title: Priporočilo Sveta z dne 9. julija 2019 v zvezi z nacionalnim reformnim programom Estonije za leto 2019 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Estonije za leto 2019

text:
               5.9.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 301/30

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 9. julija 2019
      v zvezi z nacionalnim reformnim programom Estonije za leto 2019 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Estonije za leto 2019
      (2019/C 301/06)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
      ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
      ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Komisija je 21. novembra 2018 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2019. Pri tem je ustrezno upoštevala evropski steber socialnih pravic, ki so ga 17. novembra 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija. Evropski svet je na zasedanju 21. marca 2019 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 21. novembra 2018 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (2) sprejela tudi poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem Estonije ni opredelila kot ene od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled. Komisija je istega dne sprejela tudi Priporočilo za priporočilo Sveta o ekonomski politiki euroobmočja, ki ga je Evropski svet potrdil 21. marca 2019. Svet je Priporočilo o ekonomski politiki euroobmočja (3) (v nadaljnjem besedilu: priporočilo za euroobmočje iz leta 2019), ki določa pet priporočil za euroobmočje (v nadaljnjem besedilu: priporočila za euroobmočje), sprejel 9. aprila 2019.

                  (2)

                  Estonija bi morala kot država članica, katere valuta je euro, zaradi tesne medsebojne povezanosti gospodarstev v ekonomski in monetarni uniji zagotoviti, da v celoti in pravočasno izvede priporočilo za euroobmočje iz leta 2019, ki je izraženo v priporočilih 2 in 3 spodaj. Ukrepi, ki so osredotočeni na ekonomsko politiko v zvezi z naložbami v določena področja, bodo zlasti prispevali k izvajanju drugega priporočila za euroobmočje, saj podpirajo izboljšanje naložb.

                  (3)

                  Poročilo o državi za Estonijo za leto 2019 je bilo objavljeno 27. februarja 2019. V njem so bili ocenjeni napredek Estonije pri izvajanju priporočil za posamezno državo, ki jih je Svet sprejel 13. julija 2018 (4), nadaljnje ukrepanje po priporočilih za posamezno državo, sprejetih v prejšnjih letih, in napredek pri doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020.

                  (4)

                  Estonija je 30. maja 2019 predložila nacionalni reformni program za leto 2019, 30. aprila 2019 pa program stabilnosti za leto 2019.

                  (5)

                  Ustrezna priporočila za posamezno državo so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI) za obdobje 2014–2020. Kot je določeno v členu 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (5), lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila to določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti skladov ESI z dobrim gospodarskim upravljanjem.

                  (6)

                  Za Estonijo trenutno velja preventivni del Pakta za stabilnost in rast. Program stabilnosti za leto 2019 je bil predložen ob predpostavki nespremenjenih politik. V skladu s programom naj bi se primanjkljaj sektorja država v višini 0,6 % bruto domačega proizvoda (BDP) v letu 2018 zmanjšal na 0,2 % BDP v letu 2019 in 0,3 % BDP v letu 2020 ter do leta 2022 dosegel primanjkljaj v višini 0,7 % BDP. Na podlagi preračunanega strukturnega salda (6) se ne načrtuje, da bo srednjeročni proračunski cilj, določen pri primanjkljaju 0,5 % BDP v strukturnem smislu, dosežen v obdobju, ki ga zajema program stabilnosti za leto 2019. Dolg sektorja država kot odstotek BDP naj bi se do leta 2022 znižal na 5,3 % BDP. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je optimističen. Ukrepi, potrebni za podporo načrtovanim ciljem glede primanjkljaja, niso bili opredeljeni kot dejavniki, kar ogroža predpostavke o donosu.

                  (7)

                  Glede na napoved Komisije iz jeseni 2018, ki je v zvezi s srednjeročnim proračunskim ciljem v letu 2019 predvidela boljši položaj, in v skladu s pravili za odmrznitev zahtevanih prilagoditev, nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bi smela preseči 4,9 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 0,3 % v letu 2019. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019 obstaja tveganje znatnega odklona od te zahteve v letu 2019.

                  (8)

                  V letu 2020, ko naj bi proizvodna vrzel Estonije predvidoma znašala 2,7 % BDP in naj bi bila načrtovana rast BDP pod ocenjeno stopnjo potencialne rasti, nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov ne bi smela preseči 4,1 %, kar je v skladu s strukturno prilagoditvijo v višini 0,6 % BDP, kot izhaja iz skupno dogovorjene prilagoditvene matrike zahtev v okviru Pakta za stabilnost in rast. Na podlagi pomladanske napovedi Komisije iz leta 2019 in ob predpostavki nespremenjenih politik v letu 2020 obstaja tveganje znatnega odklona od te zahteve. Svet na splošno meni, da bi bilo treba z letom 2019 sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti z določbami Pakta za stabilnost in rast.

                  (9)

                  Preprečevanje pranja denarja je v Estoniji postalo prednostna naloga zaradi velikih škandalov pranja denarja. Estonija je okrepila svoj okvir za preprečevanje pranja denarja, delež vlog nerezidentov v estonskem bančnem sektorju pa se je znatno zmanjšal. Vendar izzivi ostajajo. Estonska vlada je uvedla dodatne ukrepe in smernice za nadaljnjo krepitev preprečevanja na tem področju, vendar estonski parlament še ni sprejel zakonodajne pobude za povečanje zmogljivosti nadzora na področju preprečevanja pranja denarja. Pozornost bo treba nameniti učinkovitemu izvajanju teh ukrepov po njihovem sprejetju.

                  (10)

                  Med glavnimi ovirami za poslovne naložbe in omejitev večje produktivnosti so pomanjkanje znanj in spretnosti ter njihova neusklajenost s povpraševanjem. Estonija je v zadnjih letih izvedla obsežne reform, kljub temu pa trendi na trgu dela in zmanjšanje delovno sposobnega prebivalstva predstavljajo dolgoročni izziv za sistem izobraževanja in usposabljanja. Ti izzivi zajemajo še vedno visoko stopnjo zgodnjega opuščanja šolanja, nepopolno reorganizacijo mreže šol, neustreznost visokošolskega izobraževanja ter poklicnega izobraževanja in usposabljanja za trg dela ter izzive, povezane s staranjem učiteljev in nizko privlačnostjo učiteljskega poklica. Čeprav se udeležba v izobraževanju odraslih izboljšuje, izpopolnjevanje in preusposabljanje delavcev ni dovolj hitro, da bi sledilo trendom na trgu dela. V središču ugotovljenih potreb po znanjih in spretnostih je nezadostna zmogljivost za inovacije. Kljub visokemu odstotku strokovnjakov za informacijsko in komunikacijsko tehnologijo je digitalno usposabljanje, ki ga zagotavljajo podjetja, omejeno. Izboljšanje ustreznosti sistema izobraževanja in usposabljanja za potrebe trga dela, vključno z vlaganjem v poklicno svetovanje, boju proti zgodnjemu opuščanju šolanja ter boljše predvidevanje potreb po znanju in spretnostih, bi pomagalo zagotoviti, da bodo ljudje ustrezno usposobljeni. Poleg tega bi izboljšanje delovnih pogojev za učitelje, kakovost poučevanja in izobraževalne politike kot odziv na demografske in gospodarske trende okrepile zmogljivost sistema izobraževanja in usposabljanja.

                  (11)

                  Kljub izboljšavam so revščina, socialna izključenost in dohodkovna neenakost še vedno visoki, zlasti med starejšimi. Leta 2017 je bilo približno 42 % oseb, starih 65 let in več, izpostavljenih tveganju revščine in socialne izključenosti v primerjavi z Unijo, kjer je povprečje znašalo 15 %. Socialni prejemki in nadomestila pri zmanjševanju revščine še vedno niso učinkoviti in socialna varnostna mreža je šibka. Zagotavljanje kakovostnih in cenovno dostopnih socialnih storitev ovirajo slabo usklajevanje med storitvami zdravstvenega in socialnega varstva ter velike razlike v zmožnosti občin, da opredelijo potrebe po storitvah socialnega varstva in jih zagotovijo. Posamezniki morajo kriti tudi velik del stroškov storitev, ki jih zagotavljajo organi. Javna poraba Estonije za dolgotrajno oskrbo je bila manjša od polovice povprečja Unije (0,6 % BDP v primerjavi 1,6 % BDP leta 2016). Preventivni ukrepi ali podporni sistem za razbremenitev nepoklicnih oskrbovalcev ne obstajajo. Delež ljudi z neizpolnjenimi potrebami po zdravstveni oskrbi je še vedno eden največji v Uniji (11,7 %), kar kaže na težave pri dostopnosti sistema zdravstvenega varstva in njegove učinkovitosti. Ti izzivi kažejo, da je treba zagotoviti celovite cenovno dostopne in kakovostne storitve socialnega in zdravstvenega varstva ter razviti celosten okvir dolgotrajne oskrbe. Naložbe, ki podpirajo socialno vključevanje, vključno v socialno infrastrukturo, bi spodbudile vključujočo rast.

                  (12)

                  Razlika med plačami moških in žensk s 25,6 % v letu 2017 je še vedno med največjimi v Evropski uniji in je nekoliko večja od predhodnega leta. Poleg tega je vpliv starševstva na zaposlenost žensk precej nad povprečjem Unije (tj. 25,2 % v primerjavi z 9,0 %). Zaradi dolgega starševskega dopusta je poklicno napredovanje žensk pogosto počasnejše. Ženske pogosto delajo v manj plačanih gospodarskih sektorjih in poklicih, čeprav je njihova stopnja izobrazbe višja od stopnje izobrazbe moških. Z nedavnimi ukrepi je bila v izrabo starševskega dopusta in sistem socialnih prejemkov vnesena prožnost, da se olajša vrnitev staršev na trg dela. Uporaba otroškega varstva se povečuje. Vendar dejavniki, kot so gospodarska aktivnost, poklic, starost, delovne izkušnje ali delovni čas, pojasnjujejo le del razlike med plačami moških in žensk, pri čemer ostaja nepojasnjen primanjkljaj v višini 20 % v primerjavi s povprečjem Unije, ki znaša 11,5 %. Preglednost plačil bi lahko pripomogla k boljšemu razumevanju vzrokov za to visoko razliko med plačami moških in žensk. Stalne naložbe v otroško varstvo in aktivni ukrepi na trgu dela bi ženskam pomagali pri zaposlovanju. Poleg tega sta sodelovanje s socialnimi partnerji in krepitev njihove zmogljivosti še naprej pomembna v širšem kontekstu.

                  (13)

                  Ker je Estonija periferna država z nizko gostoto prebivalstva, je dobro delujoč in povezan prometni sistem ključen za njene gospodarske aktivnosti in izvoz. Estonska prometna infrastruktura se sooča z nekaterimi pomanjkljivostmi glede povezljivosti in trajnosti. Železniški in intermodalni promet še vedno nista dovolj razvita. Poleg tega so se v zadnjih petih letih povečale emisije toplogrednih plinov iz cestnega prometa. Nadaljnje inovativne in trajnostne rešitve bi lahko pomagale odpravljati zastoje in težave, povezane z javnim prometom. Sinhronizacija estonskega elektroenergetskega sistema s celinskim evropskim omrežjem je ključna za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe z električno energijo v celotni baltski regiji. Naložbe v infrastrukturo bi pomagale izboljšati konkurenčnost estonskih podjetij.

                  (14)

                  Zaradi nizke ravni naložb v raziskave in razvoj, zlasti v zasebnem sektorju, produktivnost v Estoniji zaostaja. Medtem ko so bili leta 2017 javnofinančni odhodki za raziskave in razvoj nekoliko pod povprečjem Unije, so poslovne naložbe znašale le 0,61 % BDP, kar je približno polovica povprečja Unije. Obstaja majhen delež podjetij, zlasti med malimi in srednjimi podjetji (MSP), ki poročajo o raziskovalnih in inovacijskih dejavnostih. Odhodki za inovacije, ki niso povezane z raziskavami in razvojem, se zmanjšujejo, sodelovanje med znanstvenimi krogi in podjetji pa je šibko. Nekateri od teh dejavnikov zmanjšujejo uspešnost in produktivnost države na področju inovacij. Naložbe, ki bi bile bolj usmerjene v raziskave, razvoj in inovacije, vključno z digitalizacijo in avtomatizacijo podjetij, bi povečale produktivnost in konkurenčnost Estonije. Produktivnost in konkurenčnost bi povečalo tudi boljše določanje prednostnih raziskovalnih tem na področjih, ki so pomembna za gospodarstvo. Estonski organi so oblikovali in izvedli več ukrepov za odpravo pomanjkljivosti v raziskovalnem in inovacijskem sistemu, vendar je njihov učinek doslej še vedno omejen.

                  (15)

                  Izzivi na področju virov in energijske učinkovitosti pa ostajajo. Uspešnost Estonije na področju ekoloških inovacij ne odraža v celoti potenciala države, njen skupni rezultat na področju ekoloških inovacij, ki je 60, pa je 40 % pod povprečjem Unije. Kljub nekaterim izboljšavam v zadnjih letih je produktivnost virov Estonije trikrat manjša od povprečja Unije, vrzel v primerjavi s preostalo Unijo pa se povečuje. Le majhen delež estonskih MSP sprejema ukrepe za izboljšanje učinkovite rabe virov in za okolju prijaznejše ravnanje. Poleg tega je gospodarstvo zelo energijsko intenzivno, pri čemer so ravni porabe energije precej nad povprečjem Unije. Vse estonske regije zaostajajo pri izboljšanju učinkovite rabe virov in energijske učinkovitosti. Estonija je bila z deležem 0,4 % v letu 2017 kar precej pod nacionalnimi cilji, ki so 10 % deleža energije iz obnovljivih virov v prometu. Spodbujanje učinkovite rabe virov in energije, zlasti v gradbenem sektorju, ter podpiranje krožnega gospodarstva, vključno s povečanjem naložb, bi dodatno prispevalo k bolj konkurenčnemu in trajnostnemu gospodarstvu.

                  (16)

                  Postopki v primeru insolventnosti v Estoniji trajajo približno tri leta, stopnja izterjave pa je nekoliko nad 40 %. Zaradi tega so delovna sila in finančni viri zadržani v manj produktivnih podjetjih. To slabi spodbude za naložbe in zagotavljanje financiranja podjetjem. Reforma insolvenčnega okvira bi bila pomembna, da bi se skrajšalo trajanje postopkov v primeru insolventnosti in povečala stopnja izterjave za upnike. Zlasti bi to lahko spodbudilo uporabo postopkov prestrukturiranja pred plačilno nesposobnostjo in po njej ter preprečilo nesistematično likvidacijo podjetij.

                  (17)

                  Načrtovanje programov skladov Unije za obdobje 2021–2027 bi lahko prispevalo k odpravi nekaterih vrzeli, opredeljenih v priporočilih, zlasti na področjih iz Priloge D k poročilu o državi za leto 2019. To bi Estoniji omogočilo, da ob upoštevanju regionalnih razlik ta sredstva kar najbolje uporabi za opredeljene sektorje.

                  (18)

                  V okviru evropskega semestra 2019 je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Estonije in jo objavila v poročilu o državi za leto 2019. Prav tako je ocenila program stabilnosti za leto 2019, nacionalni reformni program za leto 2019 in ukrepanje po priporočilih, ki jih je Estonija prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni Unije v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialnoekonomsko politiko v Estoniji, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami Unije.

                  (19)

                  Svet je ob upoštevanju te ocene preučil program stabilnosti za leto 2019, njegovo mnenje (7) pa je izraženo zlasti v priporočilu 1 spodaj –

            PRIPOROČA, da Estonija v letih 2019 in 2020 ukrepa tako, da bo:

         1.

            zagotovila, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2020 ne bo presegla 4,1 %, kar ustreza letni strukturni prilagoditvi v višini 0,6 % BDP; zagotovila učinkovit nadzor in izvrševanje okvira za preprečevanje pranja denarja;

         2.

            odpravila pomanjkanje znanj in spretnosti in spodbudila inovacije z izboljšanjem zmogljivosti sistema izobraževanja in usposabljanja ter njegove ustreznosti za trg dela; izboljšala ustreznost socialne varnostne mreže ter dostopa do cenovno dostopnih in celostnih storitev socialnega varstva; sprejela ukrepe za zmanjšanje razlik med plačami moških in žensk, tudi za izboljšanje preglednosti plač;

         3.

            ekonomsko politiko v zvezi z naložbami osredotočila na trajnostno prometno in energetsko infrastrukturo, vključno z medsebojnimi povezavami, v spodbujanje raziskav in inovacij ter v spodbujanje učinkovite rabe virov, pri tem pa upoštevala regionalne razlike.

         V Bruslju, 9. julija 2019

               Za Svet

               Predsednik

            M. LINTILÄ

         (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

         (2)  Uredba (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (UL L 306, 23.11.2011, str. 25).

         (3)  UL C 136, 12.4.2019, str. 1.

         (4)  UL C 320, 10.9.2018, str. 24.

         (5)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

         (6)  Ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, ki ga je Komisija preračunala z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

         (7)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


title: Priporočilo Sveta z dne 9. julija 2019 v zvezi z nacionalnim reformnim programom Litve za leto 2019 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Litve za leto 2019

text:
               5.9.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 301/91

      PRIPOROČILO SVETA
      z dne 9. julija 2019
      v zvezi z nacionalnim reformnim programom Litve za leto 2019 in mnenje Sveta o programu stabilnosti Litve za leto 2019
      (2019/C 301/15)
      SVET EVROPSKE UNIJE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 121(2) in člena 148(4) Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik (1) in zlasti člena 5(2) Uredbe,
      ob upoštevanju priporočila Evropske komisije,
      ob upoštevanju resolucij Evropskega parlamenta,
      ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za zaposlovanje,
      ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-finančnega odbora,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za socialno zaščito,
      ob upoštevanju mnenja Odbora za ekonomsko politiko,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Komisija je 21. novembra 2018 sprejela letni pregled rasti, ki zaznamuje začetek evropskega semestra za usklajevanje ekonomskih politik za leto 2019. Pri tem je ustrezno upoštevala evropski steber socialnih pravic, ki so ga 17. novembra 2017 razglasili Evropski parlament, Svet in Komisija. Evropski svet je na zasedanju 21. marca 2019 potrdil prednostne naloge iz letnega pregleda rasti. Komisija je 21. novembra 2018 na podlagi Uredbe (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (2) sprejela tudi poročilo o mehanizmu opozarjanja, v katerem Litve ni opredelila kot ene od držav članic, za katere bo opravljen poglobljeni pregled. Komisija je istega dne sprejela tudi Priporočilo za priporočilo Sveta o ekonomski politiki euroobmočja, ki ga je Evropski svet potrdil 21. marca 2019. Svet je Priporočilo o ekonomski politiki euroobmočja (3) (v nadaljnjem besedilu: priporočilo za euroobmočje iz leta 2019), ki določa pet priporočil za euroobmočje (v nadaljnjem besedilu: priporočila za euroobmočje), sprejel 9. aprila 2019.

                  (2)

                  Litva bi morala kot država članica, katere valuta je euro, zaradi tesne medsebojne povezanosti gospodarstev v ekonomski in monetarni uniji zagotoviti, da v celoti in pravočasno izvede priporočilo za euroobmočje iz leta 2019, ki je izraženo v priporočilih 2 in 3 spodaj. Natančneje, naložbeni ukrepi bodo prispevali k izvajanju drugega priporočila za euroobmočje glede podpiranja naložb, izobraževalni ukrepi pa bodo prispevali k izvajanju tretjega priporočila za euroobmočje glede delovanja trga dela.

                  (3)

                  Poročilo o državi za Litvo za leto 2019 je bilo objavljeno 27. februarja 2019. V njem so bili ocenjeni napredek Litve pri izvajanju priporočil za posamezno državo, ki jih je Svet sprejel 13. julija 2018 (4), nadaljnje ukrepanje po priporočilih za posamezno državo, sprejetih v prejšnjih letih, in napredek pri doseganju njenih nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020.

                  (4)

                  Litva je 10. maja 2019 predložila nacionalni reformni program za leto 2019, 30. aprila 2019 pa program stabilnosti za leto 2019. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

                  (5)

                  Ustrezna priporočila za posamezno državo so bila obravnavana pri načrtovanju programov evropskih strukturnih in investicijskih skladov (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI) za obdobje 2014–2020. Kot je določeno v členu 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (5), lahko Komisija od države članice zahteva, da pregleda svoj partnerski sporazum in ustrezne programe ter predlaga njihove spremembe, kadar je to potrebno za podporo izvajanju ustreznih priporočil Sveta. Komisija je zagotovila dodatne podrobnosti o tem, kako bo uporabila navedeno določbo, v smernicah o uporabi ukrepov za povezovanje uspešnosti skladov ESI z dobrim gospodarskim upravljanjem.

                  (6)

                  Za Litvo trenutno velja preventivni del Pakta za stabilnost in rast. Vlada v programu stabilnosti za leto 2019 načrtuje nominalni presežek v višini 0,4 % bruto domačega proizvoda (BDP) v letu 2019 in v višini 0,2 % BDP v letu 2020, ki naj bi se nato nadalje zmanjšal na 0,1 % BDP v letu 2021. Na podlagi preračunanega strukturnega salda (6) je srednjeročni proračunski cilj, tj. primanjkljaj v višini 1 % BDP v strukturnem smislu, presežen v celotnem programskem obdobju. Litvi je bil v letu 2017 odobren tudi začasen odklon v povezavi z izvajanjem strukturnih reform. Ta odklon se odobri še za tri leta. V skladu s programom stabilnosti za leto 2019 naj bi se dolg sektorja država kot odstotek BDP zmanjšal s 34,2 % BDP v letu 2018 na 32,9 % v letu 2022. Makroekonomski scenarij, na katerem temeljijo te proračunske projekcije, je verjeten. Istočasno pa niso bili dovolj opredeljeni ukrepi, potrebni za podporo načrtovanim ciljnim presežkom od leta 2020 naprej. Glede na pomladansko napoved Komisije iz leta 2019 naj bi strukturni saldo zabeležil primanjkljaj v višini 1 % BDP v letu 2019 in v višini 0,9 % BDP v letu 2020, kar je v skladu s srednjeročnim proračunskim ciljem. Obenem bi bilo treba v kratkoročnem in srednjeročnem obdobju pozorno spremljati gibanje odhodkov, zlasti z vidika morebitnih prihodnjih tveganj za stabilnost prihodkov. Svet na splošno meni, da bo Litva v letih 2019 in 2020 izpolnjevala določbe Pakta za stabilnost in rast.

                  (7)

                  Vlada je junija 2018 sprejela sklop zakonodajnih aktov za izvajanje celovitega svežnja šestih strukturnih reform, ki zajemajo ključna področja izobraževanja, zdravstva, obdavčitve, neformalne ekonomije, pokojnin in inovacij.

                  (8)

                  Litva je še naprej sprejemala ukrepe za boj proti sivi ekonomiji in izboljšanje izpolnjevanja davčnih obveznosti. Čeprav so ti ukrepi pokazali spodbudne rezultate, je splošna raven izpolnjevanja davčnih obveznosti še vedno nizka. Litva ima še vedno eno največjih vrzeli pri pobiranju DDV v Uniji. Dodatno izboljšanje izpolnjevanja davčnih obveznosti bi povečalo prihodke in prispevalo k večji pravičnosti davčnega sistema. Za razširitev davčne osnove na vire, ki manj škodijo rasti, niso bili sprejeti nobeni ukrepi. Okoljski davek in davek na nepremičnine ostajata pod povprečjem Unije, poleg tega niso predvidene nobene spremembe obdavčitve osebnih vozil ali dajatev za uporabo cest za vozila za zasebno uporabo.

                  (9)

                  Od leta 2018 se javne pokojnine samodejno usklajujejo z rastjo plač. Zato naj bi se odhodki za javne pokojnine zmanjšali s 6,9 % BDP v letu 2016 na 5,2 % v letu 2070. Vendar naj bi se zaradi napovedanega upada zaposlenosti ustreznost pokojnin zmanjšala, saj naj pokojninski prejemki ne bi sledili rasti plač. Nadomestitveno razmerje med pokojnino in povprečno plačo, ki izraža povprečno pokojnino v razmerju do povprečne plače, naj bi se postopoma zmanjševalo, čeprav je že tako med najnižjimi v Uniji. V skladu s sedanjo zakonodajo mora vlada v primeru zmanjšanja nadomestitvenega razmerja med pokojnino in povprečno plačo predlagati popravljalne ukrepe. Ker ni gotovo, kdaj in v kakšni obliki bodo taki prihodnji ukrepi sprejeti, ti ukrepi niso upoštevani v projekcijah poročila o staranju prebivalstva. Vendar pomenijo tveganje za vzdržnost javnih financ. Če bi skupno nadomestitveno razmerje med pokojnino in povprečno plačo ostalo nespremenjeno do leta 2070, bi se odhodki za pokojnine povečali na 7 % BDP, namesto da bi se v skladu s projekcijami zmanjšali na 5,2 % BDP. Zato obstaja negotovost glede tega, kako se bo pokojninska zakonodaja uporabljala v praksi in kakšne bodo njene posledice za vzdržnost javnih financ in ustreznost pokojnin skozi čas.

                  (10)

                  Visok delež ljudi, ki jim grozi revščina ali socialna izključenost, in visoka dohodkovna neenakost ostajata pomembna izziva za Litvo in ovirata njene možnosti za vključujočo gospodarsko rast. Kljub stalni gospodarski rasti se številni prebivalci Litve (npr. starejši, invalidi, otroci, enostarševska gospodinjstva in brezposelni) soočajo s posebno visokim tveganjem revščine in socialne izključenosti. Čeprav se je mreža socialne varnosti v zadnjih letih izboljšala, je skupna popravna moč litovskega davčnega sistema, sistema socialnih prejemkov in odhodkov za socialno zaščito kot delež BDP med najnižjimi v Uniji. Sprejeti so bili nekateri prvi ukrepi za obravnavanje visoke stopnje revščine in dohodkovne neenakosti, kot so uvedba „zneska najnižje potrošnje“, povišanje splošnega otroškega dodatka in indeksacija starostnih pokojnin. Vendar pa vztrajno visoki stopnji revščine in neenakosti kažeta, da je pred državo še dolga pot, preden se bo približala povprečnim ravnem socialne varnosti v Uniji, in da so potrebne naložbe za obravnavo socialne izključenosti. Strategije za aktivno vključevanje ranljivih skupin so učinkovitejše, če združujejo boljšo ustreznost shem minimalnega dohodka in pokojninskih shem, aktiviranje na trgu dela in okrepljeno zagotavljanje socialnih storitev, vključno z otroškim varstvom in socialnimi stanovanji.

                  (11)

                  Trg dela je postal tesen zaradi rasti zaposlenosti, pa tudi zaradi neugodnih demografskih dogodkov, vključno z izseljevanjem. Za ublažitev učinka upadanja delovno sposobnega prebivalstva so potrebne naložbe v človeški kapital in boljši dostop do trga dela za vse. Glede na nenehno pomanjkanje znanj in spretnosti ter njihovo neusklajenost s povpraševanjem je pomembno, da Litva pospeši reforme za izboljšanje kakovosti in učinkovitosti na vseh ravneh izobraževanja ter zagotovi pravičen dostop do kakovostnega in vključujočega izobraževanja in usposabljanja. Zaradi upadanja prebivalstva se je šolska mreža znašla pod pritiskom. Zaradi teh demografskih sprememb so potrebne strategije za ohranitev dostopa do visokokakovostnega izobraževanja za vse, obenem pa je treba zagotoviti učinkovitost šolske mreže in podpreti učitelje, ki jih bo prizadelo združevanje šol. Še vedno so potrebni znatni ukrepi za združevanje institucij v visokošolski mreži, ki jo sestavlja več kot 40 državnih in zasebnih univerz in visokih šol. Ponudniki poklicnega izobraževanja in usposabljanja morajo posodobiti učne načrte ter izboljšati odzivnost na potrebe lokalnega in regionalnega trga dela. Učinkoviti in lahko dostopni ukrepi za izobraževanje, preusposabljanje in izpopolnjevanje odraslih bi lahko skupaj z zagotavljanjem socialnih storitev povečali število oseb na trgu dela. Udeležba v izobraževanju odraslih ostaja nizka, in sicer 6,6 % v letu 2018, kar je precej pod povprečjem Unije (11,1 %). Litovsko gospodarstvo bi lahko imelo koristi od naložb v nadgrajevanje znanj in spretnosti, vključno z digitalnimi znanji in spretnostmi, ter naložb v inovacije in boljše vključevanje prikrajšanih na trg dela (na primer invalidov, starejših, brezposelnih ali neaktivnih odraslih). Na splošno je za spodbujanje sodelovanja socialnih partnerjev pomembna krepitev njihovih zmogljivosti.

                  (12)

                  Slabi rezultati na področju zdravja in nizke naložbe v zdravstvo so še vedno izziv. Možnosti za racionalizacijo uporabe virov z nadaljnjim prehodom z bolnišničnega na ambulantno zdravljenje so še vedno znatne. Uporaba bolnišničnih storitev je še vedno visoka, pri čemer so stopnje hospitalizacije pri kroničnih boleznih visoke, stopnje zasedenosti postelj pa razmeroma nizke. Nadaljnja racionalizacija uporabe virov v bolnišnicah je skupaj s ciljno usmerjenimi naložbami za krepitev storitev osnovnega zdravstvenega varstva, vključno z naložbami v delovno silo v zdravstvu, ključna za povečanje učinkovitosti in izboljšanje rezultatov na področju zdravja. Kakovost oskrbe je še vedno eden glavnih razlogov za slabe rezultate. Ukrepi za izboljšanje kakovosti oskrbe so razdrobljeni, saj je stopnja pridobivanja akreditacije v sektorju primarnega zdravstvenega varstva še vedno zelo nizka, uporaba sistema akreditacije v bolnišnicah pa pomanjkljiva. Naložbe v ukrepe za preprečevanje bolezni so še posebno nizke. Poleg tega ukrepi za boljše preprečevanje bolezni na lokalni ravni nimajo krovne vizije in jih slabi pomanjkljivo sistemsko sodelovanje med uradi za javno zdravje in primarnim zdravstvenim varstvom. Nazadnje, nizki odhodki za zdravstvo na eni strani ter razmeroma visoka neformalna plačila in visoka plačila v okviru samoplačništva na drugi strani negativno vplivajo na enakost dostopa do zdravstvenega varstva.

                  (13)

                  V boju proti korupciji so bili sprejeti nekateri ukrepi, vendar še vedno ni celovitega registra izjav o interesih. Leta 2018 je bila sprejeta izvedbena zakonodaja za zakon o zaščiti žvižgačev, razpravlja pa se tudi o novem zakonu, ki bi urejal lobiranje. Še vedno obstajajo nepravilnosti pri obravnavanju korupcije v zdravstvenem sistemu.

                  (14)

                  Naložbe kot delež BDP so v Litvi še vedno tako pod povprečjem Unije kot tudi pod povprečjem drugih baltskih držav. Sposobnost litovskih podjetij za inovacije in prevzemanje tehnologij je nizka. Potrebne so večje naložbe v raziskave in inovacije, zlasti v zasebnem sektorju. S tem bi se izboljšala produktivnost, ki je kljub nedavnemu povečanju še vedno precej pod ravnjo Unije. Pomanjkanje strokovnjakov za informacijske in komunikacijske tehnologije kaže na to, da so potrebne naložbe v digitalne spretnosti, ki podpirajo konkurenčnost, inovacije in sposobnost Litve za prevzemanje tehnologij, spodbuditi pa je treba tudi prehod na gospodarstvo, ki ima večjo dodano vrednost in ki bolj temelji na znanju.

                  (15)

                  Gospodarstvo zahteva razmeroma veliko porabo virov in je močno odvisno od uvoza energije in materialov. Produktivnost virov je nizka, poraba energije pa visoka, zlasti v stanovanjskem in prometnem sektorju. Več naložb v energijsko učinkovitost, zlasti v stavbnem sektorju, in v domačo proizvodnjo energije iz obnovljivih virov bi pomagalo „ozeleniti“ gospodarstvo in ga postaviti na pot bolj trajnostne rasti, hkrati pa bi se zmanjšala odvisnost od uvoza energije.

                  (16)

                  Litva je še vedno slabo mednarodno dostopna z vidika železniškega, cestnega, pomorskega in zračnega prometa ter jo je treba bolj povezati s preostalo Evropo. Boljša prometna povezljivost bi povečala produktivnost gospodarstva in mu omogočila, da v celoti izkoristi notranji trg. Uspešnost prometnega sektorja je znatno manjša od povprečja Unije v smislu obsega cestnega in železniškega omrežja TEN-T, naložb v raziskave in inovacije v prometnem sektorju, vidikov trajnosti in varnosti v cestnem prometu. Večji del železniškega prometa poteka v smeri od vzhoda proti zahodu, medtem ko je os sever-jug premalo razvita. Zato so potrebne znatne naložbe za razvoj trajnostnega, pametnega, varnega in intermodalnega omrežja TEN-T, ki bo odporno na podnebne spremembe, ter naložbe v njegovo dostopnost, treba pa je spodbujati tudi trajnostno mobilnost v mestih. Poleg tega so se v zadnjih petih letih močno povečale emisije toplogrednih plinov iz cestnega prometa. Sinhronizacija litovskega elektroenergetskega sistema s celinskim evropskim omrežjem je ključna za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe z električno energijo v celotni baltski regiji.

                  (17)

                  Regionalne razlike v Litvi so večje od povprečja Unije in so se v zadnjih dvajsetih letih še povečale. Koristi hitrega gospodarskega zbliževanja Litve so močno zgoščene v dveh metropolitanskih območjih. Pretežno podeželske regije, ki zajemajo večino ozemlja in v katerih živi skoraj 55 % prebivalcev, se soočajo z velikim upadanjem prebivalstva, h kateremu še prispeva vedno slabši dostop do kakovostnih javnih storitev. Znatne socialno-ekonomske razlike v državi kažejo, da imajo nekatere regije posebne naložbene potrebe. Tudi izboljšanje povezav med sosednjimi območji znotraj države, vključno s prometnimi in digitalnimi povezavami, je še vedno izziv.

                  (18)

                  Litovski organi so za izboljšanje učinkovitosti javnih naložb posodobili pravila za pripravo in izbor naložbenih projektov, ki se financirajo iz državnega proračuna. Od leta 2018 bi morali biti vsi novi naložbeni projekti pregledani z vidika analize stroškov in koristi, izpolnjevati pa bi morali dodatna merila za izbor. Čeprav je to pomemben prvi korak, je treba storiti še več, da bi se čim bolj povečal učinek javnih naložb na povečanje dolgoročnega potenciala rasti ter obravnavale vse večje regionalne razlike. Organi so začeli pregled državnega proračunskega sistema, da bi podaljšali časovni horizont za pripravo proračuna in okrepili povezavo med odhodki in splošnimi gospodarskimi cilji. Nujno je treba zagotoviti, da bo novi sistem načrtovanja strateških naložb pripravljen do začetka postopka priprave proračuna za obdobje 2021–2023 in novega cikla financiranja Unije leta 2021.

                  (19)

                  Litva nima enotne strategije za raziskave in inovacije. Za to področje so značilne razdrobljenost politik in mnoge podporne sheme, med katerimi ni sinergij. Zaradi obstoja več izvajalskih agencij, ki nimajo usklajenega pristopa k podpiranju kombinacije politik na področju raziskav in inovacij, je upravljanje še dodatno zapleteno in zdi se, da uporabnikom omejuje dostop do širokega nabora razpoložljivih instrumentov. To stanje je še posebej škodljivo za sodelovanje med znanostjo in gospodarstvom ter ovira inovativno dejavnost. Nova delitev pristojnosti za politiko na področju raziskav in inovacij med ministrstvom za gospodarstvo in inovacije ter ministrstvom za izobraževanje in znanost še ne spodbuja usklajenega okvira politik s sinergijskimi podpornimi programi, ki bi ga dal pristop „vse na enem mestu“ za morebitne upravičence.

                  (20)

                  Načrtovanje programov skladov Unije za obdobje 2021–2027 bi lahko prispevalo k odpravi nekaterih vrzeli, opredeljenih v priporočilih, zlasti na področjih iz Priloge D k poročilu o državi za leto 2019. To bi Litvi omogočilo, da ob upoštevanju regionalnih razlik sredstva iz teh skladov kar najbolje uporabi za opredeljene sektorje.

                  (21)

                  V okviru evropskega semestra za leto 2019 je Komisija izvedla izčrpno analizo ekonomske politike Litve in jo objavila v poročilu o državi za leto 2019. Prav tako je ocenila program stabilnosti za leto 2019, nacionalni reformni program za leto 2019 in ukrepanje po priporočilih, ki jih je Litva prejela v prejšnjih letih. Glede na to, da je treba okrepiti splošno ekonomsko upravljanje Unije z vključitvijo prispevka na ravni Unije v prihodnje nacionalne odločitve, Komisija pri tem ni upoštevala le pomena teh programov za vzdržno fiskalno in socialnoekonomsko politiko v Litvi, ampak tudi njihovo skladnost s pravili in smernicami Unije.

                  (22)

                  Svet je ob upoštevanju te ocene preučil program stabilnosti za leto 2019 in meni (7), da bo Litva po pričakovanjih izpolnila določbe Pakta za stabilnost in rast –

            PRIPOROČA, da Litva v letih 2019 in 2020 ukrepa, tako da:

         1.

            izboljša izpolnjevanje davčnih obveznosti in razširi davčno osnovo na vire, ki manj škodijo rasti; obravnava dohodkovno neenakost, revščino in socialno izključenost, vključno z izboljšanjem zasnove davčnega sistema in sistema socialnih prejemkov;

         2.

            izboljša kakovost in učinkovitost na vseh ravneh izobraževanja in usposabljanja, vključno z izobraževanjem odraslih; poveča kakovost, cenovno dostopnost in učinkovitost zdravstvenega sistema;

         3.

            ekonomsko politiko v zvezi z naložbami osredotoči na inovacije, učinkovito rabo energije in virov ter trajnostne prometne in energetske povezave, pri tem pa upošteva regionalne razlike; spodbudi rast produktivnosti z izboljšanjem učinkovitosti javnih naložb; razvije skladen okvir politike za podporo sodelovanju med znanostjo in gospodarstvom ter združi izvajalske agencije za raziskave in inovacije.

         V Bruslju, 9. julija 2019

               Za Svet

               Predsednik

            M. LINTILÄ

         (1)  UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

         (2)  Uredba (EU) št. 1176/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij (UL L 306, 23.11.2011, str. 25).

         (3)  UL C 136, 12.4.2019, str. 1.

         (4)  UL C 320, 10.9.2018, str. 64.

         (5)  Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, 20.12.2013, str. 320).

         (6)  Ciklično prilagojeni saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov, ki ga je Komisija preračunala z uporabo skupno dogovorjene metodologije.

         (7)  V skladu s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 1466/97.


title: Priporočilo Komisije (EU) 2019/553 z dne 3. aprila 2019 o kibernetski varnosti v energetskem sektorju (notificirano pod dokumentarno številko C(2019) 2400)

text:
               5.4.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 96/50

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2019/553
      z dne 3. aprila 2019
      o kibernetski varnosti v energetskem sektorju

            (notificirano pod dokumentarno številko C(2019) 2400)

      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  Evropski energetski sektor je sredi pomembnega prehoda na razogljičeno gospodarstvo, hkrati pa zagotavlja zanesljivost oskrbe in konkurenčnost. V okviru navedenega energetskega prehoda in s tem povezane decentralizacije proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, tehnološkega napredka, sektorskega povezovanja in digitalizacije se evropsko elektroenergetsko omrežje spreminja v „pametno omrežje“. Hkrati to prinaša tudi nova tveganja, saj je zaradi digitalizacije energetski sistem vse bolj izpostavljen kibernetskim napadom in incidentom, ki lahko ogrozijo zanesljivo oskrbo z energijo.

                  (2)

                  Sprejetje vseh osmih zakonodajnih predlogov (1) svežnja „Čista energija za vse Evropejce“, vključno z upravljanjem energetske unije kot odskočno desko, omogoča ustvarjanje ugodnega okolja za digitalno preobrazbo energetskega sektorja. Dogovor priznava tudi pomen kibernetske varnosti v energetskem sektorju. Prenovljena uredba o notranjem trgu električne energije (2) zlasti določa sprejetje tehničnih pravil za električno energijo, kot je omrežni kodeks sektorskih pravil za vidike čezmejnih pretokov električne energije, povezane s kibernetsko varnostjo, o skupnih minimalnih zahtevah, načrtovanju, spremljanju, poročanju in kriznem upravljanju. Uredba o pripravljenosti na tveganja v sektorju električne energije (3) na splošno sledi pristopu, ki je bil izbran v uredbi o zanesljivosti oskrbe s plinom (4); v njej je poudarjeno, da je treba ustrezno oceniti vsa tveganja, vključno s tveganji, povezanimi s kibernetsko varnostjo, ter predlagano sprejetje ukrepov za preprečevanje in ublažitev navedenih ugotovljenih tveganj.

                  (3)

                  Ko je Komisija leta 2013 sprejela strategijo EU za kibernetsko varnost (5), je kot prednostno nalogo opredelila krepitev kibernetske odpornosti Unije. Eden od ključnih rezultatov navedene strategije je direktiva o varnosti omrežij in informacijskih sistemov (6), ki je bila sprejeta julija 2016. Direktiva o varnosti omrežij in informacijskih sistemov kot prvi akt horizontalne zakonodaje EU o kibernetski varnosti spodbuja celotno raven kibernetske varnosti v Uniji z razvojem nacionalnih zmogljivosti na področju kibernetske varnosti, povečanjem sodelovanja na ravni EU ter uvedbo obveznosti poročanja o varnosti in incidentih za podjetja, imenovana „izvajalci bistvenih storitev“. Poročanje o incidentih je obvezno v ključnih sektorjih, vključno z energetskim sektorjem.

                  (4)

                  Zadevne zainteresirane strani, vključno z izvajalci bistvenih storitev v energetskem sektorju, kot so opredeljeni v direktivi o varnosti omrežij in informacijskih sistemov, bi morale pri izvajanju ukrepov za pripravljenost na področju kibernetske varnosti upoštevati horizontalne smernice, ki jih je izdala skupina za sodelovanje na področju varnosti omrežij in informacijskih sistemov, ustanovljena na podlagi člena 11 direktive o varnosti omrežij in informacijskih sistemov. Navedena skupina za sodelovanje, ki jo sestavljajo predstavniki držav članic, Agencije Evropske unije za kibernetsko varnost (ENISA) in Komisije, je sprejela dokumente s smernicami o varnostnih ukrepih in priglasitvi incidentov. Junija 2018 je vzpostavila namenski delovni postopek v zvezi z energijo.

                  (5)

                  V skupnem sporočilu o kibernetski varnosti iz leta 2017 (7) je priznan pomen premislekov in zahtev za posamezne sektorje na ravni EU, tudi v energetskem sektorju. Kibernetska varnost in morebitne posledice za politiko so bile v Uniji v zadnjih letih predmet obsežnih razprav. Zato se danes krepi zavedanje, da se posamezni gospodarski sektorji srečujejo s specifičnimi vprašanji, povezanimi s kibernetsko varnostjo, in da morajo zato v širšem okviru splošnih strategij za kibernetsko varnost razviti lastne sektorske pristope.

                  (6)

                  Na področju kibernetske varnosti sta ključna elementa izmenjava informacij in zaupanje. Komisija si prizadeva povečati izmenjavo informacij med ustreznimi zainteresiranimi stranmi z organizacijo namenskih dogodkov, kot sta bili okrogla miza na visoki ravni o kibernetski varnosti v energetiki, ki je bila organizirana marca 2017 v Rimu, in konferenca na visoki ravni o kibernetski varnosti v energetiki, ki je bila organizirana oktobra 2018 v Bruslju. Komisija želi tudi okrepiti sodelovanje med ustreznimi zainteresiranimi stranmi in specializiranimi subjekti, kot je Evropski center za izmenjavo in analizo energetskih informacij.

                  (7)

                  Uredba o agenciji EU za kibernetsko varnost (ENISA) ter certificiranju informacijske in komunikacijske tehnologije na področju kibernetske varnosti (v nadaljnjem besedilu: uredba o kibernetski varnosti (8)) bo okrepila mandat agencije ENISA, da bo bolje podpirala države članice pri reševanju groženj in napadov na področju kibernetske varnosti. Vzpostavlja tudi evropski okvir za kibernetsko varnost za certificiranje izdelkov, procesov in storitev, ki bo veljal v vsej Uniji in je zlasti pomemben za energetski sektor.

                  (8)

                  Komisija je predložila priporočilo (9) o obravnavi kibernetskih tveganj na področju omrežnih tehnologij pete generacije (5G), v katerem podaja smernice za ustrezno analizo in ukrepe za obvladovanje tveganj na nacionalni ravni, za uvedbo usklajene evropske analize tveganj ter za določitev postopka vzpostavitve skupnega nabora orodij za pripravo najboljših ukrepov za obvladovanje tveganj. Na omrežjih 5G bo temeljila široka paleta storitev, ki so bistvene za delovanje notranjega trga ter ključnih družbenih in ekonomskih dejavnosti, kot je oskrba z energijo.

                  (9)

                  To priporočilo bi moralo državam članicam in ustreznim zainteresiranim stranem, zlasti operaterjem omrežij in dobaviteljem tehnologije, zagotoviti neizčrpne smernice za doseganje višje stopnje kibernetske varnosti glede na specifične zahteve v realnem času, ugotovljene v energetskem sektorju, kaskadne učinke ter kombinacijo starejših in najnovejših tehnologij. Namen teh smernic je zainteresiranim stranem pomagati, da pri izvajanju mednarodno priznanih standardov kibernetske varnosti upoštevajo specifične zahteve energetskega sektorja (10).

                  (10)

                  Komisija namerava redno pregledovati to priporočilo na podlagi napredka, doseženega v Uniji, ter v posvetovanju z državami članicami in ustreznimi zainteresiranimi stranmi. Še naprej si bo prizadevala za krepitev kibernetske varnosti v energetskem sektorju, zlasti prek skupine za sodelovanje na področju varnosti omrežij in informacijskih sistemov, ki zagotavlja strateško sodelovanje in izmenjavo informacij med državami članicami na področju kibernetske varnosti –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

         PREDMET UREJANJA

                  (1)

                  V tem priporočilu so določena glavna vprašanja v zvezi s kibernetsko varnostjo v energetskem sektorju, in sicer zahteve v realnem času, kaskadni učinki ter kombinacija starejših in najnovejših tehnologij, in opredeljeni glavni ukrepi za izvajanje ustreznih ukrepov za pripravljenost na področju kibernetske varnosti v energetskem sektorju.

                  (2)

                  Države članice bi morale pri uporabi tega priporočila ustrezne zainteresirane strani spodbujati, naj razvijajo znanje in veščine v zvezi s kibernetsko varnostjo v energetskem sektorju. Po potrebi bi morale države članice te vidike vključiti tudi v svoj nacionalni okvir za kibernetsko varnost, zlasti s strategijami ter zakoni in drugimi predpisi.

         ZAHTEVE KOMPONENT ENERGETSKE INFRASTRUKTURE V REALNEM ČASU

                  (3)

                  Države članice bi morale zagotoviti, da ustrezne zainteresirane strani, zlasti operaterji energetskih omrežij in dobavitelji tehnologije, predvsem pa izvajalci bistvenih storitev, opredeljeni v direktivi o varnosti omrežij in informacijskih sistemov, izvajajo ustrezne ukrepe za pripravljenost na področju kibernetske varnosti, povezane z zahtevami v energetskem sektorju v realnem času. Nekateri elementi energetskega sistema morajo delovati v „realnem času“, kar pomeni, da se morajo odzvati na ukaze v nekaj milisekundah, zato je zaradi pomanjkanja časa ukrepe za kibernetsko varnost težko ali celo nemogoče uvesti.

                  (4)

                  Zlasti bi morali operaterji energetskih omrežij:

                              (a)

                              uporabiti najnovejše varnostne standarde za nove obrate, kadar je to primerno, in razmisliti o dopolnilnih fizičnih varnostnih ukrepih, kadar nameščenih baz starih obratov ni mogoče zadostno zaščititi z mehanizmi za kibernetsko varnost;

                              (b)

                              izvajati mednarodne standarde kibernetske varnosti in ustrezne posebne tehnične standarde za varno komunikacijo v realnem času, takoj ko zadevni proizvodi postanejo komercialno dostopni;

                              (c)

                              upoštevati omejitve v realnem času v splošnem varnostnem konceptu za sredstva, zlasti pri razvrščanju sredstev;

                              (d)

                              razmisliti o omrežjih za sheme zaščite na daljavo v zasebni lasti, da bi se zagotovila kakovost storitev, zahtevana za omejitve v realnem času; operaterji bi morali pri uporabi javnih komunikacijskih omrežij razmisliti o zagotavljanju dodeljevanja specifičnih pasovnih širin, zahtev glede latence in ukrepih za varno komunikacijo;

                              (e)

                              razdeliti celoten sistem na logična območja ter znotraj vsakega območja opredeliti časovne in procesne omejitve, da bi se omogočila uporaba ustreznih ukrepov za kibernetsko varnost, ali razmisliti o alternativnih zaščitnih metodah.

                  (5)

                  Kadar je na voljo, bi morali operaterji energetskih omrežij tudi:

                              (a)

                              izbrati varen komunikacijski protokol ob upoštevanju zahtev v realnem času, na primer med obratom in njegovimi sistemi upravljanja (sistem upravljanja z energijo/upravljanje distribucijskega sistema);

                              (b)

                              uvesti ustrezen mehanizem avtentikacije za komunikacijo stroj–stroj, ki obravnava zahteve v realnem času.

         KASKADNI UČINKI

                  (6)

                  Države članice bi morale zagotoviti, da ustrezne zainteresirane strani, zlasti operaterji energetskih omrežij in dobavitelji tehnologije, predvsem pa izvajalci bistvenih storitev, opredeljeni v direktivi o varnosti omrežij in informacijskih sistemov, izvajajo ustrezne ukrepe za pripravljenost na področju kibernetske varnosti, povezane s kaskadnimi učinki v energetskem sektorju. Električna omrežja in plinovodi po vsej Evropi so močno povezani, zato lahko kibernetski napad, ki povzroči izpad ali motnje v enem delu energetskega sistema, sproži daljnosežne kaskadne učinke v drugih delih navedenega sistema.

                  (7)

                  Države članice bi morale na podlagi tega priporočila oceniti medsebojne odvisnosti ter kritičnost sistemov za proizvodnjo električne energije in sistemov prilagodljivega odjema, prenosnih in distribucijskih razdelilnih transformacijskih postaj in vodov ter s tem povezanih prizadetih zainteresiranih strani (vključno s čezmejnimi primeri) v primeru uspešnega kibernetskega napada ali kibernetskega incidenta. Zagotoviti bi morale tudi, da imajo operaterji energetskih omrežij z vsemi ključnimi zainteresiranimi stranmi komunikacijski okvir za izmenjavo zgodnjih opozorilnih znakov in sodelovanje pri kriznem upravljanju. Vzpostavljeni bi morali biti strukturirani komunikacijski kanali in dogovorjeni formati za izmenjavo občutljivih informacij z vsemi ustreznimi zainteresiranimi stranmi, skupinami za odzivanje na incidente na področju računalniške varnosti in ustreznimi organi.

                  (8)

                  Zlasti bi morali operaterji energetskih omrežij:

                              (a)

                              zagotoviti, da je raven kibernetske varnosti novih naprav, vključno z napravami v internetu stvari, primerna glede na kritičnost lokacije in da bo taka tudi ostala;

                              (b)

                              pri pripravi in rednem pregledovanju načrtov neprekinjenega poslovanja ustrezno upoštevati kibernetsko-fizične učinke;

                              (c)

                              določiti merila za načrtovanje in arhitekturo za odporno omrežje, kar bi bilo mogoče doseči z:

                                          —

                                          vzpostavitvijo ukrepov poglobljene zaščite na posamezni lokaciji, ki so prilagojeni kritičnosti lokacije,

                                          —

                                          opredelitvijo kritičnih vozlišč, tako glede zmogljivosti za proizvodnjo električne energije kot učinka na stranko; kritične funkcije omrežja bi morale biti zasnovane tako, da zmanjšajo tveganje, ki lahko povzroči kaskadne učinke, in sicer z upoštevanjem redundance, odpornosti proti faznim nihanjem in zaščite pred kaskadno prekinitvijo obremenitve,

                                          —

                                          sodelovanjem z drugimi ustreznimi operaterji in dobavitelji tehnologije, da bi se z uporabo ustreznih ukrepov in storitev preprečili kaskadni učinki,

                                          —

                                          načrtovanjem in izgradnjo komunikacijskih in nadzornih omrežij, da bi se učinki kakršnih koli fizičnih in logičnih napak omejili na omejene dele omrežij ter da bi se zagotovili ustrezni in hitri blažitveni ukrepi.

         STAREJŠA IN NAJNOVEJŠA TEHNOLOGIJA

                  (9)

                  Države članice bi morale zagotoviti, da ustrezne zainteresirane strani, zlasti operaterji energetskih omrežij in dobavitelji tehnologije, predvsem pa izvajalci bistvenih storitev, opredeljeni v direktivi o varnosti omrežij in informacijskih sistemov, izvajajo ustrezne ukrepe za pripravljenost na področju kibernetske varnosti, povezane s kombinacijo starejše in najnovejše tehnologije v energetskem sektorju. Dejansko v sedanjem energetskem sistemu soobstajata dve različni vrsti tehnologij: starejša tehnologija z življenjsko dobo od 30 do 60 let, ki je bila zasnovana pred premisleki o kibernetski varnosti, in sodobna oprema z najnovejšo digitalizacijo in pametnimi napravami.

                  (10)

                  Države članice bi morale na podlagi tega priporočila operaterje energetskih omrežij in dobavitelje tehnologije spodbujati, naj upoštevajo ustrezne mednarodno sprejete standarde kibernetske varnosti, kadar je to mogoče. Medtem bi morale zainteresirane strani in stranke pri povezovanju naprav z omrežjem sprejeti pristop, usmerjen v kibernetsko varnost.

                  (11)

                  Zlasti bi morali dobavitelji tehnologije preizkušene rešitve za varnostna vprašanja v zvezi s starejšimi ali novimi tehnologijami zagotoviti brezplačno in takoj, ko ustrezno varnostno vprašanje postane znano.

                  (12)

                  Zlasti bi morali operaterji energetskih omrežij:

                              (a)

                              analizirati tveganja povezovanja starejših konceptov in konceptov interneta stvari ter poznavati notranje in zunanje vmesnike in njihove ranljivosti;

                              (b)

                              sprejeti ustrezne ukrepe proti zlonamernim napadom, ki izvirajo iz velikega števila zlonamerno upravljanih potrošniških naprav ali aplikacij;

                              (c)

                              vzpostaviti avtomatizirane zmogljivosti za spremljanje in analizo dogodkov, povezanih z varnostjo, v starejših okoljih in okolju interneta stvari, kot so neuspešni poskusi prijave, sprožitev alarma za vrata v primeru odpiranja omaric ali drugi dogodki.

                              (d)

                              redno izvajati specifične analize tveganja v zvezi s kibernetsko varnostjo v vseh starejših obratih, zlasti pri povezovanju starih in novih tehnologij; starejši obrati pogosto predstavljajo zelo veliko sredstev, zato se lahko analiza tveganja izvede po skupinah sredstev;

                              (e)

                              posodabljati programsko in strojno opremo starejših sistemov in sistemov interneta stvari na najnovejšo različico, kadar koli je to primerno; pri tem bi morali operaterji energetskih omrežij razmisliti o dopolnilnih ukrepih, kot so ločevanje med sistemi ali dodajanje zunanjih varnostnih ovir, kadar bi nameščanje popravkov ali posodabljanje sicer zadoščalo, vendar ga ni mogoče izvesti, na primer pri nepodprtih izdelkih;

                              (f)

                              razpise oblikovati ob upoštevanju kibernetske varnosti, tj. zahtevati informacije o varnostnih značilnostih in skladnost z obstoječimi standardi kibernetske varnosti, zagotavljati stalno obveščanje, nameščanje popravkov in predloge za blažitev, če se odkrijejo ranljivosti, ter pojasniti odgovornost dobavitelja v primeru kibernetskih napadov ali incidentov;

                              (g)

                              sodelovati z dobavitelji tehnologije za nadomestitev starejših sistemov, kadar koli je to koristno iz varnostnih razlogov, vendar upoštevati kritične funkcionalnosti sistema.

         SPREMLJANJE

                  (13)

                  Države članice bi morale Komisiji v 12 mesecih po sprejetju tega priporočila in nato vsaki dve leti prek skupine za sodelovanje na področju varnosti omrežij in informacijskih sistemov sporočiti podrobne informacije o stanju izvajanja tega priporočila.

         PREGLED

                  (14)

                  Komisija bo na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice, pregledala izvajanje tega priporočila ter po potrebi v posvetovanju z državami članicami in ustreznimi zainteresiranimi stranmi ocenila, ali so potrebni nadaljnji ukrepi.

         NASLOVNIKI

                  (15)

                  To priporočilo je naslovljeno na države članice.

         V Bruslju, 3. aprila 2019

               Za Komisijo

            Miguel ARIAS CAÑETE

               Član Komisije

         (1)  Direktiva (EU) 2018/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (UL L 328, 21.12.2018, str. 82); Direktiva (EU) 2018/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o spremembi Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti (UL L 328, 21.12.2018, str. 210); Uredba (EU) 2018/1999 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov, spremembi uredb (ES) št. 663/2009 in (ES) št. 715/2009 Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv 94/22/ES, 98/70/ES, 2009/31/ES, 2009/73/ES, 2010/31/EU, 2012/27/EU in 2013/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Sveta 2009/119/ES in (EU) 2015/652 ter razveljavitvi Uredbe (EU) št. 525/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 328, 21.12.2018, str. 1); Direktiva (EU) 2018/844 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018 o spremembi Direktive 2010/31/EU o energetski učinkovitosti stavb in Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti (UL L 156, 19.6.2018, str. 75). Evropski parlament je marca 2019 na plenarnem zasedanju potrdil politične dogovore, dosežene s Svetom, o predlogih v zvezi z zasnovo trga z električno energijo (uredba o pripravljenosti na tveganja, uredba o Agenciji za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER) ter direktiva in uredba o električni energiji). Svet naj bi jih uradno sprejel aprila, kmalu za tem pa bodo objavljeni tudi v Uradnem listu Evropske unije.

         (2)  COM(2016) 861 final.

         (3)  COM(2016) 862 final.

         (4)  Uredba (EU) 2017/1938 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2017 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 994/2010 (UL L 280, 28.10.2017, str. 1).

         (5)  JOIN(2013) 1.

         (6)  Direktiva (EU) 2016/1148 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. julija 2016 o ukrepih za visoko skupno raven varnosti omrežij in informacijskih sistemov v Uniji (UL L 194, 19.7.2016, str. 1).

         (7)  JOIN(2017) 450.

         (8)  Uredbo o kibernetski varnosti je Evropski parlament sprejel marca 2019. Svet naj bi jo uradno sprejel aprila; kmalu za tem bo objavljena tudi v Uradnem listu Evropske unije.

         (9)  C(2019) 2335.

         (10)  Mednarodne organizacije za standardizacijo so objavile različne standarde kibernetske varnosti (ISO/IEC 27000: Informacijska tehnologija) in standarde obvladovanja tveganja (ISO/IEC 31000: Obvladovanje tveganja). Specifičen standard za energetski sektor (ISO/IEC 27019: Kontrole informacijske varnosti za industrijo energetskih storitev) je bil oktobra 2017 izdan kot del serije ISO/IEC 27000.


title: Priporočilo Komisije (EU) 2019/794 z dne 15. maja 2019 o usklajenem načrtu nadzora z namenom določitve razširjenosti nekaterih snovi, ki prehajajo z materialov in izdelkov, namenjenih za stik z živili (notificirano pod dokumentarno številko C(2019) 3519) (Besedilo velja za EGP.)

text:
               17.5.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 129/37

      PRIPOROČILO KOMISIJE (EU) 2019/794
      z dne 15. maja 2019
      o usklajenem načrtu nadzora z namenom določitve razširjenosti nekaterih snovi, ki prehajajo z materialov in izdelkov, namenjenih za stik z živili

            (notificirano pod dokumentarno številko C(2019) 3519)

      (Besedilo velja za EGP)
      EVROPSKA KOMISIJA JE –
      ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 292 Pogodbe,
      ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (1), ter zlasti člena 53 Uredbe,
      po posvetovanju s Stalnim odborom za rastline, živali, hrano in krmo,
      ob upoštevanju naslednjega:

                  (1)

                  V skladu s členom 53 Uredbe (ES) št. 882/2004 lahko Komisija po potrebi predlaga usklajene načrte nadzora, ki so organizirani priložnostno, zaradi ugotavljanja razširjenosti tveganja v krmi, živilih in živalih.

                  (2)

                  Uredba (ES) št. 1935/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (2) določa splošne zahteve glede varnosti materialov in izdelkov, namenjenih za stik z živili, zlasti kar zadeva prehajanje njihovih sestavin v živila. Poleg tega so bili v skladu s členom 5(1) navedene uredbe določeni posebni ukrepi za skupine materialov, namenjenih za stik z živili. Zlasti je bil z Uredbo Komisije (EU) št. 10/2011 (3) določen seznam snovi, odobrenih za polimerne materiale, namenjene za stik z živili. Za nekatere od teh odobrenih snovi veljajo omejitve, kot so mejne vrednosti specifične migracije (SML), ki omejujejo njihovo migracijo v ali na živila.

                  (3)

                  Informacije, ki so na voljo v sistemu hitrega obveščanja za živila in krmo (v nadaljnjem besedilu: RASFF) in sporočene v skladu s členom 50 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta (4), kažejo na različne neskladnosti v zvezi z migracijo nekaterih snovi iz materialov, namenjenih za stik z živili. Vendar trenutno ni na voljo dovolj informacij, da bi v zadostni meri določili razširjenost navedenih snovi, ki prehajajo iz materialov, namenjenih za stik z živili, v živila.

                  (4)

                  Primarni aromatski amini (v nadaljnjem besedilu: PAA) so skupina spojin, izmed katerih so nekatere rakotvorne, za druge pa se sumi, da so rakotvorne. PAA lahko v materialih, namenjenih za stik z živili, nastanejo iz odobrenih snovi, zaradi prisotnosti nečistoč, iz razgradnih produktov ali zaradi barvanja materialov z azo barvili. V Prilogi II k Uredbi (EU) št. 10/2011 je določeno, da tovrstni PAA ne smejo prehajati ali se drugače izločati iz polimernih materialov in izdelkov v živilo ali simulant. Skupno raziskovalno središče Evropske komisije je poleg tega ugotovilo, da se v barvnih papirnatih prtičkih PAA nahajajo v koncentracijah, ki bi jih bilo primerno spremljati.

                  (5)

                  Formaldehid (št. snovi FCM 98) je snov, ki je na ravni Unije odobrena za uporabo pri proizvodnji polimernih materialov, namenjenih za stik z živili. Vendar zanjo velja mejna vrednost specifične migracije 15 mg/kg (izražena kot celotna količina formaldehida in heksametilentetramina).

                  (6)

                  Uredba Komisije (EU) št. 284/2011 (5) določa posebne pogoje in podrobne postopke za uvoz polimerne kuhinjske posode iz poliamida in melamina, ki je po poreklu ali je bila poslana iz Ljudske republike Kitajske in Hongkonga, med drugim obvezni fizični nadzor 10 % pošiljk, ki ga izvajajo države članice. Navedena uredba je bila uvedena na podlagi povišanega števila primerov neskladnosti zaradi izločanja večjih količin PAA iz poliamida iz polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, in formaldehida iz melamina iz polimernih materialov, namenjenih za stik z živili.

                  (7)

                  Nedavna analiza podatkov, ki temeljijo na nadzoru, opravljenem na točki uvoza v Evropsko unijo, in so sporočeni v skladu s členom 9 Uredbe (EU) št. 284/2011, kaže na zmanjšanje neskladnosti navedenih proizvodov. Vendar podatki iz RASFF kažejo, da so glede na rezultate analize vzorcev, odvzetih na trgu, nekateri od navedenih proizvodov še vedno neskladni. Poleg tega informacije kažejo, da poreklo tovrstnih proizvodov ni omejeno na Kitajsko in Hongkong. Zato je primerno, da se poleg nadzora, ki se opravlja na podlagi Uredbe (EU) št. 284/2011, opravi tudi nadzor ravni PAA in formaldehida.

                  (8)

                  Melamin (št. snovi FCM 239) je snov, odobrena za uporabo pri proizvodnji polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, za katero velja mejna vrednost specifične migracije 2,5 mg/kg. Pri polimerni kuhinjski posodi iz melamina je bila poleg migracije formaldehida sporočena tudi migracija melamina. Zato je primerno nadzirati ravni melamina, ki prehajajo iz istih vzorcev.

                  (9)

                  Fenol (št. snovi FCM 241) je snov, odobrena za uporabo kot monomer pri proizvodnji polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, lahko pa se uporablja tudi pri proizvodnji drugih vrst materialov, ki pridejo v stik z živili, vključno z epoksi smolami, ki se uporabljajo v lakih in premazih. Za polimerne materiale, namenjene za stik z živili, velja mejna vrednost specifične migracije 3 mg/kg, ki je bila uvedena z Uredbo Komisije (EU) 2015/174 (6) na podlagi ponovne ocene Evropske agencije za varnost hrane (v nadaljnjem besedilu: Agencija). Agencija je v svojem mnenju zmanjšala dopustni dnevni vnos (v nadaljnjem besedilu: TDI) z 1,5 mg/kg telesne mase na 0,5 mg/kg telesne mase, pri tem pa navedla, da poleg materialov, namenjenih za stik z živili, obstajajo številni drugi viri izpostavljenosti fenolu, kar lahko prispeva k ravnem izpostavljenosti, ki dosegajo ali presegajo TDI. Zato je zaradi morebitnih prekoračitev TDI primerno nadzirati ravni fenola.

                  (10)

                  Snov 2,2-bis(4-hidroksifenil)propan (št. snovi FCM 151), znana kot bisfenol A (v nadaljnjem besedilu: BPA), je snov, odobrena za uporabo kot monomer pri proizvodnji polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, vendar se uporablja tudi pri proizvodnji drugih materialov in izdelkov, ki pridejo v stik z živili, vključno z epoksi smolami, ki se uporabljajo v lakih in premazih. Nedavno je bila na podlagi ponovne ocene Agencije, ki je določila začasni dopustni dnevni vnos (tTDI), nižji od predhodnega TDI, z Uredbo Komisije (EU) 2018/213 (7) za polimerne materiale, namenjene za stik z živili, določena nova mejna vrednost specifične migracije 0,05 mg/kg, ki se uporablja tudi za lake in premaze. Zato je primerno nadzirati navedene materiale, namenjene za stik z živili, da se ugotovi skladnost migracij BPA glede na novo mejno vrednost specifične migracije.

                  (11)

                  Poleg BPA se lahko v materialih, namenjenih za stik z živili, uporabljajo ali iz njih prehajajo tudi drugi bisfenoli. Zlasti 4,4′-dihidroksidifenil sulfon, znan kot bisfenol S (BPS, št. snovi FCM 154), se uporablja kot monomer za proizvodnjo polietersulfonske plastike in je v Uniji odobren za uporabo pri proizvodnji polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, zanj pa velja mejna vrednost specifične migracije 0,05 mg/kg. Novejše informacije o morebitni migraciji navedene snovi v živila niso na voljo, informacije o njeni morebitni uporabi ali migraciji iz lakiranih ali prevlečenih materialov, namenjenih za stik z živili, pa so nepopolne. Zato je primerno nadzirati materiale, iz katerih bi BPS lahko prehajal, da se ugotovi razširjenost BPS, ki prehaja v živila.

                  (12)

                  Ftalatni estri (v nadaljnjem besedilu: ftalati) so skupina snovi, ki se pogosto uporabljajo kot mehčala in sredstva, ki imajo učinek v tehničnem procesu. Za uporabo v polimernih materialih, namenjenih za stik z živili, je bilo odobrenih pet ftalatov, in sicer dibutil ftalat (DBP, št. snovi FCM 157), benzil butil ftalat (BBP, št. snovi FCM 159), bis(2-etilheksil)ftalat (DEHP, št. snovi FCM 283), diizononil ftalat (DINP, št. snovi FCM 728) ter diizodecil ftalat (DIDP, št. snovi FCM 729). Navedeni ftalati so skupaj s številnimi drugimi snovmi vključeni v skupinsko omejitev SML(T) 60 mg/kg. Poleg tega se za DBP, BBP in DEHP uporabljajo posamične mejne vrednosti specifične migracije, za DINP in DIDP pa obstaja skupinska omejitev 9 mg/kg. Prav tako je koncentracija navedenih petih ftalatov omejena v izdelkih za nego otrok, namenjenih hranjenju, kot je določeno v Prilogi XVII k Uredbi (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (8). Poleg tega, da rezultati iz RASFF kažejo na neskladnost z mejnimi vrednostmi specifične migracije, je v polimernih materialih, namenjenih za stik z živili, mogoče najti tudi ftalate, ki niso odobreni in bi lahko prehajali v živila. Zato je zaradi morebitne neskladnosti primerno nadzirati ravni ftalatov.

                  (13)

                  Poleg ftalatov se kot mehčala v materialih, namenjenih za stik z živili, uporabljajo tudi druge neftalatne snovi. Epoksidirano sojino olje (ESBO, št. snovi FCM 532) ter 1,2-cikloheksandikarboksilna kislina, diizononil ester (DINCH, št. snovi FCM 775) in bis(2-etilheksil) tereftalat (DEHTP ali DOTP, št. snovi FCM 798) so odobreni za uporabo pri proizvodnji polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, in vključeni v skupinsko omejitev SML(T) 60 mg/kg. Poleg tega imata DEHTP in ESBO posamično mejno vrednost specifične migracije 60 mg/kg, razen v primeru tesnil iz PVC, ki se uporabljajo za tesnjenje steklenih kozarcev, polnjenih z živili za dojenčke in male otroke, pri katerih je mejna vrednost specifične migracije za ESBO 30 mg/kg. Države članice in Švica so pri dosedanjih pregledih ugotovile neskladnosti glede migracije ESBO s pokrovov kozarcev. Ker obstajajo navedbe, da se DINCH in DEHTP lahko uporabljata kot nadomestka za ftalate, vendar je na voljo malo ali nič informacij o njuni migraciji v živila, je primerno preveriti razširjenost navedenih snovi, ki prehajata v živila.

                  (14)

                  Per- in polifluorirane alkilne spojine (PFAS) so skupina spojin, ki vključuje perfluorooktanojsko kislino (PFOA) in perfluorooktan sulfonat (PFOS). Navedene fluorirane spojine se zaradi amfifilnih lastnosti uporabljajo pri proizvodnji premazov, ki odbijajo vodo in maščobo, kot so premazi na embalažah za živila na osnovi papirja in lepenke. Informacije iz nekaterih držav članic kažejo na morebitne pomisleke glede vsebnosti navedenih snovi v prevlečenih embalažnih materialih na osnovi papirja in lepenke. Poleg tega v skladu z Uredbo Komisije (EU) 2017/1000 (9) od 4. julija 2020 veljajo omejitve glede uporabe PFOA pri proizvodnji in dajanju na trg izdelkov, vključno z materiali in izdelki, namenjenimi za stik z živili. Zato je primerno dodatno raziskati razširjenost navedenih snovi v materialih, namenjenih za stik z živili.

                  (15)

                  Kovine in zlitine se uporabljajo v materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili, vključno s kuhinjsko in namizno posodo ter opremo za predelavo živil. Na ravni Unije je določenih več mejnih vrednosti specifične migracije za kovine, ki prehajajo iz polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, vendar informacije iz RASFF, ki temeljijo na ocenah tveganja ali nacionalni zakonodaji, kažejo na številne neskladnosti pri kovinski kuhinjski in namizni posodi. Ker so nevarnosti nekaterih kovin, kot sta svinec in kadmij, natančno opredeljene, je primerno nadzirati migracijo kovin v živila in izboljšati razumevanje razširjenosti migracije kovin, zlasti iz uvoženih materialov in izdelkov ter tradicionalnih in obrtnih proizvodov.

                  (16)

                  Za zagotavljanje splošne inertnosti in varnosti polimernih materialov, namenjenih za stik z živili, je določena mejna vrednost celotne migracije, ki omejuje prehajanje nehlapnih sestavin, vključno z delci, kot so mikrovlakna, v živila. Ker se konvencionalni polimerni materiali in izdelki zaradi okoljskih razlogov pospešeno nadomeščajo z drugimi, se za zmanjšanje vplivov na okolje kot polnila v kombinaciji s polimeri uporabljajo dodatki, pridobljeni iz naravnih virov. Da se preveri, ali se upoštevajo dobre proizvodne prakse in ali so polimerni materiali in izdelki, namenjeni za stik z živili, zadostno inertni, je primerno nadzirati celotno migracijo.

                  (17)

                  Da bi se zagotovila enotna uporaba tega priporočila ter bi se pri nadzoru pridobili zanesljivi in primerljivi rezultati, bi moral po potrebi državam članicam pri izvajanju tega priporočila pomagati referenčni laboratorij Evropske unije za materiale, namenjene za stik z živili.

                  (18)

                  Da bi bilo na voljo čim več informacij o razširjenosti snovi, ki prehajajo iz materialov, namenjenih za stik z živili, bi bilo treba poleg tega države članice spodbuditi k predložitvi novejših relevantnih podatkov, ki so bili pridobljeni pred začetkom veljavnosti tega priporočila. Za zagotovitev zanesljivosti navedenih rezultatov in njihove skladnosti z rezultati, pridobljenimi v okviru tega programa nadzora, bi bilo treba sporočiti samo rezultate, pridobljene ob upoštevanju ustreznih pravil o vzorčenju in analizi materialov, namenjenih za stik z živili, ter zakonodaje o uradnem nadzoru.

                  (19)

                  Glavni cilj tega priporočila je ugotoviti razširjenost snovi, ki prehajajo iz materialov in izdelkov, namenjenih za stik z živili, v živila, ali razširjenost snovi v materialih ali izdelkih, namenjenih za stik z živili; njegov namen ni prispevati k razumevanju ravni izpostavljenosti. Podatki bi se morali zato predložiti v enotni obliki, da se zagotovi njihovo dosledno usklajevanje in združevanje.

                  (20)

                  Kjer je to primerno, bi morali pristojni organi držav članic razmisliti o izvršilnih ukrepih v skladu z veljavno zakonodajo in postopki.

                  (21)

                  Informacije o razširjenosti navedenih snovi, zbrane na podlagi tega priporočila, bi bilo treba uporabiti za določitev, ali so potrebni morebitni prihodnji ukrepi, zlasti za zagotovitev visoke ravni varovanja zdravja ljudi in interesov potrošnikov. Tovrstni prihodnji ukrepi lahko vključujejo dodatne nadzorne ukrepe za snovi iz polimernih materialov, za katere obstajajo posebni ukrepi EU. Poleg tega rezultati lahko prispevajo k zbirki informacij, na podlagi katere bi se oblikovale prihodnje prednostne naloge v okviru ocene zakonodaje o materialih, namenjenih za stik z živili, zlasti za materiale, za katere ne obstajajo posebni ukrepi EU.

                  (22)

                  Ta usklajeni načrt nadzora brez poseganja v drug uradni nadzor izvajajo države članice v okviru svojih nacionalnih programov nadzora, kot je določeno v členu 3 Uredbe (ES) št. 882/2004 –

            SPREJELA NASLEDNJE PRIPOROČILO:

                  1.

                  Države članice bi morale izvajati usklajeni načrt nadzora materialov in izdelkov, namenjenih za stik z živili, kakor je navedeno v Prilogi k temu priporočilu. Kolikor je to mogoče, bi bilo treba upoštevati najnižje skupno število vzorcev, priporočeno v Prilogi.

                  2.

                  Države članice bi morale rezultate opravljenega uradnega nadzora sporočiti v skladu s Prilogo.

                  3.

                  Poleg tega bi morale države članice sporočiti rezultate kakršnega koli predhodnega nadzora, opravljenega v petih letih pred 1. januarjem 2019. Navedeni nadzor bi se moral nanašati na snovi v materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili, ki so zajete v tem priporočilu, ali snovi, ki prehajajo iz navedenih materialov in izdelkov, ter bi moral biti opravljen v skladu z ustrezno zakonodajo o materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili, in o uradnem nadzoru. Rezultate bi bilo treba sporočiti v skladu s Prilogo.

                  4.

                  V primeru neskladnosti bi morale države članice razmisliti o nadaljnjih izvršilnih ukrepih v skladu s členom 54 Uredbe (ES) št. 882/2004. Brez poseganja v druge zahteve glede poročanja Komisiji ni treba sporočiti tovrstnih izvršilnih ukrepov v okviru tega priporočila.

                  5.

                  To priporočilo je naslovljeno na države članice.

         V Bruslju, 15. maja 2019

               Za Komisijo

            Vytenis ANDRIUKAITIS

               Član Komisije

         (1)  UL L 165, 30.4.2004, str. 1.

         (2)  Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1935/2004 z dne 27. oktobra 2004 o materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili, in o razveljavitvi direktiv 80/590/EGS in 89/109/EGS (UL L 338, 13.11.2004, str. 4).

         (3)  Uredba Komisije (EU) št. 10/2011 z dne 14. januarja 2011 o polimernih materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili (UL L 12, 15.1.2011, str. 1).

         (4)  Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL L 31, 1.2.2002, str. 1).

         (5)  Uredba Komisije (EU) št. 284/2011 z dne 22. marca 2011 o posebnih pogojih in podrobnih postopkih za uvoz polimerne kuhinjske posode iz poliamida in melamina, ki je po poreklu ali je bila poslana iz Ljudske republike Kitajske in Kitajskega posebnega upravnega območja Hongkong (UL L 77, 23.3.2011, str. 25).

         (6)  Uredba Komisije (EU) 2015/174 z dne 5. februarja 2015 o spremembi in popravkih Uredbe (EU) št. 10/2011 o polimernih materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili (UL L 30, 6.2.2015, str. 2).

         (7)  Uredba Komisije (EU) 2018/213 z dne 12. februarja 2018 o uporabi bisfenola A v lakih in premazih, namenjenih za stik z živili, ter o spremembi Uredbe (EU) št. 10/2011 glede uporabe navedene snovi v polimernih materialih, namenjenih za stik z živili (UL L 41, 14.2.2018, str. 6).

         (8)  Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, 30.12.2006, str. 1).

         (9)  Uredba Komisije (EU) 2017/1000 z dne 13. junija 2017 o spremembi Priloge XVII k Uredbi (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) glede perfluorooktanojske kisline (PFOA), njenih soli in njej sorodnih snovi (UL L 150, 14.6.2017, str. 14).

         PRILOGA

            UKREPI IN PODROČJE UPORABE USKLAJENEGA NAČRTA NADZORA

         1.   Cilj

         Splošni cilj načrta nadzora je ugotoviti razširjenost snovi, ki prehajajo iz materialov, namenjenih za stik z živili, v živila, ali prisotnost snovi v materialih, namenjenih za stik z živili. Pristojni organi držav članic bi morali zato izvajati uradni nadzor, da se določi razširjenost na trgu Evropske unije, kar zadeva:

                     —

                     migracijo ciljnih snovi iz materialov, namenjenih za stik z živili,

                     —

                     ciljne snovi v materialih, namenjenih za stik z živili,

                     —

                     in celotno migracijo iz polimernih materialov, namenjenih za stik z živili.

               2.   Opis vzorcev in metodologija

         V spodnji preglednici so določene vrste materialov, namenjenih za stik z živili, ki bi jih bilo treba vzorčiti skupaj s snovmi, katerih migracijo iz navedenih materialov, namenjenih za stik z živili, bi bilo treba analizirati, razen pri fluoriranih spojinah, pri katerih bi bilo treba analizirati količino v materialu.
         Vzorčenje bi moralo vključevati točko uvoza materialov, namenjenih za stik z živili, iz tretjih držav, vendar bi morale države članice upoštevati nadzor, ki se že izvaja v skladu z Uredbo (EU) št. 284/2011. Države članice bi morale izvajati tudi nadzor trga, vključno z vzorčenjem na točkah prodaje na debelo in distribucije, da se omogoči dostop do zadostne velikosti vzorca določene partije ali serije in po potrebi olajšajo morebitni nadaljnji ukrepi.
         Analizo vzorcev bi morali opravljati laboratoriji, določeni v skladu s členom 12 Uredbe (ES) št. 882/2004, ki bi jih morali podpirati nacionalni referenčni laboratoriji v skladu s členom 33(2)(e) navedene uredbe. Na zahtevo nacionalnih referenčnih laboratorijev bi moral to priporočilo v skladu s členom 94(2)(a) Uredbe (EU) 2017/625 Evropskega parlamenta in Sveta (1) podpreti referenčni laboratorij Evropske unije.
         Če migracije ni mogoče določiti z uporabo živila ali simulanta, bi bilo treba razširjenost določiti v materialu in največjo migracijo v živilo oceniti z izračunom ali modeliranjem.

                     Snovi, ki se preskušajo

                     Material, namenjen za stik z živili, ki se vzorči

                     Primarni aromatski amini (PAA)

                     Plastična namizna in kuhinjska posoda ter potiskani materiali, namenjeni za stik z živili, vključno s papirjem in lepenko

                     Formaldehid in melamin

                     Plastična namizna in kuhinjska posoda, vključno z nekonvencionalno plastično namizno in kuhinjsko posodo, kot so lončki za kavo za ponovno uporabo, pri katerih se poleg plastičnih mas uporabljajo dodatki iz naravnih virov, kot je bambus

                     Fenol

                     Plastična kuhinjska in namizna posoda; lakirani ali prevlečeni materiali; potiskani embalažni materiali iz plastičnih mas, papirja in lepenke

                     Bisfenoli, vključno z BPA in BPS

                     Polikarbonatna plastika (BPA) in polietersulfonska plastika (BPS); prevlečena kovinska embalaža (npr. pločevinke, pokrovčki)

                     Ftalati in neftalatna mehčala

                     Polimerni materiali in izdelki, zlasti materiali in izdelki, pri proizvodnji katerih se uporablja polivinilklorid (PVC), kot so termoformirane plošče, pregibna in valjasta embalaža; zapirala in pokrovi

                     Fluorirane spojine

                     Materiali in izdelki na osnovi papirja in lepenke, vključno z materiali in izdelki, ki se uporabljajo za zavijanje hitre hrane, živil za dostavo in pekovskih izdelkov, ter vrečkami za pripravo pokovke v mikrovalovni pečici

                     Kovine

                     Keramična, emajlirana, steklasta in kovinska kuhinjska ter namizna posoda, vključno z obrtnimi in tradicionalno proizvedenimi materiali in izdelki

                     Celotna migracija

                     Nekonvencionalna plastična namizna in kuhinjska posoda, kot so lončki za kavo za ponovno uporabo, pri katerih se poleg plastičnih mas uporabljajo dodatki iz naravnih virov, kot je bambus

               3.   Število vzorcev

         V spodnji preglednici je navedeno okvirno priporočeno število vzorcev, ki se preskusijo v vsaki državi članici (tj. v državah članicah, ki sodelujejo) za namene tega usklajenega načrta nadzora.

                     Država članica

                     Priporočeno najnižje skupno število vzorcev

                     Belgija, Nemčija, Španija, Francija, Italija, Združeno kraljestvo

                     100

                     Češka, Ciper, Madžarska, Nizozemska, Poljska, Romunija

                     75

                     Danska, Irska, Grčija, Hrvaška, Litva, Avstrija, Portugalska, Švedska

                     50

                     Bolgarija, Estonija, Latvija, Luksemburg, Malta, Slovenija, Slovaška, Finska

                     25

               4.   Časovni okvir nadzora

         Nadzor bi bilo treba izvajati od 1. junija 2019 do 31. decembra 2019.
         5.   Poročanje

         Rezultate bi bilo treba Komisiji v enotni obliki sporočiti do 29. februarja 2020.

            (1)  Uredba (EU) 2017/625 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2017 o izvajanju uradnega nadzora in drugih uradnih dejavnosti, da se zagotovi uporaba zakonodaje o živilih in krmi, pravil o zdravju in dobrobiti živali ter zdravju rastlin in fitofarmacevtskih sredstvih, ter o spremembi uredb (ES) št. 999/2001, (ES) št. 396/2005, (ES) št. 1069/2009, (ES) št. 1107/2009, (EU) št. 1151/2012, (EU) št. 652/2014, (EU) 2016/429 in (EU) 2016/2031 Evropskega parlamenta in Sveta, uredb Sveta (ES) št. 1/2005 in (ES) št. 1099/2009 ter direktiv Sveta 98/58/ES, 1999/74/ES, 2007/43/ES, 2008/119/ES in 2008/120/ES ter razveljavitvi uredb (ES) št. 854/2004 in (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Sveta 89/608/EGS, 89/662/EGS, 90/425/EGS, 91/496/EGS, 96/23/ES, 96/93/ES in 97/78/ES ter sklepa Sveta 92/438/EGS (Uredba o uradnem nadzoru) (UL L 95, 7.4.2017, str. 1).