov, opredeljenih v skladu z veljavnimi standardi, kakor so predstavljeni v računovodskih izkazih nefinančne družbe, ki jih po potrebi potrdi pooblaščeni računovodja.

                           II.   Vzajemnost

                                 6.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost francoskega ukrepa tako, da ga uporabijo za GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije v njihovi jurisdikciji.

                                 7.

                                 Če v jurisdikciji ustreznih organov ni na voljo enak ukrep makrobonitetne politike, se jim v skladu s podpriporočilom C(2) priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrep makrobonitetne politike, ki je na voljo v njihovi jurisdikciji in katerega učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedenega ukrepa, ki se priporoča za vzajemnost. Ustreznim organom se priporoča, da enakovreden ukrep sprejmejo najpozneje v šestih mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 8.

                                 Ukrep dopolnjuje sestavljen prag pomembnosti, ki ustrezne organe, ki zagotavljajo vzajemnost, usmerja pri morebitni uporabi načela de minimis in ga sestavljajo:

                                             (a)

                                             prag v višini 2 milijard EUR za skupne originalne izpostavljenosti GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije do francoskega sektorja nefinančnih družb;

                                             (b)

                                             prag v višini 300 milijonov EUR, ki se uporablja za GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in dosegajo ali presegajo prag iz točke (a), za:

                                                         (i)

                                                         posamezno originalno izpostavljenost do nefinančne družbe s sedežem v Franciji;

                                                         (ii)

                                                         vsoto originalnih izpostavljenosti do skupine povezanih nefinančnih družb, ki ima na najvišji ravni konsolidacije sedež v Franciji, izračunano v skladu z odstavkom 3(a);

                                                         (iii)

                                                         vsoto originalnih izpostavljenosti do nefinančnih družb s sedežem v Franciji, ki so del skupine povezanih nefinančnih družb, ki ima na najvišji ravni konsolidacije sedež zunaj Francije, kakor se poroča na podlagi predlog C 28.00 in C 29.00 iz Priloge VIII k Izvedbeni uredbi (EU) št. 680/2014;

                                             (c)

                                             prag v višini 5 odstotkov temeljnega kapitala GSPI ali DSPI na najvišji ravni konsolidacije za izpostavljenosti, opredeljene v točki (b), po upoštevanju učinka tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja in izvzetij v skladu s členi 399 do 403 Uredbe (EU) št. 575/2013.

                                       Pragova iz odstavkov (b) in (c) se uporabljata ne glede na to, ali je ustrezni subjekt ali nefinančna družba visoko zadolžena ali ne.
                                 Vrednost originalne izpostavljenosti iz odstavkov (a) in (b) se izračuna v skladu s členoma 389 in 390 Uredbe (EU) št. 575/2013 pred upoštevanjem učinka tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja in izvzetij, določenih v členih 399 do 403 Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se poroča v skladu s členom 9 Izvedbene uredbe (EU) št. 680/2014.

                                 9.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 lahko ustrezni organi zadevne države članice izvzamejo GSPI ali DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državni članici, na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije, ki ne presegajo sestavljenega praga pomembnosti iz odstavka 8. Ustrezni organi morajo pri uporabi praga pomembnosti spremljati pomembnost izpostavljenosti GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, do francoskega sektorja nefinančnih družb ter koncentracijo izpostavljenosti GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, do velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji, pri tem pa se jim priporoča, da uporabijo francoski ukrep za predhodno izvzete GSPI ali DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije, kadar se preseže sestavljeni prag pomembnosti iz člena 8. Ustrezne organe se tudi spodbuja, da druge udeležence na trgu v svoji jurisdikciji opozorijo na sistemska tveganja, povezana s povečanim finančnim vzvodom velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji.

                                 10.

                                 Kadar v zadevnih državah članicah ni pridobila dovoljenja nobena GSPI in nobena DSPI na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije, ki bi imela izpostavljenosti do francoskega sektorja nefinančnih družb nad pragom pomembnosti iz odstavka 8, se lahko ustrezni organi zadevnih držav članic odločijo, da ne zagotovijo vzajemnosti francoskega ukrepa, kakor je določeno v oddelku 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2. V tem primeru morajo ustrezni organi spremljati pomembnost izpostavljenosti GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, do francoskega sektorja nefinančnih družb ter koncentracijo izpostavljenosti GSPI in DSPI, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, do velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji, pri tem pa se jim priporoča, da zagotovijo vzajemnost francoskega ukrepa, ko GSPI ali DSPI na najvišji ravni bančne bonitetne konsolidacije preseže sestavljeni prag pomembnosti iz odstavka 8. Ustrezne organe se tudi spodbuja, da druge udeležence na trgu v svoji jurisdikciji opozorijo na sistemska tveganja, povezana s povečanim finančnim vzvodom velikih nefinančnih družb s sedežem v Franciji.

                                 11.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 je sestavljeni prag pomembnosti iz odstavka 8 najvišja priporočena raven praga. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko zato namesto uporabe priporočenega praga določijo nižji prag za svoje jurisdikcije, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepa brez praga pomembnosti.

                        Litva

                           Stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 2 % za vse izpostavljenosti na drobno do fizičnih oseb, ki so rezidenti Republike Litve, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami.

                     I.   Opis ukrepa

                                 1.

                                 Z litovskim ukrepom, ki se uporablja v skladu s členom 133 Direktive 2013/36/EU, se določa stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 2 % za vse izpostavljenosti na drobno do fizičnih oseb v Litvi, ki so zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami.

                           II.   Vzajemnost

                                 2.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost litovskega ukrepa tako, da ga uporabijo za podružnice, ki se nahajajo v Litvi in so podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, ter za neposredne čezmejne izpostavljenosti do fizičnih oseb v Litvi, ki so zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami. Pomemben delež skupnega stanja hipotekarnih kreditov imajo podružnice tujih bank, ki poslujejo v Litvi, zato bi vzajemnost ukrepa v drugih državah članicah pripomogla k enakim konkurenčnim pogojem ter zagotavljanju, da bodo vsi pomembni udeleženci na trgu upoštevali povečano tveganje na področju stanovanjskih nepremičnin v Litvi in izboljšali svojo odpornost.

                                 3.

                                 Če v jurisdikciji ustreznih organov ni na voljo enak ukrep makrobonitetne politike, se jim priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrep makrobonitetne politike, ki je na voljo v njihovi jurisdikciji in katerega učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedenega ukrepa, ki se priporoča za vzajemnost, vključno s sprejetjem nadzorniških ukrepov in uporabo nadzorniških pooblastil, določenih v oddelku IV poglavja 2 naslova VII Direktive 2013/36/EU. Ustreznim organom se priporoča, da enakovreden ukrep sprejmejo najpozneje v štirih mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 4.

                                 Ukrep dopolnjuje posamezni instituciji lasten prag pomembnosti, ki ustrezne organe, ki zagotavljajo vzajemnost ukrepa, usmerja pri morebitni uporabi načela de minimis. Institucije se lahko izvzamejo iz zahteve glede blažilnika sistemskih tveganj, če njihove izpostavljenosti do zadevnega sektorja ne presegajo 50 milijonov EUR, kar je približno 0,5 % zadevnih izpostavljenosti celotnega sektorja kreditnih institucij v Litvi. Zato se vzajemnost zahteva samo, kadar je presežen posamezni instituciji lasten prag.

                                 5.

                                 Utemeljitev tega praga:

                                             a.

                                             čim bolj je treba zmanjšati možnost regulativne razdrobljenosti, saj se bo enak prag pomembnosti uporabljal tudi za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v Litvi;

                                             b.

                                             z uporabo tega praga pomembnosti bi pripomogli k zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev, ker bi zahteva glede blažilnika sistemskih tveganj veljala za institucije s podobno velikimi izpostavljenostmi;

                                             c.

                                             prag je pomemben za finančno stabilnost, saj bo prihodnje gibanje tveganja na področju stanovanjskih nepremičnin odvisno predvsem od dogajanja na stanovanjskem trgu, ki je delno odvisno od količine novih kreditov, izdanih za nakup stanovanjskih nepremičnin. Zato bi se moral ukrep uporabljati za tržne udeležence, ki so dejavni na tem trgu, četudi njihov portfelj hipotekarnih kreditov ni tako velik kot pri največjih kreditodajalcih.

                                 6.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 je prag pomembnosti v višini 50 milijonov EUR najvišja priporočena raven praga. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko zato namesto uporabe priporočenega praga določijo nižji prag za svoje jurisdikcije, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepa brez praga pomembnosti.

                        Luksemburg

                           Pravno zavezujoče mejne vrednosti razmerja med vrednostjo kredita in vrednostjo nepremičnine (razmerje LTV) za nove hipotekarne kredite za nepremičnine, ki se nahajajo v Luksemburgu, z različnimi mejnimi vrednostmi, ki se uporabijo za različne kategorije kreditojemalcev:

                                 (a)

                                       mejna vrednost razmerja LTV v višini 100 % za nove kupce, ki kupujejo svoje primarno prebivališče;

                                 (b)

                                       mejna vrednost razmerja LTV v višini 90 % za druge kupce, tj. kupce, ki niso novi kupci in kupujejo svoje primarno prebivališče. Ta mejna vrednost se izvaja sorazmerno s pomočjo olajšave za del portfelja. Natančneje, kreditodajalci lahko izdajo 15 % portfelja novih hipotekarnih kreditov, odobrenih navedenim kreditojemalcem, z razmerjem LTV, višjim od 90 %, vendar pod najvišjim razmerjem LTV v višini 100 %;

                                 (c)

                                       mejna vrednost razmerja LTV v višini 80 % za druge hipotekarne kredite (vključno s segmentom nepremičnin, kupljenih z namenom oddaje).

                           I.   Opis ukrepa

                                 1.

                                 Luksemburški organi so aktivirali pravno zavezujoče mejne vrednosti razmerja LTV za nove hipotekarne kredite za stanovanjske nepremičnine, ki se nahajajo v Luksemburgu. Na podlagi priporočila odbora Comité du Risque Systémique (odbor za sistemsko tveganje) (*3) je Commission de Surveillance du Secteur Financier (komisija za nadzor finančnega sektorja) (*4) delovala usklajeno s centralno banko Banque centrale du Luxembourg in aktivirala mejne vrednosti razmerja LTV, ki so različne za tri kategorije kreditojemalcev. Mejne vrednosti razmerja LTV za vsako od treh kategorij so naslednje:

                                             (a)

                                             mejna vrednost razmerja LTV v višini 100 % za nove kupce, ki kupujejo svoje primarno prebivališče;

                                             (b)

                                             mejna vrednost razmerja LTV v višini 90 % za druge kupce, tj. kupce, ki niso novi kupci in kupujejo svoje primarno prebivališče. Ta mejna vrednost se izvaja sorazmerno s pomočjo olajšave za del portfelja. Natančneje, kreditodajalci lahko izdajo 15 % portfelja novih hipotekarnih kreditov, odobrenih navedenim kreditojemalcem, z razmerjem LTV, višjim od 90 %, vendar pod najvišjim razmerjem LTV v višini 100 %;

                                             (c)

                                             mejna vrednost razmerja LTV v višini 80 % za druge hipotekarne kredite (vključno s segmentom nepremičnin, kupljenih z namenom oddaje).

                                 2.

                                 Razmerje LTV je razmerje med vsoto vseh kreditov ali obrokov kreditov, ki jih je kreditojemalec zavaroval s stanovanjsko nepremičnino ob odobritvi kredita, in vrednostjo nepremičnine ob istem času.

                                 3.

                                 Mejne vrednosti razmerja LTV se uporabljajo neodvisno od vrste lastništva (tj. popolno lastništvo, pravica do uporabe, gola lastnina).

                                 4.

                                 Navedeni ukrep se uporablja za vsakega zasebnega kreditojemalca, ki vzame hipotekarni kredit za nakup stanovanjske nepremičnine v Luksemburgu za neposlovne namene. Ta ukrep se uporabi tudi, če kreditojemalec za izvedbo tega posla uporabi pravno strukturo, kot je družba za naložbe v nepremičnine, in v primeru skupnih vlog. ‚Stanovanjske nepremičnine‘ vključujejo stavbna zemljišča, ne glede na to, ali so se gradbena dela začela takoj po nakupu, ali po nekaj letih. Ta ukrep se uporabi tudi, če se kreditojemalcu odobri kredit za nakup nepremičnine s pogodbo za dolgoročen najem. Nepremičnina je lahko namenjena bivanju lastnika ali oddaji.

                           II.   Vzajemnost

                                 5.

                                 Državam članicam, katerih kreditne institucije, zavarovalne družbe in osebe, ki poklicno opravljajo dejavnost kreditiranja (dajalci hipotekarnih kreditov), imajo zadevne pomembne kreditne izpostavljenosti do Luksemburga v obliki neposrednih čezmejnih kreditov, se priporoča zagotovitev vzajemnosti luksemburškega ukrepa v njihovi jurisdikciji. Če v jurisdikciji ustreznih organov ni na voljo enak ukrep za vse zadevne čezmejne izpostavljenosti, bi ti morali uporabiti ukrepe, ki so na voljo in katerih učinek je najbolj enakovreden učinku aktiviranega ukrepa makrobonitetne politike.

                                 6.

                                 Države članice morajo v skladu s priporočilom D Priporočila ESRB 2015/2 ESRB uradno obvestiti, da so zagotovile vzajemnost luksemburškega ukrepa ali uporabile izjeme de minimis. To uradno obvestilo je treba predložiti najpozneje v enem mesecu po sprejetju vzajemnega ukrepa, pri tem pa uporabiti ustrezno predlogo, ki je objavljena na spletni strani ESRB. ESRB bo uradna obvestila objavil na svoji spletni strani, s čimer bo javnost seznanil z nacionalnimi odločitvami o vzajemnosti. Ta objava bo vključevala vse izjeme v državah članicah, ki zagotavljajo vzajemnost, in njihovo zavezo, da bodo spremljale uhajanja in ukrepale, če bi bilo potrebno.

                                 7.

                                 Državam članicam se priporoča, da zagotovijo vzajemnost ukrepa v treh mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 8.

                                 Ta ukrep dopolnjujeta dva praga pomembnosti, ki države članice, ki zagotavljajo vzajemnost, usmerjata pri morebitni uporabi načela de minimis: posamezni državi lasten prag pomembnosti in posamezni instituciji lasten prag pomembnosti. Posamezni državi lasten prag pomembnosti za skupno čezmejno hipotekarno kreditiranje v Luksemburg je 350 milijonov EUR, kar ustreza približno 1 % skupnega domačega trga hipotekarnih kreditov za stanovanjske nepremičnine v decembru 2020. Posamezni instituciji lasten prag pomembnosti za skupno čezmejno hipotekarno kreditiranje v Luksemburg je 35 milijonov EUR, kar ustreza približno 0,1 % skupnega domačega trga hipotekarnih kreditov za stanovanjske nepremičnine v decembru 2020. Vzajemnost se zahteva samo, kadar sta presežena posamezni državi in posamezni instituciji lasten prag.

                        Nizozemska

                           Najnižja povprečna utež tveganja, ki se uporablja za kreditne institucije, ki uporabljajo pristop IRB, v zvezi z njihovim portfeljem izpostavljenosti do fizičnih oseb, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na Nizozemskem. Pri vsaki postavki izpostavljenosti, ki sodi v okvir ukrepa, se za del kredita, ki ne presega 55 % tržne vrednosti nepremičnine, s katero je kredit zavarovan, dodeli utež tveganja v višini 12 %, za preostali del kredita pa se dodeli utež tveganja v višini 45 %. Najnižja povprečna utež tveganja portfelja je enaka z izpostavljenostjo tehtanemu povprečju uteži tveganja posameznih kreditov.

                     I.   Opis ukrepa

                                 1.

                                 Z nizozemskim ukrepom, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, se določa najnižja povprečna utež tveganja za kreditne institucije s pristopom IRB v zvezi z njihovim portfeljem izpostavljenosti do fizičnih oseb, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na Nizozemskem. Iz ukrepa so izvzeti krediti, ki jih krije nacionalni sistem jamstva za hipotekarne kredite.

                                 2.

                                 Najnižja povprečna utež tveganja se izračuna tako:

                                             (a)

                                             Pri vsaki postavki izpostavljenosti, ki sodi v okvir ukrepa, se za del kredita, ki ne presega 55 % tržne vrednosti nepremičnine, s katero je kredit zavarovan, dodeli utež tveganja v višini 12 %, za preostali del kredita pa se dodeli utež tveganja v višini 45 %. Razmerje LTV, ki se uporabi pri tem izračunu, bi bilo treba določiti v skladu z veljavnimi določbami Uredbe (EU) št. 575/2013.

                                             (b)

                                             Najnižja povprečna utež tveganja portfelja je enaka z izpostavljenostjo tehtanemu povprečju uteži tveganja posameznih kreditov, ki se izračunajo, kakor je opisano zgoraj. Posamezni krediti, ki so izvzeti iz ukrepa, se pri izračunu najnižje povprečne uteži tveganja ne upoštevajo.

                                 3.

                                 Ta ukrep ne nadomešča obstoječih kapitalskih zahtev, ki so določene v Uredbi (EU) št. 575/2013 in izhajajo iz nje. Banke, za katere se ukrep uporablja, morajo povprečno utež tveganja dela portfelja hipotekarnih kreditov, ki sodi v okvir tega ukrepa, izračunati na podlagi rednih veljavnih določb Uredbe (EU) št. 575/2013 in na podlagi metode, ki je določena v tem ukrepu. Pri izračunu kapitalskih zahtev morajo nato uporabiti tisto od teh dveh povprečnih uteži tveganja, ki je višja.

                           II.   Vzajemnost

                                 4.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost nizozemskega ukrepa tako, da ga uporabijo za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in uporabljajo pristop IRB ter imajo izpostavljenosti do fizičnih oseb, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na Nizozemskem, saj bi njihov bančni sektor prek podružnic lahko bil ali postal neposredno ali posredno izpostavljen sistemskemu tveganju na nizozemskem stanovanjskem trgu.

                                 5.

                                 V skladu s podpriporočilom C(2) se ustreznim organom priporoča, da uporabijo ukrep, ki je enak ukrepu, ki ga je na Nizozemskem izvedel organ, pristojen za aktiviranje, v roku, določenem v podpriporočilu C(3).

                                 6.

                                 Če v jurisdikciji ustreznih organov ni na voljo enak ukrep makrobonitetne politike, se jim priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrep makrobonitetne politike, ki je na voljo v njihovi jurisdikciji in katerega učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedenega ukrepa, ki se priporoča za vzajemnost, vključno s sprejetjem nadzorniških ukrepov in uporabo nadzorniških pooblastil, določenih v oddelku IV poglavja 2 naslova VII Direktive 2013/36/EU. Ustreznim organom se priporoča, da enakovreden ukrep sprejmejo najpozneje v štirih mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 7.

                                 Ukrep dopolnjuje posamezni instituciji lasten prag pomembnosti, ki ustrezne organe, ki zagotavljajo vzajemnost ukrepa, usmerja pri morebitni uporabi načela de minimis. Institucije se lahko izvzamejo iz najnižje povprečne uteži tveganja za kreditne institucije s pristopom IRB v zvezi z njihovim portfeljem izpostavljenosti do fizičnih oseb, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na Nizozemskem, če ta vrednost ne presega 5 milijard EUR. Za potrebe praga pomembnosti se ne vštevajo krediti, ki jih krije nacionalni sistem jamstva za hipotekarne kredite.

                                 8.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 je prag pomembnosti v višini 5 milijard EUR najvišja priporočena raven praga. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko zato namesto uporabe priporočenega praga določijo nižji prag za svoje jurisdikcije, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepa brez praga pomembnosti.

                        Norveška

                                 —

                                       Stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 4,5 % za izpostavljenosti na Norveškem, ki se uporablja v skladu s členom 133 Direktive 2013/36/EU, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020 v skladu s pogoji iz Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (Sporazum EGP) (v nadaljnjem besedilu: Direktiva 2013/36/EU, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020), za vse kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem;

                                 —

                                       spodnja meja za povprečno utež tveganja v višini 20 % za izpostavljenosti do stanovanjskih nepremičnin na Norveškem, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020 v skladu s pogoji iz Sporazuma EGP (v nadaljnjem besedilu: Uredba (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020), za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen (IRB);

                                 —

                                       spodnja meja za povprečno utež tveganja v višini 35 % za izpostavljenosti do poslovnih nepremičnin na Norveškem, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020, za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB.

                           I.   Opis ukrepov

                                 1.

                                    Finansdepartementet (norveško ministrstvo za finance) je od 31. decembra 2020 uvedel tri ukrepe, in sicer (i) zahtevo glede blažilnika sistemskih tveganj za izpostavljenosti na Norveškem v skladu s členom 133 Direktive 2013/36/EU, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020; (ii) spodnjo mejo za povprečno utež tveganja za izpostavljenosti do stanovanjskih nepremičnin na Norveškem v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020, ter (iii) spodnjo mejo za povprečno utež tveganja za izpostavljenosti do poslovnih nepremičnin na Norveškem v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013, kakor se uporablja za Norveško in na Norveškem od 1. januarja 2020.

                                 2.

                                 Stopnja blažilnika sistemskih tveganj je določena na 4,5 % in se uporablja za domače izpostavljenosti vseh kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem. Za kreditne institucije, ki ne uporabljajo naprednega pristopa IRB, pa je stopnja blažilnika sistemskih tveganj, ki se uporablja za vse izpostavljenosti, določena na 3 % do 31. decembra 2022; po tem datumu je stopnja blažilnika sistemskih tveganj, ki se uporablja za vse domače izpostavljenosti, določena na 4,5 %.

                                 3.

                                 Ukrep spodnje meje za utež tveganja za stanovanjske nepremičnine je posamezni instituciji lastna spodnja meja za utež tveganja za izpostavljenosti do stanovanjskih nepremičnin na Norveškem, ki se uporablja za kreditne institucije, ki uporabljajo pristop IRB. Spodnja meja za utež tveganja za nepremičnine se nanaša na z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja v portfelju stanovanjskih nepremičnin. Norveške izpostavljenosti do stanovanjskih nepremičnin bi bilo treba razumeti kot izpostavljenosti na drobno, zavarovane z nepremičninami na Norveškem.

                                 4.

                                 Ukrep spodnje meje za utež tveganja za poslovne nepremičnine je posamezni instituciji lastna spodnja meja za utež tveganja za izpostavljenosti do poslovnih nepremičnin na Norveškem, ki se uporablja za kreditne institucije, ki uporabljajo pristop IRB. Spodnja meja za utež tveganja za nepremičnine se nanaša na z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja v portfelju poslovnih nepremičnin. Norveške izpostavljenosti do poslovnih nepremičnin bi bilo treba razumeti kot izpostavljenosti do podjetij, zavarovane z nepremičninami na Norveškem.

                           II.   Vzajemnost

                                 5.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost norveških ukrepov za izpostavljenosti, ki se nahajajo na Norveškem, v skladu s členom 134(1) Direktive (EU) 2013/36/EU oziroma členom 458(5) Uredbe (EU) št. 575/2013. Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost stopnje blažilnika sistemskih tveganj v 18 mesecih po objavi tega priporočila, kakor je spremenjeno s Priporočilom ESRB/2021/3 Evropskega odbora za sistemska tveganja (*5), v Uradnem listu Evropske unije, razen če je v spodnjem odstavku 7 določeno drugače. Za spodnje meje za povprečno utež tveganja za izpostavljenosti do stanovanjskih in poslovnih nepremičnin na Norveškem je treba zagotoviti vzajemnost v standardnem prehodnem obdobju treh mesecev, določenem v Priporočilu ESRB/2015/2.

                                 6.

                                 Če v jurisdikciji ustreznih organov niso na voljo enaki ukrepi makrobonitetne politike, se jim v skladu s podpriporočilom C(2) priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrepe makrobonitetne politike, ki so na voljo v njihovi jurisdikciji in katerih učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedenih ukrepov, ki se priporočajo za vzajemnost. Ustreznim organom se priporoča, da enakovredne ukrepe za zagotovitev vzajemnosti spodnjih mej za povprečno utež tveganja za izpostavljenosti do stanovanjskih in poslovnih nepremičnin sprejmejo v 12 mesecih oziroma za zagotovitev vzajemnosti stopnje blažilnika sistemskih tveganj v 18 mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije, razen če je v spodnjem odstavku 7 za blažilnik sistemskih tveganj določeno drugače.

                                 7.

                                 Dokler se Direktiva (EU) 2019/878 ne začne uporabljati za Norveško in na Norveškem v skladu s pogoji iz Sporazuma EGP, lahko ustrezni organi zagotovijo vzajemnost norveškega ukrepa blažilnika sistemskih tveganj na način in na ravni, ki upošteva prekrivanje ali razlike med kapitalskimi zahtevami, ki se uporabljajo v njihovi državi članici in na Norveškem, če upoštevajo naslednja načela:

                                             (a)

                                             kritje tveganja: ustrezni organi bi morali zagotoviti, da se ustrezno obravnava sistemsko tveganje, ki se ga z norveškim ukrepom skuša zmanjšati;

                                             (b)

                                             preprečitev regulativne arbitraže in zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev: ustrezni organi bi morali zmanjšati možnost uhajanj in regulativne arbitraže ter po potrebi takoj odpraviti vsakršno regulativno vrzel; ustrezni organi bi morali zagotoviti enake konkurenčne pogoje med kreditnimi institucijami.

                                       Ta odstavek se ne uporablja za ukrepe spodnje meje za povprečne uteži tveganja za izpostavljenosti do stanovanjskih in poslovnih nepremičnin.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 8.

                                 Ukrepe dopolnjujejo posamezni instituciji lastni pragovi pomembnosti, ki temeljijo na izpostavljenostih, ki se nahajajo na Norveškem, in ustrezne organe, ki zagotavljajo vzajemnost ukrepa, usmerjajo pri morebitni uporabi načela de minimis, in sicer:

                                             (a)

                                             za blažilnik sistemskih tveganj je prag pomembnosti določen pri znesku tveganju prilagojenih izpostavljenosti v višini 32 milijard NOK, kar ustreza približno 1 % skupnega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti na Norveškem, ki jih imajo kreditne institucije;

                                             (b)

                                             za spodnjo mejo za utež tveganja za stanovanjske nepremičnine je prag pomembnosti določen pri obsegu bruto kreditiranja v višini 32,3 milijarde NOK, kar ustreza približno 1 % bruto zavarovanih kreditov za stanovanjske nepremičnine norveškim strankam;

                                             (c)

                                             za spodnjo mejo za utež tveganja za poslovne nepremičnine je prag pomembnosti določen pri obsegu bruto kreditiranja v višini 7,6 milijarde NOK, kar ustreza približno 1 % bruto zavarovanih kreditov za poslovne nepremičnine norveškim strankam.

                                 9.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 lahko ustrezni organi zadevne države članice izvzamejo posamezne kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in imajo izpostavljenosti na drobno na Norveškem. Za izpostavljenosti se šteje, da niso pomembne, če so pod posamezni instituciji lastnimi pragovi pomembnosti, določenimi v zgornjem odstavku 8. Ustrezni organi morajo pri uporabi pragov pomembnosti spremljati pomembnost izpostavljenosti in se jim priporoča, da uporabijo norveške ukrepe za predhodno izvzete posamezne kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, kadar se presežejo pragovi pomembnosti, določeni v zgornjem odstavku 8.

                                 10.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 so pragovi pomembnosti, določeni v zgornjem odstavku 8, najvišje priporočene ravni pragov. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko zato namesto uporabe priporočenih pragov določijo nižje pragove za svoje jurisdikcije, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepov brez praga pomembnosti.

                                 11.

                                 Kadar v državah članicah ni pridobila dovoljenja nobena kreditna institucija, ki bi imela pomembne izpostavljenosti na Norveškem, se lahko ustrezni organi zadevnih držav članic odločijo, da ne zagotovijo vzajemnosti norveškega ukrepa, kakor je določeno v oddelku 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2. V tem primeru morajo ustrezni organi spremljati pomembnost izpostavljenosti in se jim priporoča, da zagotovijo vzajemnost norveških ukrepov, ko kreditna institucija preseže ustrezne pragove pomembnosti.

                        Švedska

                           Posamezni instituciji lastna spodnja meja za z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja, ki se uporabljajo za portfelj izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovanih z nepremičninami, v višini 25 odstotkov, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Švedskem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB.

                     I.   Opis ukrepa

                                 1.

                                 Švedski ukrep, ki se uporablja v skladu s členom 458(2)(d)(vi) Uredbe (EU) št. 575/2013 in velja za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje na Švedskem in za izračun regulativnih kapitalskih zahtev uporabljajo pristop IRB, obsega posamezni instituciji lastno spodnjo mejo za z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja, ki se uporabljajo za portfelj izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovanih z nepremičninami, v višini 25 odstotkov.

                                 2.

                                 Z izpostavljenostjo tehtano povprečje je povprečje uteži tveganja posameznih izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 154 Uredbe (EU) št. 575/2013, tehtano z ustrezno vrednostjo izpostavljenosti.

                           II.   Vzajemnost

                                 3.

                                 V skladu s členom 458(5) Uredbe (EU) št. 575/2013 se ustreznim organom zadevnih držav članic priporoča, da zagotovijo vzajemnost švedskega ukrepa tako, da ga v roku, določenem v podpriporočilu C(3), uporabijo za podružnice, ki se nahajajo na Švedskem ter so podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in uporabljajo pristop IRB.

                                 4.

                                 Ustreznim organom se priporoča, da zagotovijo vzajemnost švedskega ukrepa tako, da ga uporabijo za kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici in uporabljajo pristop IRB ter imajo neposredne izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovane z nepremičninami. V skladu s podpriporočilom C(2) se ustreznim organom priporoča, da uporabijo ukrep, ki je enak ukrepu, ki ga je na Švedskem izvedel organ, pristojen za aktiviranje, v roku, določenem v podpriporočilu C(3).

                                 5.

                                 Če v jurisdikciji ustreznih organov ni na voljo enak ukrep makrobonitetne politike, se jim priporoča, da po posvetovanju z ESRB uporabijo ukrep makrobonitetne politike, ki je na voljo v njihovi jurisdikciji in katerega učinek je najbolj enakovreden učinku zgoraj navedenega ukrepa, ki se priporoča za vzajemnost. Ustreznim organom se priporoča, da enakovreden ukrep sprejmejo najpozneje v štirih mesecih po objavi tega priporočila v Uradnem listu Evropske unije.

                           III.   Prag pomembnosti

                                 6.

                                 Ukrep dopolnjuje posamezni instituciji lasten prag pomembnosti, ki znaša 5 milijard SEK in ustrezne organe, ki zagotavljajo vzajemnost ukrepa, usmerja pri morebitni uporabi načela de minimis.

                                 7.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 lahko ustrezni organi zadevne države članice izvzamejo posamezne kreditne institucije s pristopom IRB, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici ter katerih izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovane z nepremičninami, niso pomembne in so pod pragom pomembnosti v višini 5 milijard SEK. Ustrezni organi morajo pri uporabi praga pomembnosti spremljati pomembnost izpostavljenosti in se jim priporoča, da uporabijo švedski ukrep za predhodno izvzete posamezne kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, kadar se preseže prag pomembnosti v višini 5 milijard SEK.

                                 8.

                                 Kadar v zadevnih državah članicah ni pridobila dovoljenja nobena kreditna institucija s pristopom IRB, katere podružnice bi se nahajale na Švedskem ali ki bi imela neposredne izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovane z nepremičninami, ter ki bi imela izpostavljenosti na drobno do dolžnikov z rezidentstvom na Švedskem, zavarovane z nepremičninami, v višini vsaj 5 milijard SEK, se lahko ustrezni organi zadevnih držav članic odločijo, da ne zagotovijo vzajemnosti švedskega ukrepa, kakor je določeno v oddelku 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2. V tem primeru morajo ustrezni organi spremljati pomembnost izpostavljenosti in se jim priporoča, da zagotovijo vzajemnost švedskega ukrepa, ko kreditna institucija, ki uporablja pristop IRB, preseže prag v višini 5 milijard SEK.

                                 9.

                                 V skladu z oddelkom 2.2.1 Priporočila ESRB/2015/2 je prag pomembnosti v višini 5 milijard SEK najvišja priporočena raven praga. Ustrezni organi, ki zagotavljajo vzajemnost, lahko zato namesto uporabe priporočenega praga določijo nižji prag za svoje jurisdikcije, kjer je to primerno, ali zagotovijo vzajemnost ukrepa brez praga pomembnosti.

               (*1)  Uredba (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji (UL L 174, 26.6.2013, str. 1).

               (*2)  Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 680/2014 z dne 16. aprila 2014 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov v zvezi z nadzorniškim poročanjem institucij v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 191, 28.6.2014, str. 1).

               (*3)  Recommandation du comité du risque systémique du 9 novembre 2020 relative aux crédits portant sur des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg (CRS/2020/005).

               (*4)  CSSF Regulation N.20-08 du 3 décembre 2020 fixant des conditions pour l’octroi de crédits relatifs à des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg.

               (*5)  Priporočilo ESRB/2021/3 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 30. aprila 2021 o spremembi Priporočila ESRB/2015/2 o ocenjevanju čezmejnih učinkov ukrepov makrobonitetne politike in njihovi prostovoljni vzajemnosti (UL C 222, 11.6.2021, str. 1).‘


title: Priporočilo Stalnega odbora držav Efte št. 1/2020/SC o uradnem obvestilu Norveške z dne 5. novembra 2020 o uporabi blažilnika sistemskih tveganj v skladu s členom 133 Direktive 2013/36/EU o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, kakor je vključena v Sporazum EGP s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 79/2019 2021/C 65/06

text:
               25.2.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 65/7

      Priporočilo Stalnega odbora držav Efte št. 1/2020/SC o uradnem obvestilu Norveške z dne 5. novembra 2020 o uporabi blažilnika sistemskih tveganj v skladu s členom 133 Direktive 2013/36/EU o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, kakor je vključena v Sporazum EGP s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 79/2019
      (2021/C 65/06)
      STALNI ODBOR DRŽAV EFTE JE –
      Ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Norveško ministrstvo za finance („Finansdepartmentet“), v nadaljnjem besedilu: „ministrstvo“, ki je imenovani nacionalni organ, pristojen za uporabo blažilnika sistemskih tveganj iz člena 133 Direktive 2013/36/EU, ki je bila vključena v Sporazum EGP s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 79/2019, je 5. novembra 2020 Stalni odbor držav Efte uradno obvestilo o svoji nameri, da zviša stopnjo sedanjega blažilnika sistemskih tveganj za domače izpostavljenosti, v nadaljnjem besedilu: „uradno obvestilo“.

                  (2)

                  Trenutno za kreditne institucije na Norveškem velja stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 3 % za vse izpostavljenosti, razen za dve sistemsko pomembni instituciji, za kateri velja stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 5 % za vse izpostavljenosti. Priglašeni ukrep je blažilnik sistemskih tveganj v višini 4,5 % in se bo uporabljal za domače izpostavljenosti vseh kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje na Norveškem, vključno s petimi podrejenimi družbami nadrejenih družb s sedežem v drugih državah članicah Unije. Blažilnik je namenjen sistemskim tveganjem na Norveškem in spodbujanju domače finančne stabilnosti z varovanjem odpornosti finančnega sistema ter zagotavljanjem nadaljnjega ustreznega kapitala v bankah glede na visoko raven dolgoročnega sistemskega tveganja na Norveškem. Ministrstvo je ločeno sporočilo tudi svojo namero, da bo določilo blažilnik za dve kreditni instituciji, ki sta v skladu s členom 131 Direktive 2013/36/EU opredeljeni kot druge sistemsko pomembne institucije (DSPI). Blažilnik bo za eno institucijo določen na stopnji v višini 2 %, za drugo pa na stopnji v višini 1 %.

                  (3)

                  Priglašeni blažilnik sistemskih tveganj bi se uporabljal od 31. decembra 2020 za vse kreditne institucije, razen za kreditne institucije, ki ne uporabljajo „naprednega pristopa IRB“, saj bi imele prehodno obdobje, v katerem sedanji blažilnik ostane 3 % za vse izpostavljenosti do 31. decembra 2022. Ministrstvo bo ukrep ponovno ocenilo vsako drugo leto.

                  (4)

                  Ker priglašeni ukrep zadeva tudi podrejene družbe nadrejenih družb s sedežem v drugih državah EGP, se uporablja postopek iz pododstavka 3 člena 133(14) CRD IV, kakor je bil prilagojen s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 79/2019. Ministrstvo kot imenovani organ, pristojen za uporabo blažilnika sistemskih tveganj, torej o svoji nameri uradno obvesti ustrezne organe drugih držav EGP skupaj s Stalnim odborom držav Efte in Evropskim odborom za sistemska tveganja (ESRB). Stalni odbor in ESRB v enem mesecu od uradnega obvestila izdata priporočilo o sprejetih ukrepih.

                  (5)

                  Blažilnik sistemskih tveganj je namenjen ublažitvi dolgoročnih strukturnih sistemskih tveganj v norveškem finančnem sistemu. Ta tveganja izhajajo predvsem iz širjenja in povečevanja pretresov v samem sistemu, norveškem bančnem sektorju in realnem gospodarstvu.

                  (6)

                  Ministrstvo v obrazložitvi uradnega obvestila poudarja, da so dolgoročna strukturna sistemska tveganja na Norveškem sorazmerno velika. Institucije na Norveškem imajo podobne strukture financiranja in se močno opirajo na grosistično financiranje (48 % njihovega financiranja, vključno s tujim grosističnim financiranjem), kar prispeva k tej visoki stopnji sistemskih tveganj in zaradi česar so ranljive za pretrese na trgu. Poleg tega so medsebojno povezane, vključno z navzkrižnim imetništvom kritih obveznic, in imajo podobne in koncentrirane izpostavljenosti do nepremičninskih trgov. Na primer približno 60 % vseh posojil norveških kreditnih institucij sestavljajo posojila za (stanovanjske in poslovne) nepremičnine. V teh okoliščinah se motnje v gospodarstvu še povečajo, saj lahko močno prizadenejo več kreditnih institucij hkrati in na enak način. Ta potencial za povečanje tveganj je še dodatno podkrepljen s podobnostjo norveških bank pri izbiri poslovnih modelov in medsebojno povezanostjo na podlagi navzkrižnega imetništva kritih obveznic.

                  (7)

                  Ministrstvo je poudarilo, da so visoke cene nepremičnin, tako stanovanjskih kot tudi poslovnih, skupaj z visokimi dolgovi gospodinjstev na Norveškem nekatere od ključnih ranljivosti norveškega finančnega sistema, ki izhajajo iz realnega gospodarstva. V zvezi s tem je treba upoštevati, da je bila v preteklosti zadolženost gospodinjstev na Norveškem sorazmerno visoka glede na razpoložljivi dohodek, kar znova povzroča sistemsko tveganje za bančni sektor. Dejstvo, da ima večina norveških hipotek spremenljive obrestne mere, zaradi česar lahko celo majhne motnje povzročijo močno oslabljeno servisiranje dolga, še dodatno povečuje tveganje, da norveška gospodinjstva velik del svojega dohodka porabijo za servisiranje dolga. V preteklosti izpostavljenosti tveganjem glede poslovnih nepremičnin v prejšnjih krizah niso povzročile le nekaterih največjih izgub norveškega bančnega sistema, ampak so prispevale tudi k težavam s solventnostjo v bančnem sektorju. Stalni odbor nadalje ugotavlja, da je ESRB junija 2019 norveškim organom izdal opozorilo, da so bile ugotovljene ranljivosti v norveškem sektorju stanovanjskih nepremičnin kot vir sistemskega tveganja za finančno stabilnost in da je treba te ranljivosti odpraviti (1).

                  (8)

                  Ministrstvo je poudarilo, da kreditne institucije delujejo tudi v norveškem gospodarstvu, za katero je značilen razmeroma enoten podjetniški sektor, ki je zelo odvisen od naftnega sektorja. Ker naftni sektor predstavlja 17 % BDP in 40 % celotnega izvoza iz Norveške, možnost znižanih cen nafte ali zmanjšanega svetovnega povpraševanja predstavlja veliko tveganje za gospodarstvo kot celoto. To tveganje se je v zadnjih letih nekoliko zmanjšalo z vlaganjem dobičkov iz naftnega sektorja v vrednostne papirje na mednarodnih finančnih trgih. Vendar pa bi lahko pandemija COVID-19 in prehajanje na bolj zeleno gospodarstvo povečala tako kratkoročni kot tudi dolgoročni pritisk na ta sistemsko pomemben sektor. Takšen pritisk bi lahko povzročil verižni učinek na druge sektorje, ki so jim kreditne institucije izpostavljene. Stalni odbor v zvezi s tem ugotavlja, da banka Norges Bank v svojem poročilu o finančni stabilnosti za leto 2020 navaja, da v norveškem naftnem sektorju tveganje za banke predstavljajo zlasti naftne družbe, banke pa so v zadnjih petih letih utrpele precejšnje izgube pri posojilih naftni industriji (2).

                  (9)

                  Po navedbah ministrstva velikost, pomembnost in koncentracija norveškega bančnega sektorja povečujejo sistemska tveganja za norveško gospodarstvo. Prvič, velikost bančnega sektorja v primerjavi z BDP je precejšnja in je v letu 2019 znašala približno 225 % BDP. Drugič, bančni sektor je zelo pomemben za financiranje gospodarstva, saj prispeva več kot 80 % bruto domačih posojil v nefinančnem sektorju. Tretjič, bančni sektor je koncentriran, pri čemer pet največjih bank predstavlja 56 % vseh domačih posojil.

                  (10)

                  Stalni odbor je v svoji oceni obrazložitve ministrstva upošteval oceno Mednarodnega denarnega sklada (MDS) glede stabilnosti finančnega sistema za Norveško iz leta 2020 (3). V skladu z oceno ministrstva v zvezi z glavnimi težavami, ki se nanašajo na visoko stopnjo sistemskega tveganja, je v poročilu MDS priznano, da so visoke izpostavljenosti norveških bank do domačih nepremičnin, tako stanovanjskih kot tudi poslovnih, skupaj z grosističnim financiranjem med ključnimi osnovnimi ranljivostmi. MDS nadalje ugotavlja, da bi medsebojna povezanost bančnega sektorja lahko povzročila znatno povečanje pretresa in da bi zaradi močne upočasnitve gospodarske rasti lahko prišlo do poslabšanja sposobnosti posojilojemalcev za servisiranje dolga. V zvezi z odvisnostjo od naftnega trga MDS ugotavlja, da bi bil lahko vpliv nenadnega prehoda na nizkoogljično gospodarstvo velik glede na odvisnost Norveške od proizvodnje in izvoza nafte.

                  (11)

                  Glede na strukturo norveškega bančnega sektorja in tveganja, ki jim je izpostavljen, kot je opisano zgoraj, ministrstvo meni, da morajo biti kreditne institucije na splošno sposobne absorbirati izgube, do katerih lahko pride zaradi hudih pretresov in motenj tako v finančnem sistemu kot tudi v realnem gospodarstvu. Ugotavlja, da je blažilnik sistemskih tveganj v višini 4,5 % za izpostavljenosti na Norveškem najprimernejši ukrep za ciljno usmerjeno obravnavanje znatnih necikličnih sistemskih tveganj, prisotnih na Norveškem.

                  (12)

                  Stalni odbor pri oceni ugotovitve ministrstva navaja, da so stresni testi, ki so jih izvedli norveški organi, pokazali, da bi v razmerah, ki so malo verjetne, vendar niso nerealne, številne institucije imele primanjkljaj navadnega lastniškega temeljnega kapitala glede na skupni kapital in zahteve po blažilniku. Najnovejši stresni testi, ki sta jih novembra 2019 in junija 2020 izvedla banka Norges Bank oziroma norveški pristojni nacionalni organ Finanstilsynet (FSA), temeljijo na globoki mednarodni recesiji z močnim povečanjem premij za tveganje, kar povzroča resne posledice za norveško gospodarstvo. Stresni test organa FSA kaže, da bi v obdobju stresnega testa količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala praktično vseh 20 največjih bančnih skupin padel pod skupno zahtevo glede navadnega lastniškega temeljnega kapitala, vključno z zahtevami po blažilniku in zahtevo iz drugega stebra. Poleg tega 48 od 84 drugih norveških kreditnih institucij ne bi izpolnjevalo skupnih kapitalskih zahtev.

                  (13)

                  Stalni odbor nadalje ugotavlja, da ministrstvo pričakuje, da bi v odsotnosti priglašenega ukrepa prihodnji stresni testi pokazali večje zmanjšanje kapitalske ustreznosti, zaradi česar bi bile institucije prisiljene črpati večji delež svojega skupnega blažilnika, da bi ohranile posojilno dejavnost. To bi oslabilo odpornost bančnega sistema proti ugotovljenim dolgoročnim sistemskim tveganjem. Če bi bila zahteva po blažilniku sistemskih tveganj za domače izpostavljenosti določena na 4,5 %, bi se s tem ohranila ustrezna kapitalizacija na podlagi zgoraj navedenih tveganj, ne da bi se bistveno povečale dejanske zahteve za večje institucije v primerjavi z ravnjo pred letom 2020. V zvezi s tem ministrstvo nadalje ugotavlja, da obstaja več vidikov, ki jih rezultati stresnih testov ne zajemajo, kar lahko prispeva k podcenjevanju potencialnih izgub kreditnih institucij. Predpostavlja se na primer, da imajo kreditne institucije v stresnih obdobjih še naprej dostop do grosističnega financiranja. Poleg tega ministrstvo ugotavlja, da so skupne izgube v stresnih testih nižje od dejanskih izgub kreditnih institucij v času norveške bančne krize v letih 1988–1992. Ministrstvo tudi trdi, da so skupne zahteve, ki izhajajo iz blažilnika sistemskih tveganj v višini 4,5 % za domače izpostavljenosti, prav tako v razponu ocen družbeno optimalnih zahtev (4).

                  (14)

                  Stalni odbor po skrbni proučitvi dokazov, ki jih je predložilo ministrstvo, vključno z rezultati stresnih testov, ki so jih izvedli norveški organi, in zgodovinskimi podatki o preteklih hudih krizah na Norveškem, meni, da se lahko blažilnik sistemskih tveganj v višini 4,5 % za domače izpostavljenosti šteje za ustreznega za obravnavanje ugotovljenih sistemskih tveganj, ki ogrožajo stabilnost norveškega finančnega sistema. Stalni odbor nadalje meni, da je v sedanjih razmerah za ohranitev odpornosti bančnih sistemov proti ugotovljenim sistemskim tveganjem potrebna raven kapitala, dosežena z blažilnikom sistemskih tveganj v višini 4,5 %. Stalni odbor v zvezi s tem ugotavlja, da je Izvršni odbor MDS na podlagi svoje ocene stabilnosti finančnega sistema na Norveškem avgusta 2020 sklenil, da bi morali biti organi pozorni na oslabitev kapitalskih zahtev (5).

                  (15)

                  Stalni odbor pri ocenjevanju učinkovitosti in sorazmernosti ukrepa upošteva stališče ministrstva, da bo zahteva po blažilniku sistemskih tveganj v višini 4,5 % za izpostavljenosti na Norveškem učinkovito prispevala k ohranjanju odpornosti in zmogljivosti norveške institucije za pokrivanje izgub na ravni, ki se zdi potrebna glede na intenzivnost sistemskih tveganj. Okvir CRR/CRD IV je bil pred kratkim vključen v Sporazum EGP in v pripravah na uskladitev norveškega okvira s sedanjim okvirom je ministrstvo ocenilo obseg in umerjanje zahteve po blažilniku sistemskih tveganj ter sklenilo, da bo najučinkovitejši način za zmanjšanje sistemskega tveganja določitev zahteve na 4,5 % samo za domače izpostavljenosti. Poleg izboljšanja skladnosti med ciljem in zasnovo ukrepa to pomeni uskladitev z določbami okvira CRR/CRD IV, ki olajšujejo vzajemnost za domače stopnje blažilnika.

                  (16)

                  Ministrstvo meni, da je za večje norveške banke, ki predstavljajo več kot polovico domačega bančnega sistema, stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 4,5 % za domače izpostavljenosti skoraj enakovredna prejšnji stopnji blažilnika v višini 3 %, ki se uporablja za vse izpostavljenosti v smislu realnih kapitalskih zahtev. Meni, da je sorazmerna ne le z morebitnimi izgubami, ki izhajajo iz strukturnih tveganj v norveškem finančnem sistemu, ampak tudi z intenzivnostjo teh tveganj in dovoljenim tveganjem, ki ga predstavljajo njegove prejšnje odločitve o blažilniku. Poleg tega je treba omeniti, da je bila trenutna stopnja blažilnika v višini 3 % za vse izpostavljenosti umerjena, ko se je uporabljal prag iz sporazuma Basel I in ko ni bilo faktorja podpore za MSP. V odsotnosti praga iz sporazuma Basel I in z uporabo faktorja podpore za MSP bi bila prejšnja stopnja blažilnika sistemskih tveganj po mnenju ministrstva verjetno določena višje glede na stopnjo sistemskega tveganja. Kot je na podlagi izkušenj iz prejšnjih kriz in rezultatov stresnih testov ugotovilo ministrstvo, je bila skupna zahteva po kapitalu in blažilniku sorazmerna s skupnimi tveganji v finančnem sistemu. V skladu s tem bi bilo treba skupno zahtevo ohraniti približno na ravni, kot je bila pred letom 2020, saj je intenzivnost sistemskih tveganj podobna kot leta 2013, kar bi upravičilo stopnjo blažilnika sistemskih tveganj, določeno na 4,5 %.

                  (17)

                  Po podatkih ministrstva pandemija COVID-19 ni povzročila večjih sprememb strukturnih značilnosti norveškega finančnega sistema, norveške kreditne institucije pa so še naprej izpolnjevale kapitalske zahteve in zahteve po blažilniku z zadostno razliko ter so lahko med pandemijo COVID-19 ohranile posojila gospodinjstvom in podjetjem. Medtem je ministrstvo marca 2020 znižalo proticiklični kapitalski blažilnik z 2,5 % na 1 % kot kratkoročni odziv na morebitni vpliv pandemije COVID-19.

                  (18)

                  Glede na navedeno Stalni odbor meni, da je zadevni ukrep učinkovit in sorazmeren, saj prispeva k ublažitvi ugotovljenih dolgoročnih strukturnih tveganj v norveškem bančnem sektorju. Stalni odbor ugotavlja, da so najjasnejši dokazi za to ugotovitev rezultati stresnih testov norveških organov, ki kažejo, da bodo ukrepi učinkoviti za spodbujanje finančne stabilnosti na Norveškem z ohranjanjem ravni kapitala norveških kreditnih institucij na potrebni ravni za ohranitev njihove trenutne sposobnosti pokrivanja izgub. Stalni odbor v podporo temu sklepu o sorazmernosti ukrepa navaja, da to pomeni, da se kapitalske zahteve za norveške kreditne institucije dejansko ne bodo bistveno povečale. Za več podrejenih družb nadrejenih družb s sedežem v drugih državah članicah EGP se bodo kapitalske zahteve povečale za skoraj 1,5 odstotne točke, vendar Stalni odbor ugotavlja, da imajo po navedbah ministrstva te kreditne institucije ravni kapitala, ki presegajo zahteve, ki jih pomeni stopnja blažilnika sistemskih tveganj v višini 4,5 % za izpostavljenosti na Norveškem. Ministrstvo priznava, da bodo nekatere norveške kreditne institucije morda morale nekoliko povečati svoj količnik kapitala, da bi poleg skupnih zahtev iz prvega in drugega stebra ohranile upravljavski blažilnik. Medtem bi moralo prehodno obdobje do 31. decembra 2022 za banke, ki ne uporabljajo naprednega pristopa IRB, zagotoviti, da spremembe v zahtevi po blažilniku sistemskih tveganj ne povzročijo neupravičenega povečanja kapitalskih zahtev za kreditne institucije, na katere odprava praga iz sporazuma Basel I ne vpliva bistveno in katerih zahteve iz drugega stebra bo morda treba ponovno umeriti, ko bo zanje po prehodnem obdobju veljal višji blažilnik sistemskih tveganj. Ta pristop bi moral ublažiti izkrivljanja, ki jih lahko povzroči priglašeni ukrep, in zagotoviti, da morebitni neugodni vplivi na domače banke in njihovo posojilno sposobnost ostanejo omejeni.

                  (19)

                  Stalni odbor je upošteval tudi razloge ministrstva za opustitev drugih ukrepov iz Direktive 2013/36/EU ali Uredbe (EU) št. 575/2013 (razen členov 458 in 459 navedene uredbe), samostojno ali v kombinaciji, kot ustrezen način za obravnavo ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, pri čemer je upošteval relativno učinkovitost navedenih ukrepov.

                  (20)

                  Člen 124 Uredbe (EU) št. 575/2013 pristojnim organom omogoča, da določijo višje vrednosti za uteži tveganja izpostavljenosti kreditnih institucij, ki uporabljajo standardizirani pristop, do nepremičnin na podlagi upoštevanja finančne stabilnosti, preteklih izgub na izpostavljenostih, zavarovanih z nepremičninami, in prihodnjega razvoja dogodkov na nepremičninskih trgih. Ministrstvo meni, da je utež tveganja 35 % za izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih nepremičnin na Norveškem ustrezna za institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop. Za izpostavljenosti iz naslova poslovnih nepremičnin so bile na podlagi odstavka 2 tega člena že določene višje uteži tveganja, ki se gibljejo med 100 % in 150 %, odvisno od bonitetne ocene nasprotne stranke.

                  (21)

                  V skladu s členom 164 Uredbe (EU) št. 575/2013 lahko pristojni organi za izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, ki se nahajajo na njihovem ozemlju, po potrebi na podlagi upoštevanja finančne stabilnosti in prihodnjega razvoja dogodkov na nepremičninskih trgih, določijo višje minimalne vrednosti z izpostavljenostjo tehtanega povprečja izgube ob neplačilu. Za izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami na Norveškem, se od leta 2014 uporablja višja 20-odstotna spodnja meja izgube ob neplačilu, da se odpravi negotovost, povezana z notranjimi modeli kreditnega tveganja.

                  (22)

                  Stalni odbor ugotavlja, da sta bila člena 124 in 164 Uredbe (EU) št. 575/2013 do neke mere že uporabljena za obravnavo nekaterih tveganj. Ugotavlja tudi, da se nameravajo s priglašenim ukrepom obravnavati dolgoročna sistemska tveganja, ki so širša od posebnega razvoja dogodkov na nepremičninskem trgu, na katerega so lahko usmerjeni ukrepi v skladu s členoma 124 in 164 Uredbe (EU) št. 575/2013. Ta sistemska tveganja so podobne strukture financiranja kreditnih institucij, njihova medsebojna povezanost ter njihove podobne in koncentrirane izpostavljenosti do nepremičninskih trgov in norveškega gospodarstva z ne preveč raznolikim podjetniškim sektorjem, medtem ko so ravni zadolženosti gospodinjstev visoke.

                  (23)

                  Kadar pristojni organ ugotovi, da so kreditne institucije s podobnimi profili tveganosti izpostavljene ali bi lahko bile izpostavljene podobnim tveganjem ali pomenijo podobna tveganja za finančni sistem, lahko trenutno v skladu s členom 103 Direktive 2013/36/EU za navedene institucije na podoben ali enak način uporabijo proces nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja. Člen 104 Direktive 2013/36/EU določa sklop nadzorniških pooblastil za pristojni organ pri uporabi člena 103 navedene direktive, vključno z dodatnimi kapitalskimi zahtevami. Ministrstvo trdi, da bi morale biti zahteve iz drugega stebra za posamezne institucije v skladu s členom 104 Direktive 2013/36/EU prilagojene konkretnemu položaju posamezne institucije in da so lahko takšne zahteve usmerjene v nekatere elemente strukturnih sistemskih tveganj, vendar le v obsegu, v katerem tveganja niso splošne značilnosti bančnega sistema. V podporo temu stališču meni, da Direktiva 2019/878 pojasnjuje, da bi morala narava zahtev iz drugega stebra, specifična za posamezno institucijo, preprečiti njihovo uporabo kot orodja za obravnavanje sistemskih tveganj. Stalni odbor ugotavlja, da so ukrepi iz drugega stebra dejansko namenjeni predvsem obravnavanju tveganj, specifičnih za posamezno institucijo, in so tudi manj pregledni kot blažilnik sistemskih tveganj.

                  (24)

                  S členom 131 Direktive 2013/36/EU so imenovani organi pooblaščeni, da opredelijo druge sistemsko pomembne institucije (DSPI) in določijo ali ponovno določijo blažilnik za DSPI za navedene institucije. Ministrstvo je ločeno uradno sporočilo namero, da se določita blažilnika za DSPI za dve sistemsko pomembni instituciji. Ta blažilnika šteje za dopolnilna, saj blažilniki za DSPI obravnavajo del tveganja koncentracije sistemsko pomembnih institucij, medtem ko blažilnik sistemskih tveganj obravnava druga dolgoročna neciklična sistemska tveganja. Po navedbah ministrstva so številne druge kreditne institucije dovolj velike, da potencialno povečajo sistemska tveganja v norveškem bančnem sektorju, hkrati pa ostajajo premajhne, da bi jih ministrstvo lahko posamično opredelilo kot domače sistemsko pomembne institucije. Stalni odbor meni, da člen 131 Direktive 2013/36/EU ni namenjen obravnavanju vseh vrst dolgoročnih necikličnih sistemskih ali makrobonitetnih tveganj. Blažilnik za DSPI ne bi bil ustrezno orodje za obravnavanje dolgoročnih necikličnih sistemskih ali makrobonitetnih tveganj, ki vplivajo na bančni sektor kot celoto.

                  (25)

                  Proticiklični kapitalski blažilnik iz člena 136 Direktive 2013/36/EU se uporablja za vse izpostavljenosti nefinančnega zasebnega sektorja v jurisdikciji. Ministrstvo trdi, da je proticiklični kapitalski blažilnik namenjen obravnavanju drugačne oblike sistemskega tveganja, ki izhaja iz cikličnosti v finančnem sistemu. Stalni odbor se strinja s to oceno.

                  (26)

                  Stalni odbor se po preučitvi argumentov ministrstva strinja z ministrstvom, da bi bili obstoječi ukrepi iz Direktive 2013/36/EU ali Uredbe (EU) št. 575/2013 (razen členov 458 in 459 navedene uredbe), samostojno ali v kombinaciji, sorazmerno manj učinkoviti pri zadostnem in ustreznem obravnavanju ugotovljenega tveganja.

                  (27)

                  Stalni odbor v zvezi z morebitnim učinkom na notranji trg ugotavlja, da ni znakov, da bi priglašeni ukrep nesorazmerno vplival na pet podrejenih družb kreditnih institucij s sedežem v drugih državah EGP. Poleg tega namerava ministrstvo za zmanjšanje možnosti uhajanja tujim institucijam, ki so na Norveškem dejavne prek podružnic, zahtevati vzajemnost blažilnika sistemskih tveganj za vse institucije EGP z izpostavljenostmi do Norveške. Stalni odbor meni, da je to pomembno zaradi razmeroma močne prisotnosti bank iz drugih nordijskih držav na norveškem posojilnem trgu, da se prepreči regulativna arbitraža in se izogne uhajanju prek podružnic. Obstajajo posebni memorandumi o soglasju za spodbujanje čezmejne finančne stabilnosti in zagotavljanje ustreznega bonitetnega nadzora pomembnih podružnic finančnih institucij, ki delujejo v nordijsko-baltski regiji (6). Stalni odbor ugotavlja, da bo zahtevo za vzajemnost in višje kapitalske zahteve, ki bi v tem primeru nastale za tuje kreditne institucije, ocenil ESRB, ko bo ministrstvo od ESRB zahtevalo, naj svojim članom priporoči, da zagotovijo vzajemnost ukrepa.

                  (28)

                  Stalni odbor glede na visoko stopnjo medsebojne povezanosti s finančnimi sistemi drugih nordijskih držav pričakuje, da bo priglašeni ukrep ugodno vplival na finančno stabilnost, kolikor se je regulativni arbitraži in uhajanju mogoče izogniti z vzajemnostjo priglašenega ukrepa za pomembne izpostavljenosti tujih kreditnih institucij do norveškega trga, vključno z operacijami vseh pomembnih podružnic tujih bank.

                  (29)

                  Stalni odbor držav Efte ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih dejavnikov, kot se zahteva s členom 133 CRD IV, po pregledu uradnega obvestila z Norveško in posvetovanju z zadevnimi stranmi v tem postopku ugotavlja, da blažilnik sistemskih tveganj v višini 4,5 % za domače izpostavljenosti ne povzroča nesorazmernih škodljivih učinkov na celoten finančni sistem Norveške ali njegove dele ali EGP kot celote. Prav tako ne predstavlja ali ustvarja ovire za pravilno delovanje notranjega trga –

            SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:

                  1.

                  Blažilnik sistemskih tveganj, ki ga je 5. novembra uradno sporočilo norveško ministrstvo za finance („Finansdepartmentet“) v skladu s členom 133(11) Direktive 2013/36/EU, kakor je bil prilagojen s Sklepom Skupnega odbora št. 79/2019, je upravičen, primeren, sorazmeren in učinkovit za obravnavanje sistemskih tveganj, za katera je namenjen. Stalni odbor držav Efte nadalje ugotavlja:

                              (a)

                              da razsežnost ugotovljenih sistemskih ali makrobonitetnih tveganj pomeni tako grožnjo za stabilnost norveškega finančnega sistema, da je uvedba stopnje blažilnika sistemskih tveganj v višini 4,5 % za domače izpostavljenosti upravičena;

                              (b)

                              da bo priglašeni ukrep verjetno učinkovit in primeren za sorazmerno zmanjšanje tveganja;

                              (c)

                              da bi bili drugi makrobonitetni ukrepi iz Direktive 2013/36/EU ali Uredbe (EU) št. 575/2013, samostojno ali v kombinaciji, sorazmerno manj učinkoviti pri zadostnem in ustreznem obravnavanju ugotovljenega tveganja;

                              (d)

                              da priglašeni ukrep, vključno z njegovo uporabo za podrejene družbe, katerih nadrejene družbe imajo sedež v drugih državah EGP, ne povzroča nesorazmernih škodljivih učinkov na finančni sistem Norveške ali EGP kot celote in ne pomeni ovire za pravilno delovanje notranjega trga.

                  2.

                  Stalni odbor držav Efte ne priporoča nobenih sprememb priglašenega ukrepa glede na njegove učinke na podrejene družbe kreditnih institucij s sedežem v drugih državah EGP.

         V Bruslju, 4. decembra 2020

               Za Stalni odbor

               Predsednica

            Sabine MONAUNI

               Generalni sekretar

            Henri GÉTAZ

         (1)  Glejhttps://www.esrb.europa.eu/pub/pdf/warnings/esrb.warning190923_no_warning~d3e4f2c135.en.pdf?4cf3e3031aa71bffaa0bd97a66b311ac.

         (2)  Norges Bank (2020), Financial Stability Report, str. 52.

         (3)  Mednarodni denarni sklad (2020), Financial System Stability Assessment for Norway, poročilo MDS o posameznih državah št. 20/259, avgust.

         (4)  Baselski odbor za bančni nadzor (2019), The costs and benefits of bank capital – a review of the literature, delovni dokument 37, junij.

         (5)  Mednarodni denarni sklad (2020), Financial System Stability Assessment for Norway, poročilo MDS o posameznih državah št. 20/259, avgust, str. 2.

         (6)  Glejhttps://www.regjeringen.no/contentassets/ff0c28c162ca43f39b585d7c9f94dab5/nbsg-mou_2018.pdf.