title: Priporočilo Komisije (EU) 2020/2243 z dne 22. decembra 2020 o usklajenem pristopu k potovanju in prometu v odziv na različico virusa SARS-COV-2, odkrito v Združenem kraljestvu

text:
               28.12.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 436/72

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2020/2243
      z dne 22. decembra 2020
      o usklajenem pristopu k potovanju in prometu v odziv na različico virusa SARS-COV-2, odkrito v Združenem kraljestvu
      EVROPSKA KOMISIJA –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Dne 13. oktobra 2020 je Svet sprejel Priporočilo (EU) 2020/1475 (1) o usklajenem pristopu k omejevanju prostega gibanja v odziv na pandemijo COVID-19.

                  (2)

                  Namen Priporočila (EU) 2020/1475 je zagotoviti boljše usklajevanje med državami članicami glede sprejemanja ukrepov za omejitev prostega gibanja iz razlogov javnega zdravja na nacionalni ravni. V navedenem priporočilu je določen potrebni okvir za usklajevanje sprejemanja konkretnih ukrepov za zajezitev širjenja COVID-19, ki morajo biti sorazmerni in nediskriminatorni. V njem je npr. določeno, katere ukrepe bi bilo mogoče uporabiti za potnike, ki prihajajo z območij z visokim tveganjem, določene pa so tudi potrebne izjeme od takih ukrepov. Poleg tega zahteva zagotavljanje pravočasnega in aktualnega informiranja splošne javnosti o novih uvedenih ukrepih.

                  (3)

                  Priporočilo (EU) 2020/1475 je naslovljeno na vse države članice. V prehodnem obdobju iz člena 126 Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (2) in v skladu s členom 127 tega sporazuma se pravo Unije, vključno s Priporočilom (EU) 2020/1475, še naprej uporablja za Združeno kraljestvo. V prehodnem obdobju se državljani Združenega kraljestva štejejo za državljane EU, rezidenti Združenega kraljestva pa se štejejo za rezidente Unije, zlasti za namen uveljavljanja prostega gibanja na podlagi prava Unije in za namen navedenega priporočila.

                  (4)

                  Komisija je leta 2020 sprejela več dokumentov o zelenih voznih pasovih, vključno s sporočilom z dne 28. oktobra 2020 o nadgradnji koncepta zelenih voznih pasov, tako da ne zajemajo samo cestnega prometa, ampak tudi železniški, vodni in zračni tovorni promet, da bi zagotovila, da bodo bistvene dobavne verige delovale še naprej, in da bi preprečila prekinitve tovornega prometa in logistike v EU med drugim valom pandemije.

                  (5)

                  Svet je 30. junija 2020 sprejel Priporočilo (EU) 2020/912 (3) o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi take omejitve. V tem priporočilu je sprejel skupen pristop glede začasne omejitve nenujnih potovanj v EU v skladu z dogovorom voditeljev držav ali vlad EU z dne 17. marca 2020 in o postopni odpravi take omejitve.

                  (6)

                  Priporočilo (EU) 2020/912 ima dve prilogi: v Prilogi I je seznam tretjih držav, za katerih rezidente začasna omejitev nenujnih potovanj v EU na zunanjih mejah ne bi smela veljati, v Prilogi II pa je seznam posebnih kategorij potnikov, ki opravljajo nujno funkcijo ali morajo nujno potovati.

                  (7)

                  Po poteku prehodnega obdobja iz člena 126 Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (4) se Združeno kraljestvo za namene Priporočila (EU) 2020/912 šteje za tretjo državo. Če ne bo sprejeta odločitev o uvrstitvi Združenega kraljestva na seznam tretjih držav v Prilogi I k navedenemu priporočilu ali če ne bo prej sklenjen kakšen drugačen dogovor med Evropsko unijo in Združenim kraljestvom, od 1. januarja 2021 ne bodo možna nenujna potovanja iz Združenega kraljestva v Evropsko unijo. Hkrati pa bi moralo biti državljanom EU, ki prebivajo v Združenem kraljestvu, po 1. januarju 2021 še naprej omogočeno uveljavljanje pravil in zaščitnih ukrepov iz točke 5(a) Priporočila (EU) 2020/912.

                  (8)

                  V Združenem kraljestvu je v zadnjih nekaj tednih hitro naraslo število primerov COVID-19 v jugovzhodni Angliji, zaradi česar so bile opravljene okrepljene epidemiološke in virološke raziskave. Pri analizi podatkov o genomskem zaporedju virusa je bilo ugotovljeno veliko število primerov nove različice virusa SARS-CoV-2, za katerega je značilnih več mutacij proteinov v konici ter mutacij na drugih območjih genoma. Čeprav je znano in pričakovano, da se virusi nenehno spreminjajo z mutacijami, zaradi katerih nastajajo nove različice, je predhodna analiza v Združenem kraljestvu pokazala, da se ta različica prenaša občutno hitreje od doslej znanih različic, saj je možnost prenosa večja za do 70 %. Zaenkrat ni znakov, ki bi kazali na višjo stopnjo resnosti bolezni, povezane s to novo različico.

                  (9)

                  Nova različica se je pojavila v tistem delu leta, v katerem je tradicionalno več družinskih in družbenih stikov. V odziv na te spremembe je vlada Združenega kraljestva 19. decembra 2020 napovedala strožje omejitve za velike dele jugovzhodne Anglije in priporočila, da naj ljudje ne potujejo na ta območja ali z njih in da naj ljudje s teh območij razen omejenega števila izjem ne potujejo v tujino.

                  (10)

                  Nekaj primerov nove različice so doslej sporočile Belgija, Danska, Italija in Nizozemska. Med drugimi državami, ki so sporočile take primere, sta Islandija in Avstralija. Čeprav je ta različica verjetno že prisotna v drugih državah članicah EU, so potrebne nadaljnje epidemiološke in virološke raziskave, da bi ugotovili sedanjo razširjenost tega seva v EU.

                  (11)

                  Glede na tveganje nadaljnjega vnosa te različice, ki bi imel za posledico večje število primerov in zato hospitalizacij, so države članice do sprejema skupnega pristopa v zvezi s potovanji iz Združenega kraljestva sprejele začasne previdnostne ukrepe. Če država članica v posebnih razmerah glede na odnose med EU in Združenim kraljestvom in v naslednjih dneh zahteva hitre antigenske teste za delavce v prevozništvu, zaradi tega ne bi smelo prihajati do prekinitev prevoza. Znotraj EU bo še vedno temeljnega pomena pristop zelenih voznih pasov.

                  (12)

                  Na sestanku enotne ureditve EU za politično odzivanje na krize (IPCR) 21. decembra 2020 je veliko držav članic pozvalo k usklajenemu pristopu –

            PRIPOROČA:

                  1.

                  Države članice bi morale do konca prehodnega obdobja iz člena 126 Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo, torej do 31. decembra 2020, pri sprejemanju ukrepov za omejitev prostega gibanja iz Združenega kraljestva v Evropsko unijo še naprej uporabljati načela in mehanizme iz Priporočila (EU) 2020/1475.
                  Države članice v skladu s točko 17 Priporočila (EU) 2020/1475 načeloma ne bi smele zavrniti vstopa osebam, ki potujejo iz drugih držav članic oziroma, med prehodnim obdobjem, Združenega kraljestva.

                  2.

                  Zlasti bi morale vse države članice izvajati točke 19 do 21 Priporočila (EU) 2020/1475 o skupnem okviru glede možnih ukrepov za potnike, ki prihajajo z območij z višjim tveganjem. Države članice bi morale glede na previdnostno načelo do nadaljnjega odsvetovati vsa nenujna potovanja v Združeno kraljestvo in iz njega. Toda v skladu s Priporočilom (EU) 2020/1475 bi bilo treba iz kakršne koli nadaljnje začasne omejitve izvzeti skupine, navedene v nadaljevanju, če v 72 urah pred odhodom opravijo RT-PCR test ali hitri antigenski test ali pa opravijo desetdnevno karanteno in deseti dan opravijo RT-PCR test z negativnim rezultatom:

                              (a)

                              državljani Unije v smislu člena 20(1) PDEU in državljani tretjih držav, ki imajo na podlagi sporazumov med Unijo in njenimi državami članicami na eni strani in navedenimi tretjimi državami na drugi strani pravico do prostega gibanja, enakovredno pravici državljanov Unije, ki potujejo v svojo državo članico ali državo državljanstva;

                              (b)

                              državljani Unije v smislu člena 20(1) PDEU, državljani tretjih držav, ki imajo na podlagi sporazumov med Unijo in njenimi državami članicami na eni strani in navedenimi tretjimi državami na drugi strani pravico do prostega gibanja, enakovredno pravici državljanov Unije, in državljani Združenega kraljestva, ki potujejo v svojo državo članico ali državo državljanstva;

                              (c)

                              državljani tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas na podlagi direktive o rezidentih za daljši čas, osebe, ki imajo pravico do prebivanja na podlagi drugih direktiv EU ali nacionalnega prava ali ki imajo nacionalne vizume za prebivanje za daljši čas, če potujejo v svojo državo članico prebivanja;

                              (d)

                              družinski člani oseb iz točk (a) do (c).

                  3.

                  Potniki, ki opravljajo nujno funkcijo ali morajo nujno potovati, kot so opredeljeni v točki 19 Priporočila (EU) 2020/1475, razen delavcev v prevozništvu, bi morali v 72 urah pred odhodom opraviti RT-PCR test ali hitri antigenski test, med opravljanjem te nujne funkcije pa se jim ne bi smela odrediti karantena.

                  4.

                  Tranzit potnikov, zlasti tistih, ki potujejo iz nujnih razlogov, bi bilo treba olajšati in se jim ne bi smelo odrediti karantene. Če se za tranzit zahteva negativen rezultat RT-PCR testa, je treba potnike o tej zahtevi obvestiti, preden se odpravijo na pot, ali pa jim brez nepotrebnega odlašanja ponuditi testiranje med postankom.

                  5.

                  Glede na potrebo, da se zagotovi prevoz oseb, ki spadajo v zgoraj omenjene kategorije, bi bilo treba preklicati prepovedi opravljanja prevoznih storitev, kot so prepovedi letalskega ali železniškega prevoza (5).

                  6.

                  Osebje v prevozništvu, tudi vozniki tovornjakov ali strojevodje, posadke plovil na celinskih plovnih poteh in letalske posadke bi morali biti izvzeti iz kakršne koli prepovedi potovanja čez katero koli mejo. Prav tako bi bilo treba olajšati potovanje in tranzit pomorščakov. Zaposleni v prevozništvu in pomorščaki bi morali biti izvzeti iz zahtev glede testiranja in karantene, kadar mejo prečkajo pri vstopu v plovilo, vozilo ali zrakoplov ali izstopu iz njega, čeprav bi morali spoštovati splošne zaščitne ukrepe in ukrepe omejevanja stikov, ki se uporabljajo na lokalni ravni. Če država članica v posebnih razmerah med EU in Združenim kraljestvom in v naslednjih dneh zahteva hitre antigenske teste za delavce v prevozništvu, zaradi tega ne bi smelo prihajati do prekinitev prevoza. Poleg tega bi bilo treba ohraniti povezljivost za nujna potovanja, tudi vračanje državljanov in rezidentov v domovino, pri čemer bi bilo treba spoštovati ustrezne previdnostne ukrepe.

                  7.

                  Prav tako je treba zagotoviti nemoteno nadaljevanje pretoka tovornega prometa v skladu s sporočilom o zelenih voznih pasovih in letalskem tovornem prometu (6), med drugim tudi, da se zagotovi pravočasna distribucija cepiv proti COVID-19 in pomožnih storitev.

                  8.

                  V primeru kakršnih koli novih ukrepov, ki jih države članice sprejmejo v zvezi z Združenim kraljestvom, je treba izrecno navesti, da prenehajo veljati ob koncu prehodnega obdobja, tj. 31. decembra 2020.

                  9.

                  Države članice bi morale javnosti prek vseh razpoložljivih komunikacijskih kanalov zagotoviti pravočasne in celovite informacije.

                  10.

                  Javnozdravstveni organi in laboratoriji držav članic bi morali ob polnem spoštovanju temeljnih pravic:

                              (a)

                              povečati prizadevanja na področju sekvenciranja in pravočasno analizirati virusne izolate, da bi hitro odkrili primere nove različice, pri čemer so zlasti relevantni virusni izolati v primerih, povezanih z ljudmi, ki so nedavno obiskali države, kjer je različica prisotna, ali bili v stiku z njimi;

                              (b)

                              takoj ugotoviti primere, ki vključujejo ljudi, ki so v zadnjih 14 dneh potovali v Združeno kraljestvo ali iz njega, da opravijo RT-PCR test in se osamijo ter da se v zvezi z njimi izvede okrepljeno sledenje stikom. Virusne izolate, ki izhajajo iz takšnih primerov, bi bilo treba pravočasno sekvencirati, da se ugotovijo primeri nove različice;

                              (c)

                              takoj ugotoviti primere, ki vključujejo ljudi, ki so bili v tesnem stiku z osebo, pri kateri je bila potrjena okužba z novo različico ali ki je potovala v Združenem kraljestvu, da se testirajo in osamijo ter da se v zvezi z njimi izvede sledenje stikom in zaustavi širjenje nove različice. Virusne izolate, ki izhajajo iz takšnih primerov, bi bilo treba pravočasno sekvencirati, da se ugotovijo primeri nove različice.

                  11.

                  Države članice bodo za državljane Združenega kraljestva in državljane drugih tretjih držav, ki prebivajo v Združenem kraljestvu, ki imajo do konca prehodnega obdobja pravico do prostega gibanja na podlagi prava Unije, od 1. januarja 2021 uporabljale Priporočilo (EU) 2020/912 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi take omejitve (7). To pomeni, da bodo dovoljena samo nujna potovanja iz Združenega kraljestva v schengensko območje, dokler Združeno kraljestvo ne bo uvrščeno na seznam v Prilogi I k navedenemu priporočilu.

                  12.

                  V skladu s točko 5 Priporočila (EU) 2020/912 bi bilo treba iz omejitve potovanja, ne glede na njegov namen, izvzeti naslednje kategorije oseb, če v 72 urah pred odhodom opravijo RT-PCR test ali hitri antigenski test ali preživijo 10 dni v karanteni in 10. dan opravijo RT-PCR test z negativnim rezultatom:

                              (a)

                              državljani Unije v smislu člena 20(1) PDEU in državljane tretjih držav, ki imajo v skladu s sporazumi med Unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter zadevnimi tretjimi državami na drugi strani pravico do prostega gibanja, enakovredno pravici državljanov Unije, ter njihove družinske člane;

                              (b)

                              državljani tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas na podlagi direktive o rezidentih za daljši čas (8), osebe, ki imajo pravico do prebivanja na podlagi drugih direktiv EU ali nacionalnega prava ali ki imajo nacionalne vizume za prebivanje za daljši čas, ter njihovi družinski člani. To bi moralo vključevati tudi osebe, ki imajo pravico do prebivanja v EU na podlagi sporazuma o izstopu.

                  13.

                  Za državljane Združenega kraljestva, ki niso zakoniti rezidenti v EU, od 1. januarja 2021 ne velja več izjema iz točke 5(b) Priporočila (EU) 2020/912. To pomeni, da se državljani Združenega kraljestva, ki jih ne varuje sporazum o izstopu in tudi niso niti zakoniti rezidenti v Uniji niti družinski člani državljanov Unije, ne morejo sklicevati na točko 5(b) Priporočila (EU) 2020/912. Toda za take državljane Združenega kraljestva lahko vseeno velja izjema glede nujnih potovanj (opravljajo nujno funkcijo ali morajo nujno potovati), določena v Prilogi II k Priporočilu (EU) 2020/912.

                  14.

                  Države članice in pridružene schengenske države bi morale vse ukrepe sprejeti usklajeno ter čim prej obvestiti Komisijo in druge države članice o kakršnih koli ukrepih, ki so jih sprejele. Vse prihodnje ukrepe bi morale sporočiti, še preden začnejo veljati. Omejitve zračnega prevoza je treba priglasiti v skladu s členoma 21 in 21a Uredbe (ES) št. 1008/2008.

         V Bruslju, 22. decembra 2020

               Za Komisijo

            Ylva JOHANSSON

               Članica Komisije

         (1)  UL L 337, 14.10.2020, str. 3.

         (2)  UL L 29, 31.1.2020, str. 7.

         (3)  Priporočilo Sveta (EU) 2020/912 z dne 30. junija 2020 o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve (UL L 208 I, 1.7.2020, str. 1).

         (4)  Glej opombo 2.

         (5)  Opozoriti velja, da Uredba (ES) št. 1008/2008 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 293, 31.10.2008, str. 3) zelo strogo omejuje možnost držav članic, da prepovejo letalski prevoz; glej člen 21 in člen 21a (uporablja se do 31. decembra 2020).

         (6)  Sporočilo Evropske komisije – Smernice: olajšanje letalskih tovornih operacij med izbruhom COVID-19, C(2020) 2010 (UL C 100 I, 27.3.2020, str. 1).

         (7)  Glej opombo 3.

         (8)  Direktiva Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas (UL L 16, 23.1.2004, str. 44).


title: Priporočilo Komisije (EU) 2020/2245 z dne 18. decembra 2020 o upoštevnih trgih izdelkov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodne regulacije v skladu z Direktivo (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah (notificirano pod dokumentarno številko C(2020) 8750) (Besedilo velja za EGP)

text:
               29.12.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 439/23

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2020/2245
      z dne 18. decembra 2020
      o upoštevnih trgih izdelkov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodne regulacije v skladu z Direktivo (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah

            (notificirano pod dokumentarno številko C(2020) 8750)

      (Besedilo velja za EGP)
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju Direktive (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah (1) (v nadaljnjem besedilu: Zakonik) in zlasti člena 64(1) Direktive,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Namen Direktive (EU) 2018/1972 je poleg izpolnjevanja treh primarnih ciljev spodbujanja konkurence, notranjega trga in interesov končnih uporabnikov tudi spodbujanje povezljivosti in dostopa do zelo visokozmogljivih omrežij, vključno s fiksnimi, mobilnimi in brezžičnimi omrežji, ter njihove uporabe v korist vseh državljanov in podjetij Unije.

                  (2)

                  Ustrezne spodbude za naložbe v nova zelo visokozmogljiva omrežja, s katerimi se podpirajo inovacije v internetnih storitvah z bogato vsebino, bodo okrepile mednarodno konkurenčnost Unije ter obenem koristile potrošnikom in podjetjem. Spodbujanje trajnostnih naložb v razvoj zelo visokozmogljivih omrežij z ustrezno prilagojenim in predvidljivim regulativnim okvirom je zato bistvenega pomena.

                  (3)

                  Eden od ciljev novega regulativnega okvira je, da se ob razvoju konkurence na trgu postopno odpravijo predhodna posebna sektorska pravila in se na koncu zagotovi, da trge elektronskih komunikacij ureja samo konkurenčno pravo. V skladu s tem ciljem naj bi s tem priporočilom opredelili trge izdelkov in storitev, na katerih je predhodna regulacija lahko upravičena.

                  (4)

                  Opredelitev upoštevnih trgov se lahko sčasoma spremeni zaradi razvoja značilnosti izdelkov in storitev, ki so na voljo na teh trgih, ter spreminjanja možnosti zamenljivosti povpraševanja in ponudbe zaradi tehnološkega, tržnega in regulativnega razvoja. S tem priporočilom bi bilo zato treba nadomestiti priporočilo Komisije iz leta 2014 (2).

                  (5)

                  V skladu s členom 64(1) Zakonika mora Komisija trge v sektorju elektronskih komunikacij, katerih značilnosti lahko utemeljujejo naložitev regulativnih obveznosti, opredeliti v skladu z načeli konkurenčnega prava. Načela konkurenčnega prava se torej v tem priporočilu uporabljajo za opredelitev upoštevnih trgov izdelkov v sektorju elektronskih komunikacij.

                  (6)

                  Končni cilj regulativnega posredovanja je ustvariti koristi za končne uporabnike z vidika cen, kakovosti in izbire, tako da se doseže trajnostna konkurenca na maloprodajni ravni. Izhodišče za določitev upoštevnih trgov v tem priporočilu bi morala biti opredelitev maloprodajnih trgov iz v prihodnost usmerjene perspektive v določenem časovnem obdobju v skladu s konkurenčnim pravom. Kadar so maloprodajni trgi učinkovito konkurenčni brez regulacije na veleprodajni ravni, bi morali nacionalni regulativni organi namreč skleniti, da regulacija povezanih veleprodajnih trgov ni več potrebna.

                  (7)

                  V skladu s členom 67(1) Zakonika je lahko naložitev predhodnih regulativnih obveznosti upravičena samo na trgih, ki kumulativno izpolnjujejo tri merila iz člena 67(1)(a), (b) in (c). To priporočilo vključuje trge izdelkov in storitev, pri katerih je Komisija po opazovanju splošnih trendov v Uniji ugotovila, da so izpolnjena ta tri merila. Komisija torej meni, da imajo ti trgi značilnosti, ki lahko upravičujejo naložitev regulativnih obveznosti vsaj na nekaterih geografskih območjih in v predvidljivem obdobju. Nacionalni regulativni organi bi morali pri svojih analizah teh trgov presoditi, ali so izpolnjene dodatne zahteve iz člena 67(2).

                  (8)

                  Prvo merilo je prisotnost visokih in stalnih ovir za vstop na trg. Na podlagi tega merila se ugotavlja, ali, kdaj in v kakšnem obsegu lahko pride do vstopa na trg, in določijo ustrezni dejavniki za uspešen vstop na trg elektronskih komunikacij. S statičnega vidika sta za to priporočilo pomembni zlasti dve vrsti ovir za vstop na trg, in sicer strukturne ovire in pravne ali regulativne ovire.

                  (9)

                  Strukturne ovire za vstop izvirajo iz različnih pogojev na ravni stroškov ali povpraševanja, ki povzročajo nesorazmerne pogoje med prvotnimi ponudniki in novimi udeleženci ter ovirajo ali preprečujejo vstop slednjih na trg. Visoke strukturne ovire lahko na primer obstajajo tudi, kadar so za trg značilne absolutne stroškovne prednosti ali znatna ekonomija obsega in/ali omrežni učinki, omejitve zmogljivosti in/ali visoki nepovratni stroški. Strukturne ovire lahko obstajajo tudi, kadar je za zagotavljanje storitve potrebna komponenta omrežja, ki je tehnično ni mogoče podvojiti ali pa njeno podvajanje ni gospodarsko izvedljivo.

                  (10)

                  Pravne ali regulativne ovire lahko neposredno vplivajo na pogoje vstopa in/ali položaj operaterjev na upoštevnem trgu. V reguliranih sektorjih lahko postopki za odobritev, ozemeljske omejitve, standardi varnosti in zaščite ter druge pravne zahteve odvrnejo od vstopa na trg ali ga upočasnijo. Vendar se pomembnost pravnih in regulativnih ovir na trgih elektronskih komunikacij zmanjšuje. Pravne ali regulativne ovire, ki bodo verjetno odpravljene v zadevnem petletnem časovnem obdobju, običajno ne bi smele ovirati vstopa na trg v smislu prvega merila.

                  (11)

                  Na inovacijsko usmerjenih trgih, za katere je značilen stalni tehnološki napredek, kot so trgi elektronskih komunikacij, lahko ovire za vstop postopoma postanejo manj pomembne. Konkurenčni pritisk na takih trgih se pogosto pojavi zaradi groženj inovativnih potencialnih tekmecev, ki jih trenutno ni na trgu. Zato bi bilo treba pri opredelitvi upoštevnih trgov, ki bi lahko bili predmet predhodne regulacije, upoštevati tudi možnosti, da se v zadevnem časovnem obdobju premagajo ovire za vstop. V tem priporočilu so opredeljeni trgi, na katerih se pričakuje, da se bodo ovire za vstop ohranile naslednjih 5–10 let.

                  (12)

                  Različne ovire za vstop na trg se ne bi smele obravnavati ločeno, ampak kumulativno. Kadar se ovira za vstop obravnava posamično, se morda ne šteje za visoko, vendar bi lahko njeni kumulativni učinki z drugimi ovirami preprečevali ali ovirali vstop na trg.

                  (13)

                  Drugo merilo je namenjeno določitvi, ali tržna struktura kaže, da se bo v zadevnem časovnem obdobju razvila učinkovita konkurenca, ob upoštevanju stanja in možnosti konkurence na področju infrastrukture in drugih virov konkurence za ovirami za vstop na trg. Analiza učinkovite konkurence pomeni, da bo trg postal učinkovito konkurenčen brez predhodne regulacije v obdobju pregleda ali pa bo to postal po navedenem obdobju, če bo že v tem obdobju mogoče opaziti jasne dokaze o pozitivni tržni dinamiki. Zaradi zbliževanja izdelkov, zagotovljenih z različnimi omrežnimi tehnologijami, bi lahko na primer prišlo do konkurenčnih pritiskov med izvajalci, ki delujejo na ločenih trgih izdelkov, kar bi lahko privedlo do zbliževanja trgov.

                  (14)

                  Tudi kadar so za trg značilne visoke ovire za vstop, lahko drugi strukturni dejavniki na tem trgu še vedno kažejo, da se bo na njem v zadevnem časovnem obdobju razvila učinkovita konkurenca. Uporaba tega merila na trgih, na katerih je mogoče v prihodnje pričakovati večje število omrežij, vključuje predvsem proučitev stanja in verjetnega prihodnjega razvoja konkurence na področju infrastrukture.

                  (15)

                  Nacionalni regulativni organi bi morali pri ocenjevanju ustreznosti konkurence in potrebe po regulativnem ukrepanju upoštevati tudi, ali je veleprodajni dostop na voljo vsem zainteresiranim podjetjem pod razumnimi poslovnimi pogoji, ki končnim uporabnikom zagotavljajo trajnostno konkurenco na maloprodajnem trgu. Poslovni sporazumi, vključno s sporazumi o veleprodajnem dostopu, sporazumi o sovlaganju in sporazumi o vzajemnem dostopu med operaterji, ki so bili sklenjeni dolgoročno in so trajnostni, lahko izboljšajo konkurenčno dinamiko in nazadnje odpravijo konkurenčne težave na povezanem maloprodajnem trgu, zaradi česar lahko pride do deregulacije veleprodajnih trgov. Če so skladni z načeli konkurenčnega prava, bi se zato morali upoštevati pri ocenjevanju, ali se za trg v prihodnje pričakuje, da bo postal konkurenčen.

                  (16)

                  Tehnološki razvoj ali zbliževanje izdelkov in trgov lahko povzroči konkurenčne pritiske med izvajalci, ki delujejo na ločenih trgih izdelkov. V zvezi s tem bi lahko povrhnje storitve (OTT), ki se zdaj na splošno ne štejejo za neposredno nadomestilo tradicionalnih storitev, ki jih zagotavljajo ponudniki elektronskih komunikacijskih storitev, in ki nikakor ne zagotavljajo fizične in podatkovne povezljivosti, vseeno imele pomembnejšo vlogo na določenih maloprodajnih trgih v prihodnjih letih zaradi nadaljnjega tehnološkega razvoja in svojega stalnega širjenja ter bi posledično ustvarjale posredne pritiske na veleprodajne trge.

                  (17)

                  Odločitev o tem, ali je lahko trg predmet predhodne regulacije, bi morala biti odvisna tudi od ocene, ali konkurenčno pravo zadostuje za ustrezno odpravo ugotovljenih tržnih pomanjkljivosti. To tretje merilo se uporablja za ocenjevanje ustreznosti konkurenčnega prava za odpravo ugotovljenih trajnih tržnih pomanjkljivosti, zlasti glede na to, da lahko predhodne regulativne obveznosti učinkovito preprečijo kršitve konkurenčnega prava. Ukrepi, ki temeljijo na konkurenčnem pravu, verjetno ne zadostujejo, kadar je pogosto in/ali pravočasno ukrepanje nujno za odpravo trajnih tržnih pomanjkljivosti. V takih okoliščinah bi bilo treba predhodno regulacijo šteti za ustrezno dopolnitev konkurenčnega prava. V splošnem pa bi na trgih, za katere je značilna trajnostna in učinkovita konkurenca na področju infrastrukture, morala zadostovati uporaba splošnih pravil konkurence.

                  (18)

                  Z uporabo teh treh kumulativnih meril bi se moralo omejiti število reguliranih trgov v sektorju elektronskih komunikacij, kar bi moralo ob razvoju konkurence na teh trgih prispevati k postopnemu zmanjšanju posebne sektorske predhodne regulacije. Neizpolnjevanje katerega od treh meril bi pomenilo, da trg ni predmet predhodne regulacije. Bistvenega pomena je, da se predhodne regulativne obveznosti uvedejo na veleprodajnem trgu zaradi zagotovitve trajnostne konkurence samo, kadar obstaja eno ali več podjetij s pomembno tržno močjo in kadar ukrepi na podlagi konkurenčnega prava ne zadostujejo za rešitev težave.

                  (19)

                  Za novonastajajoče trge se šteje, da obsegajo izdelke ali storitve, pri katerih je zaradi njihove novosti težko predvideti pogoje povpraševanja ali vstopa na trg in ponudbe, zato je tudi težko uporabiti preizkus s tremi merili. Da bi se spodbujale inovacije in hkrati vodilnemu podjetju preprečilo omejevanje dostopa do takih trgov, za take trge ne bi smele veljati neprimerne predhodne regulativne obveznosti (3). Postopne nadgradnje obstoječe omrežne infrastrukture redko privedejo do oblikovanja novega ali nastajajočega trga. Nezamenljivost izdelka je treba določiti z vidika povpraševanja in ponudbe, preden je mogoče zaključiti, da izdelek ni del že obstoječega trga. Pojav novih maloprodajnih storitev lahko povzroči nastanek novega izpeljanega veleprodajnega trga, če teh maloprodajnih storitev ni mogoče zagotoviti z obstoječimi veleprodajnimi izdelki.

                  (20)

                  Glede na razvoj konkurence, vključno s konkurenco na področju infrastrukture, so v tem priporočilu tako kot v priporočilu iz leta 2014 opredeljeni samo upoštevni trgi na veleprodajni ravni. Predhodno regulacijo na veleprodajni ravni bi bilo treba obravnavati kot zadostno za odpravo morebitnih težav v zvezi s konkurenco na povezanih podrejenih maloprodajnih trgih.

                  (21)

                  V skladu z uvodno izjavo 165 Zakonika bi morali nacionalni regulativni organi analizirati najmanj trge, navedene v priporočilu, vključno s trgi, ki so navedeni, a se ne urejajo več v specifičnem nacionalnem ali lokalnem kontekstu. V zvezi s trgi, navedenimi v Prilogi k temu priporočilu, lahko nacionalni regulativni organi na podlagi posebnih nacionalnih okoliščin še vedno štejejo za ustrezno, da se izvede preizkus s tremi merili. Nacionalni regulativni organi lahko sklenejo, da glede na posebne nacionalne okoliščine tri merila iz preizkusa niso izpolnjena. Če za določen trg iz priporočila tri merila iz preizkusa niso izpolnjena, nacionalni regulativni organi na tem trgu ne bi smeli uvesti regulativnih obveznosti.

                  (22)

                  Nacionalni regulativni organi bi morali analizirati tudi trge, ki jih to priporočilo ne zajema, a se urejajo na ozemlju v njihovi jurisdikciji na podlagi predhodnih analiz trga, ali druge trge, če imajo zadostne razloge, da menijo, da so tri merila iz preizkusa izpolnjena. Nacionalni regulativni organi zato lahko opredelijo tudi druge upoštevne trge izdelkov in storitev, ki niso navedeni v tem priporočilu, če lahko dokažejo, da trgi v njihovem nacionalnem okviru izpolnjujejo tri merila iz preizkusa.

                  (23)

                  Pri izvajanju analize trga v skladu s členom 67 Zakonika bi morali nacionalni regulativni organi in Komisija analizo začeti pri maloprodajnih trgih. Ocena trga bi morala biti izvedena iz v prihodnost usmerjene perspektive ob odsotnosti regulacije na podlagi ugotovljene pomembne tržne moči in izhajati iz obstoječih razmer na trgu. Pri analizi bi bilo treba oceniti, ali je trg potencialno konkurenčen in ali je kakršno koli pomanjkanje konkurence trajno, ob upoštevanju pričakovanega ali predvidljivega razvoja trga. Pri analizi bi bilo treba upoštevati učinke drugih vrst regulacije, ki se uporabljajo na upoštevnem maloprodajnem in povezanih veleprodajnih trgih v celotnem zadevnem regulativnem obdobju.

                  (24)

                  Če upoštevni maloprodajni trg ni učinkovito konkurenčen iz v prihodnost usmerjene perspektive ob odsotnosti predhodne regulacije, bi bilo treba opredeliti in analizirati ustrezne veleprodajne trge, ki so lahko predmet predhodne regulacije v skladu s členom 67 Zakonika. Poleg tega bi bilo treba pri analizi meja in tržne moči na ustreznih veleprodajnih trgih za določitev, ali so ti trgi učinkovito konkurenčni, upoštevati neposredne in posredne konkurenčne pritiske, ne glede na to, ali pritiski izhajajo iz elektronskih komunikacijskih omrežij, elektronskih komunikacijskih storitev ali drugih vrst storitev ali aplikacij, ki so enakovredni z vidika končnih uporabnikov.

                  (25)

                  Pri opredelitvi upoštevnih veleprodajnih trgov, ki so lahko predmet predhodne regulacije, bi morali nacionalni regulativni organi najprej analizirati trg, ki je najvišje v verigi maloprodajnega trga, na katerem so bile ugotovljene težave s konkurenco. Nacionalni regulativni organi bi morali izvesti analizo trgov, ki so podrejeni reguliranemu vložku višje v verigi, da bi ugotovili, ali bi bili učinkovito konkurenčni ob regulaciji višje v verigi trgov, dokler ne dosežejo maloprodajnih trgov.

                  (26)

                  Trg, ki je najvišje v verigi, bi lahko bil glede na nacionalne okoliščine sestavljen iz več generičnih medtržnih veleprodajnih izdelkov, kot so dostop do fizične infrastrukture (npr. dostop do vodov) ali izdelki pasivnega dostopa, oziroma bi lahko te izdelke vključeval. Zlasti kadar je na voljo gradbeniška infrastruktura, ki jo je mogoče ponovno uporabiti, lahko učinkovit dostop do take infrastrukture bistveno olajša postavitev zelo visokozmogljivih omrežij in spodbudi razvoj konkurence na področju infrastrukture v korist končnih uporabnikov.

                  (27)

                  Komisija je v tem priporočilu zato proučila ustreznost vključitve ločenega trga za dostop do fizične infrastrukture. Vendar obstajajo bistvene razlike glede omrežnih topologij, razpoložljivosti splošno razširjenih vodov in ravni povpraševanja po dostopu do vodov in drogov po vsej Uniji, zato je Komisija sklenila, da na ravni Unije trenutno ni mogoče opredeliti ločenega trga za dostop do fizične infrastrukture, zato tak trg ne bi smel biti vključen na seznam trgov, ki so lahko predmet predhodne regulacije.

                  (28)

                  Poleg tega lahko nacionalni regulativni organi v skladu s členom 72 Zakonika naložijo obveznost zagotavljanja dostopa do gradbeniške infrastrukture kot samostojen popravni ukrep na katerem koli upoštevnem veleprodajnem trgu. Taka obveznost zagotovitve dostopa do gradbeniške infrastrukture je lahko upravičena ne glede na to, ali je fizična infrastruktura, do katere se odobri dostop, del reguliranega upoštevnega trga, zato bi morali nacionalni regulativni organi pred naložitvijo drugih obveznosti dostopa nižje v verigi trgov proučiti, ali je ta obveznost sorazmerna in zadostna za spodbujanje konkurence v korist končnih uporabnikov.

                  (29)

                  V zvezi z veleprodajnimi širokopasovnimi trgi so lahko izdelki virtualnega dostopa zasnovani tako, da imajo podobne ali enake značilnosti, ne glede na svojo lokacijo ali izročilno točko dostopa. Zato bi bilo tehnično mogoče zagotavljati veleprodajni širokopasovni dostop na centralni ali lokalni ravni s primerljivo kakovostjo storitev tako z vidika prosilca za dostop kot končnih uporabnikov. V tem smislu je treba v okviru analize zamenljivosti analizirati značilnosti izdelkov in pripravljenost prosilcev za dostop za migracijo med dostopovnimi točkami ali za uporabo različnih izročilnih točk v omrežni arhitekturi.

                  (30)

                  Mnogi alternativni operaterji so napredovali na področju naložb in razvili lastna omrežja do lokalne dostopovne točke. Izdelki za centralni dostop za te operaterje verjetno ne bi bili primerni kot nadomestilo za lokalni dostop, saj bi to pomenilo, da so naložbe v lastno omrežno infrastrukturo izgubljene. Hkrati je treba priznati, da je dostopovno omrežje tisti del omrežja, ki ga je najtežje ponovno ustvariti zaradi visokih nepovratnih stroškov postavitve glede na število strank, ki imajo lahko od nje koristi.

                  (31)

                  Kljub opaženi povečani konkurenci na področju infrastrukture so za lokalni dostop še vedno značilne visoke vstopne ovire in regulacija v večini držav članic. Trg za veleprodajni lokalni dostop še vedno izpolnjuje tri merila iz preizkusa, saj je dostopovno omrežje tisti del omrežja, ki ga je najtežje ponovno ustvariti. V prihodnje pa ovir za vstop na trg za centralni dostop na ravni Unije ni več mogoče obravnavati kot visokih in stalnih, saj trg kaže, da se bo razvila učinkovita konkurenca, in sicer zaradi prisotnosti alternativnih platform, splošno razširjene komercialno dostopne zmogljivosti povezovalnega omrežja in možnosti lokalno povezanih operaterjev za zagotavljanje centralnega dostopa. Kadar se dostopovni izdelki, ki so na voljo na različnih izročilnih točkah, v posebnih nacionalnih okoliščinah opredelijo kot zamenljivi, bi moral trg vključevati vse take izdelke. Ali tako širok trg izpolnjuje tri merila iz preizkusa, je treba ugotoviti za vsak primer posebej.

                  (32)

                  Povečane zmogljivosti elektronskih komunikacijskih omrežij, ki zagotavljajo izdelke za množični trg, lahko zadostijo tudi potrebam po povezljivosti določenih poslovnih strank. Vendar bodo za pomemben segment poslovnega trga in zaradi novega povpraševanja, ki je posledica digitalizacije industrije in dejavnikov spodbujevalcev socialno-ekonomskega razvoja, kot so javne storitve, na primer bolnišnice in šole, potrebne tudi namenske povezave. Zato nekatera podjetja še vedno potrebujejo izdelke z značilnostmi, ki se razlikujejo od značilnosti izdelkov za množični trg.

                  (33)

                  Da bi se določile meje trga za namenske zmogljivosti in druge izdelke za dostop podjetij, bi morali nacionalni regulativni organi upoštevati več dejavnikov, kot so različni funkcije in nameni uporabe izdelkov, gibanje cen skozi čas in navzkrižna cenovna elastičnost, ter hkrati zagotoviti, da ustrezni veleprodajni izdelki ustrezajo opredeljeni težavi na maloprodajnem trgu. Razpoznavne značilnosti izdelkov namenske zmogljivosti so, da zagotavljajo namenske in nemotene povezave ter simetrične hitrosti, in bi jih bilo treba tako kot izdelke na drugih trgih oceniti na podlagi analize zamenljivosti.

                  (34)

                  Vzpostavitev alternativnih infrastruktur, ki zagotavljajo namensko optično povezljivost za podjetja, se je bistveno razširila zlasti na gosteje naseljenih območjih, v trgovskih središčih in poslovnih okrožjih. Vendar lahko obstajajo območja, na katerih je lahko vzpostavitev alternativne infrastrukture za povezljivost množičnega trga sicer gospodarsko upravičena, vendar je morda zaradi velikosti zadevnega trga manj gospodarsko upravičeno podvajanje omrežij, ki zagotavljajo posamezne namenske povezave. Na takih redkeje poseljenih območjih zaradi pomanjkanja konkurence na področju infrastrukture obstaja tveganje, da povpraševanju po namenskih zmogljivostih ob odsotnosti regulacije ne bi bilo mogoče zadostiti s konkurenčnimi ponudbami.

                  (35)

                  Na obeh prej navedenih veleprodajnih dostopovnih trgih je malo verjetno, da bi bile težave v zvezi s konkurenco enotno prisotne po vsej zadevni državi članici, in za take trge bi bilo treba opraviti podrobno geografsko analizo. Nacionalni regulativni organi bi zato morali pri opredelitvi upoštevnih trgov v skladu s členom 64(3) Zakonika določiti geografska območja, na katerih so konkurenčni pogoji dovolj homogeni in ki jih je mogoče razlikovati od sosednjih območij, na katerih so prevladujoči konkurenčni pogoji precej drugačni, pri čemer morajo zlasti upoštevati, ali potencialni operater s pomembno tržno močjo deluje enotno na celotnem območju svojega omrežja ali pa se srečuje s precej različnimi konkurenčnimi pogoji, zaradi katerih so njegove dejavnosti na nekaterih območjih omejene, na drugih pa ne.

                  (36)

                  Do zdaj so nacionalni regulativni organi ugotovili, da je večina trgov nacionalnih, saj je imelo bakreno omrežje prvotnega operaterja nacionalno pokritost. Vendar se lahko s širjenjem vzpostavitve alternativnih omrežij konkurenčni pogoji bistveno in trajnostno razlikujejo na različnih območjih v isti državi članici (npr. med mestnimi in podeželskimi območji), zaradi česar je potrebna opredelitev ločenih geografskih trgov.

                  (37)

                  Za opredelitev geografskega trga bi morali nacionalni regulativni organi opredeliti osnovno geografsko enoto, ki bi bila izhodišče za ocenjevanje konkurenčnih pogojev. Taka enota bi lahko glede na nacionalne okoliščine temeljila na topologiji omrežja ali na upravnih mejah. V skladu s prakso Komisije (4) bi bilo treba za geografsko enoto v vseh primerih zagotoviti, da (a) je ustrezne velikosti, tj. dovolj majhna, da se preprečijo znatne razlike v konkurenčnih pogojih znotraj vsake enote, toda dovolj velika, da se prepreči mikroanaliza, ki zahteva veliko sredstev, je obremenjujoča in bi lahko povzročila razdrobljenost trga, (b) lahko pokaže omrežno strukturo vseh ustreznih operaterjev ter (c) ima jasne in stabilne meje v daljšem časovnem obdobju. V zvezi s pogojem (b) bi se morali nacionalni regulativni organi, kjer je to ustrezno, zanašati na geografski pregled omrežij, izveden v skladu s členom 22 Zakonika.

                  (38)

                  V skladu z načeli konkurenčnega prava in na podlagi analize prej opisanih geografskih enot bi morali nacionalni regulativni organi nato z združevanjem enot, za katere so značilni podobni konkurenčni pogoji, določiti prvo opredelitev obsega geografskih trgov. Nacionalni regulativni organi bi morali oceniti konkurenčne pogoje na način, ki je usmerjen v prihodnost, tako da bi analizirali strukturne in vedenjske kazalnike, pri čemer bi morali v skladu s členom 64(3) Zakonika upoštevati zlasti pomembnost konkurence na področju infrastrukture. Ti kazalniki lahko med drugim vključujejo omrežne odtise, število konkurenčnih omrežij, njihove tržne deleže, trende glede tržnih deležev, lokalizirano ali enotno določanje cen, značilnosti povpraševanja ter menjavo strank in prehod h konkurenci. Tako dobljeno opredelitev geografskih trgov bi bilo treba preveriti glede na analizo zamenljivosti z vidika povpraševanja in ponudbe. Nesosednje geografske trge, za katere so značilni podobni konkurenčni pogoji, je mogoče na tej stopnji analizirati skupaj.

                  (39)

                  Na stopnji opredelitve trga bi bilo treba v prihodnje upoštevati tudi znatne razlike v konkurenčnih pogojih. Za obravnavo manj pomembnih ali manj stabilnih razlik v konkurenčnih pogojih se lahko uporabi segmentacija ukrepov, vključno z rednim ali enkratnim prilagajanjem ukrepov, ne da bi se s tem ogrožala regulativna predvidljivost.

                  (40)

                  V skladu s členom 75 Zakonika je Komisija pooblaščena, da sprejme delegirani akt o določitvi enotne najvišje cene zaključevanja govornih klicev v mobilnih omrežjih na ravni Unije in enotne najvišje cene zaključevanja govornih klicev v fiksnih omrežjih na ravni Unije (v nadaljnjem besedilu skupaj: cene zaključevanja govornih klicev na ravni Unije). Cene zaključevanja govornih klicev na ravni Unije se bodo neposredno uporabljale za morebitne ponudnike storitev zaključevanja klicev v fiksnih in mobilnih omrežjih v Uniji. Enotne cene zaključevanja govornih klicev na ravni Unije temeljijo na dejanskih stroških zagotavljanja storitev zaključevanja klicev. Uporaba cen zaključevanja govornih klicev na ravni Unije bo operaterjem mobilnih in fiksnih omrežij omejila možnost določitve previsokih cen zaključevanja klicev. Na ta način bi se odpravilo tveganje previsokih cen zaključevanja klicev, ki so najbolj ogrožale konkurenco na teh trgih. Ker se pri določanju cen zaključevanja govornih klicev na ravni Unije uporablja stroga stroškovna naravnanost, kakor se zahteva z Zakonikom, bi morale biti cene zaključevanja klicev podobne cenam, ki se pričakujejo na konkurenčnih trgih. Trgi zaključevanja klicev tako ne bi več izpolnjevali treh meril iz preizkusa na ravni Unije.

                  (41)

                  Vendar je mogoče v nekaterih državah članicah regulacijo izbranih vidikov na trgih zaključevanja klicev utemeljiti na podlagi posebnih okoliščin. Posebne nacionalne okoliščine lahko kažejo na to, da se ti trgi v prihodnje ne nagibajo h konkurenci ali da težave na področju konkurence še vedno obstajajo. Do tega lahko pride, kadar operaterjem ni bilo omogočeno medomrežno povezovanje ali so se ti spopadali s težavami pri zaključevanju klicev iz svojih omrežij v omrežja drugih operaterjev. Nacionalni regulativni organi bi morali te težave obravnavati z naložitvijo obveznosti na podlagi pomembne tržne moči, ki ni cenovni nadzor, če so izpolnjena tri merila iz preizkusa, ali z drugimi ustreznimi regulativnimi orodji, tj. v skladu s členom 61(2) Zakonika, če so izpolnjeni tam navedeni pogoji.

                  (42)

                  Trgi, navedeni v Prilogi k temu priporočilu, ne vključujejo več treh trgov, ki so bili navedeni v priporočilu iz leta 2014, ker ne izpolnjujejo treh meril iz preizkusa, in sicer so to trgi za veleprodajno zaključevanje klicev v posameznih javnih telefonskih omrežjih na fiksni lokaciji (trg 1), veleprodajno zaključevanje govornih klicev v posameznih mobilnih omrežjih (trg 2) in veleprodajni osrednji dostop na fiksni lokaciji za izdelke za množični trg (trg 3b).

                  (43)

                  Za preostala trga iz priporočila iz leta 2014, in sicer za trg 3a (veleprodajni lokalni dostop na fiksni lokaciji) in trg 4 (veleprodajni visokokakovostni dostop na fiksni lokaciji), pri čemer je slednji deloma ponovno opredeljen, je še vedno upravičena predhodna regulacija, saj izpolnjujeta tri merila iz preizkusa na ravni Unije. Nacionalni regulativni organi bi morali pri razmejitvi teh trgov upoštevati nacionalne okoliščine, zlasti glede njihove geografske razsežnosti.

                  (44)

                  Za zagotovitev ustreznega upoštevanja vpliva regulacije na povezane trge, bi morali nacionalni regulativni organi ob ugotavljanju, ali je za določen trg upravičena predhodna regulacija, zagotoviti, da so ti povezani trgi analizirani usklajeno in, kadar je to mogoče, hkrati ali s čim manjšim časovnim razmikom.

                  (45)

                  Pri ugotavljanju, ali spremeniti ali ohraniti obstoječe regulativne obveznosti, bi morali nacionalni regulativni organi uporabiti preizkus s tremi merili tudi za trge, ki so navedeni v prilogah k Priporočilu Komisije 2003/311/ES (5), Priporočilu 2007/879/ES in Priporočilu 2014/710/EU (6), vendar niso več navedeni v Prilogi k temu priporočilu.

                  (46)

                  V skladu s členom 64(1) Direktive (EU) 2018/1972 je bilo opravljeno posvetovanje z Organom evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije, ki je mnenje podal 16. oktobra 2020 –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

                  1.

                  Nacionalni regulativni organi bi morali pri opredelitvi upoštevnih trgov glede na nacionalne okoliščine v skladu s členom 64(3) Direktive (EU) 2018/1972 analizirati trge izdelkov in storitev, opredeljene v Prilogi.

                  2.

                  Kadar nacionalni regulativni organi menijo, da kateri od trgov, navedenih v Prilogi, ne more biti predmet predhodne regulacije v posebnih nacionalnih okoliščinah, bi morali izvesti preizkus s tremi merili in dokazati, da ni izpolnjeno najmanj eno od treh meril iz člena 67(1) Direktive (EU) 2018/1972, kar bo Komisija preverila.

                  3.

                  Nacionalni regulativni organi bi morali pri opredelitvi upoštevnih geografskih trgov na svojem ozemlju v skladu s členom 64(3) Zakonika opraviti razčlenjeno analizo zamenljivosti z vidika povpraševanja in ponudbe, pri čemer bi morali za izhodišče vzeti ustrezno geografsko enoto in združiti enote s podobnimi konkurenčnimi značilnostmi. Ocena konkurenčnih pogojev bi morala biti usmerjena v prihodnost in temeljiti med drugim na številu in značilnostih konkurenčnih omrežij, razporeditvi tržnih deležev in njihovih trendih, cenah in vedenjskih vzorcih.

                  4.

                  To priporočilo ne posega v opredelitve trgov, rezultate tržnih analiz in regulativne obveznosti, ki so jih nacionalni regulativni organi sprejeli v skladu z regulativnim okvirom, veljavnim pred sprejetjem tega priporočila.

                  5.

                  To priporočilo je naslovljeno na države članice.

         V Bruslju, 18. decembra 2020

               Za Komisijo

            Thierry BRETON

               Član Komisije

         (1)  UL L 321, 17.12.2018, str. 36.

         (2)  Priporočilo Komisije 2014/710/EU z dne 9. oktobra 2014 o upoštevnih trgih proizvodov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodnega urejanja v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (UL L 295, 11.10.2014, str. 79).

         (3)  Glej uvodno izjavo 23 Smernic Komisije za tržno analizo in ocenitev pomembne tržne moči v skladu z regulativnim okvirom EU za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (UL C 159, 7.5.2018, str. 1) in uvodno izjavo 163 Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah.

         (4)  Zlasti s Sporočilom Komisije C/2018/2374 – Smernice za tržno analizo in ocenitev pomembne tržne moči v skladu z regulativnim okvirom EU za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (UL C 159, 7.5.2018, str. 1).

         (5)  Priporočilo Komisije 2003/311/ES z dne 11. februarja 2003 o upoštevnih trgih proizvodov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodnega urejanja v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (UL L 114, 8.5.2003, str. 45).https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX%3A32003H0311.

         (6)  Priporočilo Komisije z dne 17. decembra 2007 o upoštevnih trgih proizvodov in storitev v sektorju elektronskih komunikacij, ki so lahko predmet predhodnega urejanja v skladu z Direktivo 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (UL L 344, 28.12.2007, str. 65).https://eur-lex.europa.eu/legal-content/sl/TXT/?uri=celex:32007H0879.

         PRILOGA
         Trg 1: Veleprodajni lokalni dostop na fiksni lokaciji
         Trg 2: Veleprodajna namenska zmogljivost


               21.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 23/146

      P8_TA(2019)0172
      Področje delovanja in mandat posebnih predstavnikov EU
      Priporočilo Evropskega parlamenta z dne 13. marca 2019 Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko o področju delovanja in mandatu posebnih predstavnikov EU (2018/2116(INI))
      (2021/C 23/23)

         Evropski parlament,

                  —

                  ob upoštevanju členov 2, 3, 6, 21, 33 in 36 Pogodbe o Evropski uniji,

                  —

                  ob upoštevanju Sklepa Sveta z dne 26. julija 2010 o organizaciji in delovanju Evropske službe za zunanje delovanje (1),

                  —

                  ob upoštevanju izjave podpredsednice Komisije/visoke predstavnice Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko o politični odgovornosti (2),

                  —

                  ob upoštevanju letnih poročil visoke predstavnice Evropske unije za zunanje zadeve in varnostno politiko Evropskemu parlamentu o izvajanju skupne zunanje in varnostne politike,

                  —

                  ob upoštevanju letnih poročil EU o človekovih pravicah in demokraciji v svetu,

                  —

                  ob upoštevanju Medinstitucionalnega sporazuma z dne 20. novembra 2002 med Evropskim parlamentom in Svetom o dostopu Evropskega parlamenta do informacij Sveta s področja varnostne in obrambne politike, ki so občutljive narave,

                  —

                  ob upoštevanju smernic z dne 9. julija 2007 za imenovanje, mandat in financiranje posebnih predstavnikov EU in obvestila Sveta (7510/14) z dne 11. marca 2014,

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 8. julija 2010 o predlogu sklepa Sveta o organizaciji in delovanju Evropske službe za zunanje delovanje (3),

                  —

                  ob upoštevanju globalne strategije za zunanjo in varnostno politiko Evropske unije, ki jo je 28. junija 2016 predstavila podpredsednica Komisije/visoka predstavnica Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, in poznejših poročil o izvajanju,

                  —

                  ob upoštevanju smernic EU za spodbujanje uresničevanja in varstvo vseh človekovih pravic LGBTI (lezbijk, homoseksualcev (gejev), biseksualcev, transseksualcev in interseksualcev), ki jih je Svet sprejel leta 2013,

                  —

                  ob upoštevanju Helsinške sklepne listine Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE) iz leta 1975 in vseh njenih načel kot enega temeljnih dokumentov za evropsko in širšo regionalno varnostno ureditev,

                  —

                  ob upoštevanju svojih resolucij o letnih poročilih visoke predstavnice Evropske unije za zunanje zadeve in varnostno politiko Evropskemu parlamentu o izvajanju skupne zunanje in varnostne politike,

                  —

                  ob upoštevanju svojih resolucij o letnih poročilih EU o človekovih pravicah in demokraciji v svetu,

                  —

                  ob upoštevanju svojega priporočila z dne 15. novembra 2017 Svetu, Komisiji in Evropski službi za zunanje delovanje o vzhodnem partnerstvu pred vrhom novembra 2017 (4),

                  —

                  ob upoštevanju svoje resolucije z dne 4. julija 2017 o obravnavanju kršitev človekovih pravic pri vojnih hudodelstvih in hudodelstvih zoper človečnost, tudi genocidu (5),

                  —

                  ob upoštevanju svojih resolucij o Ukrajini, v katerih je pozval k imenovanju posebnega predstavnika EU za območje Krima in Doneškega bazena,

                  —

                  ob upoštevanju svojega priporočila Svetu z dne 13. junija 2012 o posebnem predstavniku EU za človekove pravice (6),

                  —

                  ob upoštevanju člena 110 in člena 113 Poslovnika,

                  —

                  ob upoštevanju poročila Odbora za zunanje zadeve (A8-0171/2019),

                  A.

                  ker si EU želi postati močnejši svetovni akter – ne le v gospodarskem, temveč tudi političnem smislu – in si prizadeva s svojimi ukrepi in politikami prispevati k ohranjanju mednarodnega miru in varnosti ter k svetovnemu redu, ki temelji na pravilih;

                  B.

                  ker Svet na predlog podpredsednice Komisije/visoke predstavnice Unije imenuje posebne predstavnike EU, katerih mandat zajema doseganje posebnih ciljev tematsko ali geografsko specifične politične ali varnostne narave; ker so se posebni predstavniki EU izkazali za dragocen in prožen instrument diplomacije EU, saj lahko uporabljajo osebni pristop ter zastopajo EU na ključnih mestih in v ključnih okoliščinah s podporo vseh držav članic; ker so posebni predstavniki EU zaradi prožnosti mandatov operativno orodje, ki se lahko hitro uporabi, če se v določenih državah ali v zvezi z določenimi temami pojavijo težave;

                  C.

                  ker so posebni predstavniki EU zaradi pogoste prisotnosti na terenu v ugodnem položaju za to, da vzpostavijo dialog s civilno družbo in lokalnimi akterji ter izvajajo raziskave na terenu; ker lahko zaradi teh neposrednih izkušenj konstruktivno prispevajo k oblikovanju politike in strategije;

                  D.

                  ker zdaj obstaja pet regionalnih posebnih predstavnikov EU (za Afriški rog, Sahel, Srednjo Azijo, mirovni proces na Bližnjem vzhodu ter Južni Kavkaz in krizo v Gruziji), dva posebna predstavnika EU za posamezne države (Kosovo ter Bosna in Hercegovina) in en tematski posebni predstavnik EU, pristojen za človekove pravice;

                  E.

                  ker sta trenutno med posebnimi predstavniki EU le dve ženski;

                  F.

                  ker je v primeru posebnih predstavnikov EU, imenovanih z mandatom za posamezno državo, „dvojna vloga“ posebnega predstavnika EU, ki je hkrati vodja delegacije v zadevni državi, prispevala k skladnosti in učinkovitosti prisotnosti EU v tujini; ker mora biti napotitev dodatnih posebnih predstavnikov EU v skladu s strategijami EU na področju zunanjega delovanja, saj so delegacije EU okrepljene zaradi Lizbonske pogodbe, s katero so postale odgovorne za usklajevanje vseh ukrepov EU na terenu, vključno s skupno zunanjo in varnostno politiko;

                  G.

                  ker, med drugim v neposrednem sosedstvu EU, obstajajo tudi druga prednostna področja in konflikti, ki zahtevajo posebno pozornost, večjo vključenost in prepoznavnost EU, na primer agresija Rusije v Ukrajini in nezakonita zasedba Krima;

                  H.

                  ker so se posebni predstavniki EU izkazali za koristne zlasti pri vodenju političnih dialogov na visoki ravni ter zmogljivosti, da dosežejo partnerje na visoki ravni v zelo občutljivih političnih okoljih;

                  I.

                  ker se posebni predstavniki EU financirajo v okviru proračuna za skupno zunanjo in varnostno politiko, o katerem soodloča Parlament, in Komisiji odgovarjajo za izvajanje proračuna;

                  J.

                  ker se je podpredsednica Komisije/visoka predstavnica Unije zavezala, da bo Evropskemu parlamentu dovolila, da novoimenovane posebne predstavnike EU pred zasedbo tega položaja povabi na pogovor, in da bo olajšala redne predstavitve posebnih predstavnikov EU Parlamentu;

                  K.

                  ker so posebni predstavniki EU izbrani med posamezniki, ki so pred tem zasedali visok diplomatski ali politični položaj v svoji državi ali mednarodnih organizacijah; ker imajo pri izvajanju svojega mandata zagotovljeno precejšnjo prožnost in svobodo, kar lahko prispeva k uresničevanju zastavljenih ciljev, izvajanju strategij in zagotavljanju dodane vrednosti za EU;

                  L.

                  ker je glavna naloga posebnih predstavnikov EU prispevati k enotnosti, doslednosti, skladnosti in učinkovitosti zunanjega delovanja in zastopanja EU; ker izkažejo interes EU za določeno državo, regijo ali tematsko področje in krepijo prepoznavnost EU ter prispevajo k izvajanju določene strategije ali politike EU v zvezi z državo, regijo ali tematiko, za katero jim je bil podeljen mandat;

                  1.

                  priporoči Svetu, Komisiji in podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko:

                              (a)

                              naj predstavijo strateški razmislek o uporabi, vlogi, mandatih in prispevku posebnih predstavnikov EU ob upoštevanju izvajanja globalne strategije EU;

                              (b)

                              naj zagotovijo, da se posebni predstavniki EU imenujejo le, če pri uporabi tega instrumenta obstaja jasna dodana vrednost, tj. če njihovih nalog ne morejo učinkovito izpolnjevati obstoječe strukture v okviru ESZD, vključno z delegacijami EU, ali v okviru Komisije;

                              (c)

                              naj zagotovijo, da se posebni predstavniki EU uporabljajo zlasti za okrepitev prizadevanj EU pri preprečevanju in reševanju konfliktov ter izvajanju strategij EU, zlasti z mediacijo in spodbujanjem dialoga, in za doseganje ciljev politike EU na posebnih tematskih področjih v okviru zunanjih odnosov in ob upoštevanju mednarodnega prava;

                              (d)

                              naj preprečijo povečevanje števila posebnih predstavnikov EU in razdrobitev njihovih pristojnosti, kar bi povzročilo prekrivanje z drugimi institucijami EU in povečanje stroškov usklajevanja;

                              (e)

                              naj zagotovijo, da mandati in ukrepi posebnih predstavnikov EU pri obravnavanju regionalne varnosti in preprečevanja konfliktov, mediacije in reševanja konfliktov temeljijo na načelih mednarodnega prava, kot so določena v Helsinški sklepni listini iz leta 1975, in drugih ključnih standardih mednarodnega prava ter mirnem reševanju sporov kot ključnem elementu evropske varnostne ureditve in kot je poudarjeno v globalni strategiji EU; ter upoštevajo vsa pravila in politike, ki jih je EU sprejela v zvezi z regijo ali konfliktom, v okviru svojih pristojnosti;

                              (f)

                              naj upoštevajo vse možne načine za krepitev vloge posebnih predstavnikov EU kot učinkovitega orodja zunanje politike EU, ki je sposobno razvijati in spodbujati pobude EU v zvezi z zunanjo politiko ter krepiti sinergije, zlasti z zagotavljanjem, da lahko posebni predstavniki EU zaradi učinkovitega izvajanja svojih nalog svobodno potujejo na območju, vključno s konfliktnimi območji, ki ga zajema njihov mandat;

                              (g)

                              naj zagotovijo, da bo delo posebnih predstavnikov EU bolj pregledno in prepoznavno, med drugim z javnim poročanjem o obiskih v državah, delovnih programih in prednostnih nalogah ter vzpostavitvijo posebnih spletnih mest, ki bodo omogočala javni nadzor nad njihovim delovanjem;

                              (h)

                              naj okrepijo sredstva, ki predstavljajo dodano vrednost posebnih predstavnikov EU, tj. legitimnost, ki temelji na podpori podpredsednice Komisije/visoke predstavnice Unije za zunanje zadeve in držav članic, državni/regionalni/tematski odgovornosti, politični teži, prožnosti in povečevanju prisotnosti in prepoznavnosti EU v partnerskih državah, s čimer se krepi podoba EU kot učinkovitega mednarodnega akterja;

            O mandatu

                  (i)

                  naj omogočijo ustrezno dolgo trajanje mandata, ki bo ustvarilo perspektivo, ki bo omogočila zaposlovanje kvalificiranih višjih uslužbencev, ter dopuščalo izvajanje mandata in krepitev zaupanja s partnerji, vzpostavljanje omrežij in vplivanje na procese; naj zagotovijo redni pregled v skladu z razvojem dogodkov v državi/regiji ali v zvezi z zadevnim subjektom ter omogočijo tudi podaljšanje mandata, če tako zahtevajo okoliščine;

                  (j)

                  naj prispevajo k izvajanju politike oziroma strategije EU za območje, za katero jim je bil podeljen mandat, in k oblikovanju ali reviziji strategij oziroma politik;

                  (k)

                  naj zagotovijo, da bodo preprečevanje in reševanje konfliktov, mediacija in spodbujanje dialoga ter temeljne svoboščine, človekove pravice, demokracija, pravna država in enakost spolov horizontalne prednostne naloge in s tem osrednji temelji področja delovanja mandatov posebnih predstavnikov EU ter da se zagotovi ustrezno poročanje o ukrepih, sprejetih na teh področjih;

                  (l)

                  naj zahtevajo postopke za ocenjevanje in spremljanje, ki vključujejo pridobljene rezultate, obstoječe ovire, navedbo ključnih izzivov, prispevek k oblikovanju politik in oceno usklajevanja dejavnosti posebnih predstavnikov EU z drugimi akterji EU, da se spodbuja izmenjava dobrih praks med posebnimi predstavniki EU ter oceni uspešnost in obravnava podaljšanje in pregled mandatov;

                  (m)

                  naj zagotovijo, da bo mandat za srednjo Azijo skladen s strategijo EU za srednjo Azijo iz leta 2007, ki je bila pregledana leta 2015, da bi povečali učinkovitost in prepoznavnost Unije v regiji;

                  (n)

                  naj določijo dolgo obdobje mirovanja za posebne predstavnike EU, da se v primeru nasprotja interesov zagotovi kar najvišja raven etičnih standardov;

                  (o)

                  naj zagotovijo, da bo Odbor Evropskega parlamenta za zunanje zadeve sodeloval pri opredelitvi novih in podaljšanih mandatov posebnih predstavnikov EU;

            O orodjih

                  (p)

                  naj ohranjajo prožnost in avtonomijo, ki ju imajo posebni predstavniki EU kot poseben instrument skupne zunanje in varnostne politike z ločenim virom financiranja in privilegiranim odnosom s Svetom; vendar naj obenem okrepijo povezave za usklajevanje in poročanje s povezanimi upravnimi direktorati ESZD (tj. regionalni, tematski, skupna varnostna in obrambna politika ter krizni odziv) ter povezanimi generalnimi direktorati Komisije; naj zagotovijo hiter in pregleden postopek za imenovanje in potrditev;

                  (q)

                  naj obravnavajo pomanjkljivosti pri ohranjanju institucionalnega spomina in neprekinjenosti med odhajajočimi in prihajajočimi posebnimi predstavniki EU s krepitvijo logistične in upravne podpore ESZD, vključno z arhiviranjem, in predvsem z napotovanjem političnih svetovalcev iz ESZD in drugih institucij EU, kot je ustrezno, da se pridružijo skupinam posebnih predstavnikov EU;

            O osebnem profilu

                  (r)

                  naj kot posebne predstavnike EU imenujejo osebe z obsežnim diplomatskim in političnim strokovnim znanjem in ustreznim profilom, pri čemer naj zagotovijo zlasti, da imajo te osebe političen vpliv, potreben za vzpostavljanje povezav in medsebojnega zaupanja s sogovorniki na visoki ravni; naj v zvezi s tem izkoristijo obstoječi nabor oseb s političnimi in diplomatskimi izkušnjami v vsej EU; naj spoštujejo uravnoteženo zastopanost spolov in geografsko uravnoteženost; naj zagotovijo, da bo odločitev o imenovanju določene osebe sprejeta na pregleden način in šele po tem, ko bo potrjeno, da je kandidat sprejemljiv, zlasti kar zadeva morebitno nasprotje interesov in zagotovitev, da kandidat izpolnjuje standarde etičnega ravnanja;

                  (s)

                  naj zagotovijo, da se lahko imenovanje posebnih predstavnikov EU potrdi šele po pozitivni oceni Odbora Evropskega parlamenta za zunanje zadeve;

                  (t)

                  naj zagotovijo lažji dostop do informacij in utemeljitev glede izbranih kandidatov;

            O vključenih področjih

                  (u)

                  naj mandate posebnih predstavnikov EU osredotočajo na krepitev regionalne varnosti ter preprečevanje in reševanje konfliktov, zlasti prek spodbujanja dialoga in mediacije, pri čemer lahko sodelovanje EU zagotovi dodano vrednost; naj zagotovijo, da imenovanje posebnih predstavnikov EU v primeru tematske osredotočenosti ne podvaja ali ogroža vloge Komisije in ESZD;

                  (v)

                  naj ob upoštevanju vloge posebnih predstavnikov EU kot posebnega diplomatskega orodja na področju zunanjega delovanja EU in ob priznavanju pomena stabilnosti v evropskem sosedstvu spodbujajo posebne predstavnike EU k razvoju vse tesnejših odnosov z državami, ki so jih prizadeli dolgotrajni konflikti, pri čemer naj se poudari velika potreba, da posebni predstavniki EU prispevajo k mirnemu reševanju sporov v sosedstvu EU;

                  (w)

                  naj pozdravijo imenovanje novega posebnega predstavnika EU za človekove pravice in priznajo delo prejšnjega, ki je uspešno izpolnil svojo vlogo, ki je bila povečati učinkovitost in prepoznavnost politike EU za človekove pravice; ugotavlja, da so bile pristojnosti za to delovno mesto razširjene, tako da vključujejo spodbujanje skladnosti z mednarodnim humanitarnim pravom in spodbujanje podpore mednarodnemu kazenskemu pravosodju;

                  (x)

                  naj okrepijo zmogljivost in vlogo posebnega predstavnika EU za človekove pravice ob upoštevanju, da njegova funkcija vključuje mandat, ki pokriva ves svet, ter pomeni, da je potreben in impliciran politični dialog s tretjimi državami, ustreznimi partnerji, podjetji, civilno družbo ter mednarodnimi in regionalnimi organizacijami pa tudi delovanje v ustreznih mednarodnih forumih;

                  (y)

                  naj ob upoštevanju, kako pomembno je, da se število posebnih predstavnikov EU ne poveča znatno, da se ne zmanjša njihova posebna narava, postopno odpravijo mandate obstoječih posebnih predstavnikov EU za posamezne države in v pričakovanju splošne delitve odgovornosti v naslednji Komisiji in Evropski službi za zunanje delovanje obravnavajo imenovanje regionalnih posebnih predstavnikov EU; naj razmislijo o imenovanju tematskih posebnih predstavnikov EU za mednarodno usklajevanje boja proti podnebnim spremembam, za mednarodno humanitarno pravo in mednarodno pravosodje ter za razoroževanje in neširjenje orožja, da bi se v zadnjem primeru prevzele naloge sedanjega posebnega predstavnika EU za to področje;

                  (z)

                  naj imenujejo novega posebnega predstavnika EU za Ukrajino, ki se bo osredotočal predvsem na Krim in Doneški bazen in bo pristojen za spremljanje razmer na področju človekovih pravic na zasedenih ozemljih, izvajanje sporazumov iz Minska, umiritev razmer v Azovskem morju in uresničevanje pravic notranje razseljenih oseb, k čemur je v svojih resolucijah že pozval Evropski parlament;

            O interakciji in sodelovanju

                  (aa)

                  naj okrepijo interakcijo in usklajevanje posebnih predstavnikov EU z različnimi institucijami, civilno družbo in državami članicami, da bi zagotovili čim večjo sinergijo in usklajeno sodelovanje vseh akterjev; naj posebne predstavnike EU bolj vključijo v sistem EU za zgodnje opozarjanje na konflikte; naj zagotovijo, da ne bo prišlo do prekrivanja z drugimi visokimi diplomatskimi predstavniki, na primer posebnimi odposlanci EU; ter naj zagotovijo sodelovanje z drugimi podobno mislečimi partnerji in odposlanci, vključno s tistimi, ki so jih imenovali ZN, NATO in ZDA;

                  (ab)

                  ker je Evropski parlament sozakonodajalec za civilni del proračuna SZVP, ki ga upravlja Služba za instrumente zunanje politike (FPI), naj okrepijo nadzor Parlamenta nad dejavnostmi posebnih predstavnikov EU ter povečajo raven njihove odgovornosti in preglednost njihovega dela, pri tem pa opozarja, da je ta cilj mogoče doseči z redno izmenjavo informacij o izvajanju mandata posebnih predstavnikov EU, njihovem delu in dosežkih ter izzivih, s katerimi se srečujejo, in sicer prek rednih in vsaj letnih srečanj ter izmenjav mnenj med posebnimi predstavniki EU in ustreznimi organi Evropskega parlamenta, zlasti Odborom za zunanje zadeve in pododbori za človekove pravice ter za varnost in obrambo, pa tudi s sistematično izmenjavo poročil in državnih strategij, ki jih posebni predstavniki EU pošiljajo Političnemu in varnostnemu odboru v okviru Sveta ter Evropski službi za zunanje delovanje, z Evropskim parlamentom; in naj zato vztrajajo, da se ti dokumenti vključijo v medinstitucionalni sporazum na področju SZVP;

                  (ac)

                  naj v okviru postopkov preventivne diplomacije in mediacije ter tudi v interesu prepoznavnosti EU spodbujajo interakcijo in olajšajo dialog s civilno družbo in državljani v regijah, za katere so posebni predstavniki EU zadolženi; naj zlasti zagotovijo, da posebni predstavniki EU proaktivno sodelujejo z akterji civilne družbe, zagovorniki človekovih pravic ali oporečniki, ki bi lahko bili ogroženi ali tarča napadov lokalnih organov;

                  2.

                  priporoča, da bi moral naslednji Evropski parlament od novega podpredsednika Komisije/visokega predstavnika Unije zahtevati, naj v prvih šestih mesecih svojega mandata predstavi strateški razmislek o uporabi posebnih predstavnikov EU v okviru izvajanja globalne strategije ter v skladu z zgoraj določenimi načeli in priporočili;

                  3.

                  naroči svojemu predsedniku, naj posreduje to priporočilo Svetu, Komisiji, podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ter posebnim predstavnikom EU.

         (1)  UL L 201, 3.8.2010, str. 30.

         (2)  UL C 210, 3.8.2010, str. 1.

         (3)  UL C 351 E, 2.12.2011, str. 454.

         (4)  UL C 356, 4.10.2018, str. 130.

         (5)  UL C 334, 19.9.2018, str. 69.

         (6)  UL C 332 E, 15.11.2013, str. 114.