Dôležité právne oznámenie

|

52007SC0291

Odporúčanie stanovisko Rady v súlade s prvým odsekom článku 9 nariadenia Rady (ES) č. 1466/97 zo 7. júla 1997 ku konvergenčnému programu Bulharska na roky 2006 – 2009  /* SEK/2007/0290 v konečnom znení */

	[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |Brusel, 7.3.2007SEK(2007) 291 v konečnom zneníOdporúčanieSTANOVISKO RADYv súlade s tretím odsekom článku 9 nariadenia Rady (ES) č. 1466/97 zo 7. júla 1997 k aktualizovanému konvergenčnému programu Lotyšska na roky 2006 – 2009(predložená Komisiou)DÔVODOVÁ SPRÁVAVšeobecné súvislostiPakt stability a rastu, ktorý nadobudol platnosť 1. júla 1998, je založený na dosiahnutí cieľa zdravých verejných financií ako prostriedku posilňovania podmienok cenovej stability a silného udržateľného rastu smerujúceho k vytváraniu pracovných miest. V reforme paktu z roku 2005 sa mu priznáva užitočnosť pri upevňovaní fiškálnej disciplíny, požaduje sa však posilnenie jeho účinnosti a hospodárskych základov, ako aj zabezpečenie dlhodobej udržateľnosti verejných financií.V nariadení Rady (ES) č. 1466/97 o posilnení dohľadu nad stavmi rozpočtov a o dohľade nad hospodárskymi politikami a ich koordinácii[1], ktoré je súčasťou paktu stability a rastu, sa stanovuje, že členské štáty musia Rade a Komisii predložiť programy stability alebo konvergenčné programy a ich ročné aktualizácie (členské štáty, ktoré už prijali jednotnú menu, predkladajú (aktualizované) programy stability a členské štáty, ktoré zatiaľ jednotnú menu neprijali, predkladajú (aktualizované) konvergenčné programy). Prvý konvergenčný program Lotyšska bol predložený v máji 2004. Rada k nemu v súlade s nariadením predložila stanovisko 5. júla 2004 na základe odporúčania Komisie a po porade s Hospodárskym a finančným výborom. Aktualizované programy stability a konvergenčné programy v súlade s týmto postupom hodnotí Komisia a skúma uvedený výbor, pričom ich môže skúmať aj Rada.KONTEXT HODNOTENIA AKTUALIZOVANÉHO PROGRAMUKomisia preskúmala najnovšiu aktualizáciu konvergenčného programu Lotyšska predloženú 12. januára 2007 a prijala k nej odporúčanie pre stanovisko Rady (pozri tabuľku s hlavnými bodmi zahrnutými v hodnotení).S cieľom vymedziť kontext, v ktorom sa hodnotí rozpočtová stratégia v aktualizovanom konvergenčnom programe, obsahujú nasledujúce odseky prehľad o:1.  výsledkoch v hospodárskej a rozpočtovej oblasti za posledných desať rokov;2.  najnovšom hodnotení situácie krajiny v rámci preventívnej časti paktu stability a rastu (zhrnutie stanoviska Rady k predchádzajúcej aktualizácii konvergenčného programu) a3.  hodnotení národného programu reforiem z októbra 2006 Komisiou.Súčasné výsledky v hospodárskej a rozpočtovej oblastiLotyšsko je približujúcou sa krajinou, ktorá prechádza štrukturálnou transformáciou, s veľmi vysokým hospodárskym rastom, a ktorá dosiahla výrazný pokrok pri zmenšovaní rozdielu oproti EÚ – 25 z hľadiska výšky príjmov na hlavu. Čelí pomerne vysokej inflácii, ktorá odráža konvergenčný proces, nepružnosť trhov výrobných faktorov a výrobkov a v poslednom čase stále zjavnejšie prehriatie. Nezamestnanosť za znížila (hoci jej úroveň je v niektorých regiónoch stále vysoká) a v kľúčových sektoroch sa zaznamenal nedostatok pracovných síl. Zapojenie sa do trhu práce je nízke. Spojenie tlaku dopytu a obmedzenej ponuky pracovnej sily, prehĺbenej značným vysťahovalectvom a postupne klesajúcim počtom obyvateľstva v produktívnom veku, viedlo k tlaku na zvýšenie miezd. V dôsledku toho, hoci sa produktivita práce zvyšuje, jednotkové náklady práce rastú rýchlejšie ako v prípade hlavných obchodných partnerov Lotyšska, čo oslabuje konkurencieschopnosť. Vysoké deficity v obchode s tovarom sú iba čiastočne vyrovnané prebytkami v službách. Dôvodom vonkajšieho deficitu je štrukturálna medzera medzi úsporami a investíciami súkromného sektora: rastúce úspory súkromného sektora boli prevážené vyššími a rýchlejšie rastúcimi investíciami súkromného sektora. Vysoké nerovnováhy platobnej bilancie naznačujú spoliehanie sa na prílev finančných prostriedkov v rovnakej výške, najmä formou bankových úverov, a ich rozsah viedol k nárastu pomeru hrubého vonkajšieho dlhu k HDP na veľmi vysokú úroveň. Vzhľadom na nízky pomer verejného dlhu a pomerne vysoký potenciálny dlhodobý rast sa verejné financie v Lotyšsku zdajú z hľadiska dlhodobej udržateľnosti zdravé. Z pohľadu makrofinančnej stability, hoci nominálne deficity verejných financií zostali v posledných rokoch na nízkej úrovni, zakrývajú však značné injekcie na podporu dopytu prostredníctvom výdavkov financovaných z finančných prostriedkov EÚ a v súvislosti so zjavným prehriatím predstavuje východisková procyklická fiškálna pozícia veľké obavy.Hodnotenie v stanovisku Rady k predchádzajúcemu programuRada 14. februára 2006 prijala stanovisko k predchádzajúcej aktualizácii konvergenčného programu na obdobie rokov 2005 – 2008. Vzhľadom na „potrebu zabezpečiť udržateľnú konvergenciu okrem iného prostredníctvom zníženia nerovnováhy platobnej bilancie a regulácie inflácie Rada vyzvala Lotyšsko, aby zvážilo dosiahnutie rozpočtových pozícií, ktoré by boli ambicióznejšie, ako v súčasnosti plánuje, a to najmä urýchleným dosiahnutím strednodobého cieľa stanoveného v programe, jeho udržaním počas celého programového obdobia a vyhnutím sa procyklickej fiškálnej politike v „priaznivom hospodárskom období““.Hodnotenie národného programu reforiem z októbra 2006 KomisiouVykonávacia správa národného programu reforiem Lotyšska vypracovaná v rámci obnovenej lisabonskej stratégie rastu a zamestnanosti bola predložená 17. októbra 2006. V lotyšskom národnom programe reforiem sú označené ako hlavné výzvy/priority: zabezpečenie makroekonomickej stability, podpora poznatkov a inovácií, vytvorenie priaznivého a atraktívneho prostredia pre investície a prácu, zvyšovanie zamestnanosti a zlepšovanie vzdelávnia a odbornej prípravy.V hodnotení programu Komisiou (prijatom ako súčasť výročnej správy o dosiahnutom pokroku z decembra 2006 [2] ) sa ukázalo, že Lotyšsko napreduje v implementácii svojho národného programu reforiem, najmä v mikroekonomickej oblasti a v oblasti zamestnanosti. Politické reakcie na riešenie kľúčových makroekonomických problémov však nie sú komplexné.Tabuľka: Hlavné body hodnotenia V zmysle článku 5 ods. 1 (pre programy stability) a článku 9 ods. 1 (pre konvergenčné programy) nariadenia Rady (ES) č. 1466/97 sa hodnotenie týka týchto bodov: či sú hospodárske predpoklady, na ktorých je program založený, pravdepodobné, strednodobý rozpočtový cieľ predložený členským štátom a či je postup úpravy smerom k jeho dosiahnutiu vhodný, či sú prijímané a/alebo navrhované opatrenia na dodržiavanie postupu úpravy dostatočné na dosiahnutie strednodobého cieľa v rámci cyklu, či pri hodnotení postupu úpravy smerom k strednodobému cieľu je snaha o úpravu vyššia v priaznivom hospodárskom období, pričom snaha môže byť nižšia v nepriaznivom hospodárskom období a či sa v prípade členských štátov eurozóny a ERM II členský štát usiluje o ročné zlepšenie cyklicky upraveného salda bez jednorazových a iných dočasných opatrení o 0,5 % HDP ako štandardnej hodnoty na splnenie strednodobého cieľa, pri definovaní postupu úpravy smerom k strednodobému cieľu (pre členské štáty, ktoré ho ešte nedosiahli) alebo pri umožnení dočasného odchýlenia od strednodobého cieľa (pre členské štáty, ktoré ho už dosiahli), zavedenie významných štrukturálnych reforiem, ktoré majú priamy dlhodobý účinok na úsporu nákladov (vrátane zvýšenia potenciálneho rastu), a preto aj preukázateľný vplyv na dlhodobú udržateľnosť verejných financií (pod podmienkou, že sa zachová primeraná bezpečnostná rezerva vo vzťahu k referenčnej hodnote 3 % HDP a že sa očakáva, že sa rozpočtová pozícia vráti k strednodobému cieľu v rámci programového obdobia), s osobitnou pozornosťou venovanou dôchodkovým reformám, ktoré zavádzajú viacpilierový systém s povinným, plne financovaným pilierom, či sú hospodárske politiky členského štátu v súlade so všeobecnými usmerneniami hospodárskej politiky. Pravdepodobnosť makroekonomických predpokladov programu sa hodnotí na základe predpovede útvarov Komisie z jesene 2006 spolu s využitím spoločne dohodnutej metodiky na odhad potenciálneho produktu a cyklicky upravených sáld. Hodnotenie súladu so všeobecnými usmerneniami hospodárskej politiky sa vykonáva na podklade všeobecných usmernení hospodárskej politiky v oblasti verejných financií uvedených v integrovaných usmerneniach na obdobie rokov 2005 – 2008. V hodnotení sa takisto skúma: vývoj pomeru dlhu a výhľad pre dlhodobú udržateľnosť verejných financií, ktorým by sa mala venovať „dostatočná pozornosť pri dohľade nad rozpočtovou pozíciou“ podľa správy Rady z 20. marca 2005 o „Zlepšení vykonávania paktu stability a rastu“. V oznámení Komisie z 12. októbra 2006 sa stanovuje prístup k hodnoteniu dlhodobej udržateľnosti[3], stupeň integrácie s národným programom reforiem predloženým členskými štátmi v kontexte lisabonskej stratégie rastu a zamestnanosti. Rada ECOFIN vo svojom sprievodnom liste o všeobecných usmerneniach hospodárskej politiky na obdobie rokov 2005 – 2008 zo 7. júna 2005 určenom Európskej rade uviedla, že národné programy reforiem by mali byť v súlade s programami stability a s konvergenčnými programami, súlad s kódexom správania[4], v ktorom sa okrem iného stanovuje aj spoločná štruktúra a súbor tabuliek údajov pre programy stability a konvergenčné programy. |-  OdporúčanieSTANOVISKO RADYv súlade s tretím odsekom článku 9 nariadenia Rady (ES) č. 1466/97 zo 7. júla 1997 k aktualizovanému konvergenčnému programu Lotyšska na roky 2006 – 2009RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,so zreteľom na nariadenie Rady (ES) č. 1466/97 zo 7. júla 1997 o posilnení dohľadu nad stavmi rozpočtov a o dohľade nad hospodárskymi politikami a ich koordinácii[5], a najmä na jeho článok 9 ods. 3,so zreteľom na odporúčanie Komisie,po porade s Hospodárskym a finančným výborom,PREDLOŽILA TOTO STANOVISKO:4.  Rada [27. marca 2007] preskúmala aktualizovaný konvergenčný program Lotyšska, ktorý sa vzťahuje na obdobie rokov 2006 až 2009[6].5.  Makroekonomický scenár, z ktorého program vychádza, predpokladá mierne spomalenie hospodárstva so spomalením rastu reálneho HDP z 11,5 % HDP v roku 2006 na priemernú úroveň 8 % počas zostávajúceho programového obdobia. Na základe v súčasnosti dostupných informácií sa zdá, že tento scenár vychádza z pravdepodobných predpokladov rastu. Napriek tomu je dosť pravdepodobné, že makroekonomický vývoj bude vzhľadom na rozsiahlu nerovnováhu platobnej bilancie a prehriatie lotyšského hospodárstva omnoho menej priaznivý. Prognózy programu týkajúce sa inflácie sa zdajú byť podhodnotené.6.  V predpovedi útvarov Komisie z jesene 2006 sa deficit verejných financií v roku 2006 odhaduje na 1,0 % HDP oproti cieľovej úrovni 1,5 % HDP stanovenej v predchádzajúcej aktualizácii konvergenčného programu. V aktualizovanom programe sa deficit odhaduje na úrovni 0,4 % HDP, ktorý je pravdepodobný vzhľadom na vyššie ako očakávané príjmy i napriek vplyvu zmien a doplnení rozpočtu prijatých v októbri 2006, ktoré zvýšili výdavky o približne 1,5 % HDP.7.  Hlavným cieľom strednodobej rozpočtovej stratégie je postupné zlepšenie fiškálneho výhľadu a dosiahnutie vyváženého rozpočtu do roku 2010. Tento cieľ si po zhoršení v rokoch 2006 a 2007 o takmer 1,5 percentuálneho bodu HDP vyžiada značné konsolidačné úsilie. Predpokladaná úprava v rokoch 2008 a 2009 je v prípade celkového a primárneho salda takmer rovnaká, a to 0,4 a 0,5 percentuálneho bodu HDP. V porovnaní s predchádzajúcou aktualizáciou sú plánované rozpočtové ciele tvrdšie, úprava sa však naďalej plánuje na koniec programového obdobia i napriek priaznivejšiemu makroekonomickému scenáru. Po výraznom uvoľnení pomeru výdavkov k HDP v roku 2007 sa v programe v období rokov 2008 – 2009 predpokladá konsolidácia rozpočtu zvýšením pomeru príjmov k HDP každoročne o 0,4 percentuálneho bodu pri udržaní celkovo nezmeneného pomeru výdavkov k HDP. Plánuje sa, že pomer príjmov k HDP sa zvýši výhradne v dôsledku vyšších „ostatných“ príjmov, ktoré predstavujú vyšší prílev finančných prostriedkov EÚ. V dôsledku toho rastie pomer výdavkov na tvorbu hrubého fixného kapitálu, ktorý sa po roku 2007 vo veľkej miere vyrovná poklesom „ostatných“ výdavkov (medzi ktoré sa v programe zahŕňa časť spotrebných výdavkov) o 0,75 percentuálneho bodu v roku 2008 a sociálnych transferov o 0,5 percentuálneho bodu v roku 2009.8.  Štrukturálne saldo (t. j. cyklicky upravené saldo bez jednorazových a iných dočasných opatrení), vypočítané podľa spoločne dohodnutej metodiky, sa má podľa plánu zhoršiť z deficitu na úrovni 1 % HDP v roku 2006 na deficit vo výške 1,75 % HDP v roku 2007 a do roku 2009 sa má zlepšiť na prebytok vo výške 0,25 % HDP. Rovnako ako v predchádzajúcej aktualizácii je strednodobým cieľom pre rozpočtovú pozíciu uvedeným v programe štrukturálny deficit na úrovni 1 % HDP, ktorý sa v programe plánuje dosiahnuť okolo roku 2008. Keďže strednodobý cieľ je náročnejší ako minimálna štandardná hodnota (odhadovaný deficit sú približne 2 % HDP), jeho dosiahnutie by malo splniť cieľ zabezpečenia bezpečnostnej rezervy proti vzniku nadmerného deficitu. Tento strednodobý cieľ sa nachádza v rozpätí stanovenom pre členské štáty eurozóny a ERM II v pakte stability a rastu a v kódexe správania a primerane odráža pomer dlhu a priemerný potenciálny dlhodobý rast.9.  Riziká pre rozpočtové prognózy v programe sa zdajú byť v roku 2007 vo všeobecnosti vyvážené, od roku 2008 by však rozpočtové výsledky mohli byť horšie, ako sa v programe plánuje, v dôsledku rizík pre makroekonomický scenár. Rozpočtová stratégia sa spolieha na nárast pomeru príjmov k HDP a na pokles pomeru sociálnych transferov a „ostatných výdavkov“ (medzi ktoré sa v programe zahŕňa časť spotrebných výdavkov) k HDP, čo by sa mohlo viac konkretizovať vzhľadom na to, že podľa aktualizácie sa od roku 2008 plánuje zavedenie formálneho strednodobého rámca pre plánovanie a kontrolu verejných financií.10.  V zmysle hodnotenia rizika nemusí rozpočtová stratégia v programe postačovať na zabezpečenie dosiahnutia strednodobého cieľa do roku 2008, ako sa predpokladá v programe. Zdá sa však, že poskytuje dostatočnú bezpečnostnú rezervu proti prekročeniu hraničnej hodnoty deficitu na úrovni 3 % HDP pri bežných makroekonomických výkyvoch počas programového obdobia. S výnimkou roku 2007 je tempo úpravy smerom k strednodobému cieľu naznačené v programe vo všeobecnosti v súlade s paktom stability a rastu, v ktorom sa uvádza, že úprava by mala byť vyššia v priaznivom hospodárskom období a mohla by byť nižšia v nepriaznivom hospodárskom období. Napriek tomu je rok 2007 zjavne rokom odklonenia sa od strednodobého cieľa v priaznivom hospodárskom období, čo nie je v súlade s paktom stability a rastu. Silnejšia štrukturálna úprava na začiatku programového obdobia by bola vhodná na podporu stabilného makroekonomického konvergenčného procesu a zmiernenie rizík spojených s nevyváženým hospodárskym rastom.11.  Podľa paktu stability a rastu by sa pri definovaní postupu úpravy smerom k strednodobému cieľu mali vziať do úvahy „významné štrukturálne reformy“ s preukázateľným vplyvom na dlhodobú udržateľnosť verejných financií. Strednodobá rozpočtová stratégia naznačená v programe zahŕňa dočasné odklonenie sa od postupu úpravy smerom k strednodobému cieľu v roku 2007. V programe sa poznamenáva, že prebiehajúca dôchodková reforma postupne zníži príspevky sociálneho zabezpečenia v salde verejných financií a že príspevok na dôchodkový systém druhého piliera sa zvýši z 0,4 % HDP v roku 2006 na 1,7 % HDP do roku 2009. S prihliadnutím na vplyv postupnej implementácie dôchodkovej reformy by sa štrukturálne saldo podľa predpokladov v programe v roku 2007 zhoršilo o 0,5 % HDP a následne zlepšilo o 1,5 % v roku 2008 a 1,25 % v roku 2009. Hoci čisté náklady na dôchodkovú reformu možno vziať do úvahy pri hodnotení postupu úpravy k strednodobému cieľu, úprava v roku 2007, aj pri zohľadnení týchto nákladov, nie je v súlade s paktom. Na druhej strane, reforma zdravotníctva a verejné investičné projekty uvedené v programe sa nemôžu považovať za štrukturálne reformy, na ktorých by sa dočasné odchýlenie mohlo založiť, keďže tieto opatrenia nie sú v programe dostatočne podrobne rozpísané a nie je preukázaný ich podstatný pozitívny vplyv na dlhodobú udržateľnosť verejných financií.12.  Odhaduje sa, že hrubý verejný dlh v roku 2006 dosiahol 10,7 % HDP, čo je výrazne pod referenčnou hodnotou 60 % HDP stanovenou v zmluve. V programe sa plánuje, že pomer dlhu počas programového obdobia klesne o 1,3 percentuálneho bodu a v roku 2009 dosiahne úroveň 9,4 % HDP.13.  Dlhodobý vplyv starnutia obyvateľstva na rozpočet v Lotyšsku je nižší ako priemerná úroveň EÚ, pričom sa plánuje, že výdavky súvisiace s vekom, ako podiel na HDP, počas nadchádzajúcich desaťročí klesnú v dôsledku vplyvu reformy dôchodkového systému, ktorá znižuje výdavky. Súčasná úroveň hrubého dlhu v Lotyšsku je veľmi nízka a zlepšenie štrukturálnej rozpočtovej pozície, ako sa plánuje v aktualizácii konvergenčného programu, by prispelo k zmierneniu rizík pre dlhodobú udržateľnosť verejných financií. Celkovo sa zdá, že pre Lotyšsko platí v súvislosti s udržateľnosťou verejných financií nízke riziko.14.  Konvergenčný program obsahuje kvalitatívne hodnotenie celkového vplyvu vykonávacej správy národného programu reforiem z októbra 2006 v rámci strednodobej fiškálnej stratégie. Okrem toho poskytuje určité informácie o priamych rozpočtových nákladoch alebo úsporách týkajúcich sa hlavných reforiem navrhnutých v národnom programe reforiem a jeho rozpočtové prognózy výslovne zohľadňujú dôsledky akcií uvedených v národnom programe reforiem na verejné financie. Opatrenia v oblasti verejných financií predpokladané v konvergenčnom programe sa zdajú byť v súlade s opatreniami stanovenými v národnom programe reforiem. Obidva programy predpokladajú najmä podstatný nárast verejných investícií, pričom v konvergenčnom programe sa ďalej stanovujú opatrenia, ktoré sa majú implementovať s cieľom zlepšiť inštitucionálne prvky verejných financií, vrátane zavedenia viacročného rozpočtového rámca.15.  Rozpočtová stratégia v programe je iba čiastočne v súlade so všeobecnými usmerneniami hospodárskej politiky zahrnutými v integrovaných usmerneniach na obdobie rokov 2005 – 2008. Predovšetkým plánovaná fiškálna pozícia neprispieva primeraným spôsobom k podpore vyššej udržateľnosti zahraničného účtu.16.  Pokiaľ ide o požiadavky na údaje stanovené v kódexe správania pre programy stability a konvergenčné programy, program poskytuje všetky povinné a väčšinu nepovinných údajov[7]. V štandardnej tabuľke 2 sú však určité rozdiely.Celkový záver je taký, že zhoršenie rozpočtovej pozície v roku 2007 nie je v súlade s obozretnou fiškálnou politikou zameranou na zabezpečenie udržateľnej konvergencie vrátane zníženia nerovnováhy platobnej bilancie a obmedzenia inflácie. V ďalších rokoch sa v programe predpokladá pokrok smerom k strednodobému cieľu v súvislosti s predpokladmi silného rastu, rozpočtové ciele však nie sú ambiciózne a existuje riziko v súvislosti s ich dosiahnutím od roku 2008.V zmysle uvedeného hodnotenia sa Lotyšsko vyzýva, aby:(i) znížilo riziká spojené s makroekonomickou nestabilitou dosiahnutím výrazne lepšieho rozpočtového cieľa na rok 2007 a čo najrýchlejším prijatím opatrení – v rámci širšej reformnej stratégie – vedúcich k ďalšej konsolidácii v rokoch nasledujúcich po dosiahnutí strednodobého cieľa;(ii) vytvorilo jasnejší a záväznejší strednodobý rámec pre plánovanie a kontrolu verejných financií.  Porovnanie kľúčových makroekonomických a rozpočtových prognóz2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reálny HDP (zmena v %) | KP jan. 2007 | 10,2 | 11,5 | 9,0 | 7,5 | 7,5 |KOM nov. 2006 | 10,2 | 11,0 | 8,9 | 8,0 | neuv. |KP nov. 2005 | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 | neuv. |Inflácia HISC (%) | KP jan. 2007 | 6,9 | 6,6 | 6,4 | 5,2 | 4,2 |KOM nov. 2006 | 6,9 | 6,7 | 5,8 | 5,4 | neuv. |KP nov. 2005 | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 | neuv. |Produkčná medzera (% potenciálneho HDP) | KP jan. 20071 | 0,0 | 1,8 | 1,3 | -0,5 | -2,0 |KOM nov. 20065 | -0,2 | 1,1 | 0,4 | -1,0 | neuv. |KP nov. 20051 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 | neuv. |Saldo verejných financií6 (% HDP) | KP jan. 2007 | 0,1 | -0,4 | -1,3 | -0,9 | -0,4 |KOM nov. 2006 | 0,1 | -1,0 | -1,2 | -1,2 | neuv. |KP nov. 2005 | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 | neuv. |Primárne saldo6 (% HDP) | KP jan. 2007 | 0,7 | 0,2 | -0,8 | -0,4 | 0,1 |KOM nov. 2006 | 0,7 | -0,4 | -0,7 | -0,7 | neuv. |KP nov. 2005 | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | neuv. |Cyklicky upravené saldo6 (% HDP) | KP jan. 20071 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |KOM nov. 2006 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | neuv. |KP nov. 20051 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | neuv. |Štrukturálne saldo2,6 (% HDP) | KP jan. 20073 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |KOM nov. 20064 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | neuv. |KP nov. 2005 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | neuv. |Hrubý verejný dlh (% HDP) | KP jan. 2007 | 12,1 | 10,7 | 10,5 | 10,6 | 9,4 |KOM nov. 2006 | 12,1 | 11,1 | 10,6 | 10,3 | neuv. |KP nov. 2005 | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 | neuv. |Poznámky: 1 Výpočty útvarov Komisie na základe informácií v programe. 2 Cyklicky upravené saldo (ako v predchádzajúcich riadkoch) bez jednorazových a iných dočasných opatrení. 3 V programe nie sú žiadne jednorazové a iné dočasné opatrenia. 4 V predpovedi útvarov Komisie z jesene 2006 nie sú žiadne jednorazové a iné dočasné opatrenia. 5 Založené na odhadovanom potenciálnom raste 9,3 %, 9,6 %, 9,6 % resp. 9,5 % v období rokov 2005 – 2008. 6 Čisté náklady na prebiehajúcu dôchodkovú reformu (zavedenie druhého piliera) sú zahrnuté do deficitu. Náklady sa odhadujú na úrovni 0,3 % HDP v roku 2005, 0,4 % HDP v roku 2006, 0,6 % HDP v roku 2007, 1,3 % HDP v roku 2008 a 1,5 % HDP v roku 2009. Medziročná zmena štrukturálneho salda predpokladaná v programe by s prihliadnutím na vplyv postupnej implementácie dôchodkovej reformy predstavovala zhoršenie vo výške 0,6 % HDP v roku 2007 a zlepšenie 1,6 % HDP v roku 2008 a 1,2 % HDP v roku 2009. Zdroj: Konvergenčný program (KP), Ekonomické predpovede útvarov Komisie z jesene 2006 (KOM), Výpočty útvarov Komisie. |[1] Ú. v. ES L 209, 2.8.1997, s. 1. Nariadenie zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 1055/2005 (Ú. v. EÚ L 174, 7.7.2005, s. 1). Všetky dokumenty uvedené v tomto texte možno nájsť na tejto internetovej stránke: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Oznámenie Komisie pre jarné zasadnutie Európskej rady, „Implementácia obnovenej lisabonskej stratégie rastu a zamestnanosti – rok výsledkov“, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Oznámenie Komisie Rade a Európskemu parlamentu, „Dlhodobá udržateľnosť verejných financií v EÚ“, 12.10.2006, KOM(2006) 574, a Európska komisia, Generálne riaditeľstvo pre hospodárske a finančné záležitosti (2006), „Dlhodobá udržateľnosť verejných financií v Európskej únii“, European Economy č. 4/2006.[4] „Špecifikácie vykonávania paktu stability a rastu a usmernenia k forme a obsahu programov stability a konvergenčných programov“, schválené Radou ECOFIN z 11. októbra 2005.[5] Ú. v. ES L 209, 2.8.1997, s. 1. Nariadenie zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 1055/2005 (Ú. v. EÚ L 174, 7.7.2005, s. 1). Dokumenty uvedené v tomto texte možno nájsť na tejto internetovej stránke:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[6] V dôsledku vytvorenia novej vlády v novembri 2006 po všeobecných voľbách v októbri 2006 bola aktualizácia predložená šesť týždňov po termíne stanovenom v kódexe správania na 1. december.[7] Chýbajú najmä údaje o zložkách kapitálového vyrovnania a niektoré prvky tabuľky týkajúcej sa dlhodobej udržateľnosti verejných financií.


title: Odporúčanie Komisie (EÚ) 2016/1318 z 29. júla 2016 o usmerneniach týkajúcich sa podpory budov s takmer nulovou spotrebou energie a najlepších postupov na zabezpečenie toho, aby všetky nové budovy boli do roku 2020 budovami s takmer nulovou spotrebou energie

text:
               2.8.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 208/46

         ODPORÚČANIE KOMISIE (EÚ) 2016/1318
   z 29. júla 2016
   o usmerneniach týkajúcich sa podpory budov s takmer nulovou spotrebou energie a najlepších postupov na zabezpečenie toho, aby všetky nové budovy boli do roku 2020 budovami s takmer nulovou spotrebou energie
   EURÓPSKA KOMISIA,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 292,
   keďže:

               (1)

               Budovy majú kľúčový význam pre politiku energetickej efektívnosti EÚ, keďže na ne pripadá takmer 40 % (1) konečnej spotreby energie.

               (2)

               Význam sektora budov pre zvýšenie energetickej efektívnosti zdôraznila Európska komisia v oznámení s názvom Energetická efektívnosť a jej prínos k energetickej bezpečnosti v rámci politík v oblasti klímy a energie do roku 2030 (2) a vo svojom oznámení s názvom Rámcová stratégia odolnej energetickej únie s výhľadovou politikou v oblasti zmeny klímy (3).

               (3)

               Prvoradou prioritou pri vytváraní energetickej únie je úplná implementácia a presadzovanie existujúcej legislatívy v odvetví energetiky.

               (4)

               Smernica o energetickej hospodárnosti budov je hlavným právnym nástrojom, ktorý upravuje otázku energetickej hospodárnosti budov v súvislosti s cieľmi energetickej efektívnosti do roku 2020.

               (5)

               V článku 9 smernice sa stanovuje osobitný cieľ, aby do konca roka 2020 boli všetky nové budovy budovami s takmer nulovou alebo veľmi nízkou potrebou energie. Táto takmer nulová alebo veľmi nízka potreba energie by mala byť vo veľmi významnej miere pokrytá energiou z obnoviteľných zdrojov.

               (6)

               Aby sa zabezpečilo, že do 31. decembra 2020 budú mať všetky nové budovy takmer nulovú spotrebu energie, je potrebné vo vnútroštátnych právnych predpisoch transponovať požiadavky článku 9 ods. 1. Ten istý cieľ takmer nulovej spotreby, ale s kratšou lehotou do 31. decembra 2018 platí pre nové budovy, v ktorých sídlia a ktoré vlastnia verejné orgány. Tým by sa mal od konca roka 2020 vytvoriť transparentný vnútroštátny právny rámec pre hospodárske subjekty, pokiaľ ide o požiadavky na energetickú hospodárnosť nových budov.

               (7)

               Súbežne s požiadavkami na nové budovy sa v smernici od členských štátov vyžaduje, aby zaviedli podporné politiky na stimulovanie obnovy existujúceho fondu budov, aby budovy dosiahli úrovne takmer nulovej spotreby energie.

               (8)

               Komisia vydala správu Európskemu parlamentu a Rade s názvom Pokrok členských štátov na ceste k budovám s takmer nulovou spotrebou energie (4). V rámci povinnosti členských štátov podávať správy o tejto problematike sa získali ďalšie informácie.

               (9)

               Členské štáty postupne napredujú, ale mali by svoj pokrok urýchliť. Napriek tomu, že na vnútroštátnej úrovni sa zvýšili opatrenia na podporu rastu v sektore budov s takmer nulovou spotrebou energie, členské štáty by mali zintenzívniť svoje úsilie, aby zabezpečili, že všetky nové budovy budú v lehotách stanovených v smernici budovami s takmer nulovou spotrebou energie.

               (10)

               Smernica o energetickej hospodárnosti budov je v súčasnosti predmetom preskúmania. Zásady týkajúce sa budov s takmer nulovou spotrebou energie sú jedným z pilierov súčasnej smernice a počnúc rokom 2020 sa majú stať normou pre nové budovy. Preskúmaním sa posúdi, či budú potrebné dodatočné opatrenia na rok 2030. Vypracovanie nových politík a koncepcií by sa malo opierať o pevné základy. Je rozhodujúce, aby požiadavky na budovy s takmer nulovou spotrebou energie, ktoré sa majú splniť do roku 2020, boli v plnej miere implementované.

               (11)

               Túto potrebu potvrdzuje aj článok 9 ods. 4 smernice, v ktorom sa stanovuje, že Komisia môže členským štátom vydať odporúčanie týkajúce sa budov s takmer nulovou spotrebou energie,

         PRIJALA TOTO ODPORÚČANIE:

               1.

               Členské štáty by mali postupovať podľa usmernení uvedených v prílohe k tomuto odporúčaniu. Dodržiavanie týchto usmernení pomôže zabezpečiť, aby do 31. decembra 2020 všetky nové budovy boli budovami s takmer nulovou spotrebou energie, a členským štátom pomôže vypracovať národné plány zvýšenia počtu budov s takmer nulovou spotrebou energie.

               2.

               Toto odporúčanie sa uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie.

      V Bruseli 29. júla 2016

            Za Komisiu

         Miguel ARIAS CAÑETE

            člen Komisie

      (1)  Pozri dokument Európskej komisie Energetické, dopravné a environmentálne ukazovatele, vydanie z roku 2012. Na účely tohto odhadu sa spočítava konečná spotreba energie v sektoroch domácností a služieb. V tom je napríklad zahrnutá spotreba elektrickej energie v prípade spotrebičov, ale vylúčená spotreba energie v priemyselných budovách.

      (2)  SWD(2014) 255 final.

      (3)  Balík pre energetickú úniu, COM(2015) 80 final.

      (4)  COM(2013) 483 final/2.

      PRÍLOHA
      1.   ÚVOD
      Po zavedení požiadaviek na efektívnosť do vnútroštátnych stavebných poriadkov nové budovy už v súčasnosti vykazujú len polovičnú spotrebu energie ako typické budovy z 80. rokov 20. storočia.
      V smernici o energetickej hospodárnosti budov (ďalej len „smernica EPBD“) sa vyžaduje, aby členské štáty stanovili minimálne požiadavky na energetickú hospodárnosť novopostavených budov a existujúcich budov, ktoré sú vo fáze významnej obnovy. Okrem týchto minimálnych požiadaviek sa v smernici EPBD stanovuje jasná požiadavka, aby všetky nové budovy mali do konca desaťročia takmer nulové alebo veľmi nízke potreby energie a aby mohli byť označené ako budovy s takmer nulovou spotrebou energie. Existujúci fond budov je však starý a nehospodárny a jeho obnova postupuje pomaly. V súlade so smernicou EPBD by sa aj existujúci fond budov mal postupne zmeniť tak, aby zodpovedal podobným normám.
      Dôsledné vykonávanie a presadzovanie existujúcich právnych predpisov v oblasti energetiky sa považuje za prvú prioritu založenia energetickej únie (1). Dve kľúčové požiadavky existujúceho právneho rámca sú: zabezpečiť, aby do 31. decembra 2020 (o dva roky skôr v prípade verejných budov) všetky nové budovy boli budovami s takmer nulovou spotrebou energie, a podporiť premenu existujúceho fondu budov, aby zodpovedal štandardom budov s takmer nulovou spotrebou energie.
      2.   KONTEXT: USTANOVENIA SMERNICE EPBD TÝKAJÚCE SA BUDOV S TAKMER NULOVOU SPOTREBOU ENERGIE
      2.1.   Koncepcia budov s takmer nulovou spotrebou energie

      Podľa článku 2 ods. 2 smernice EPBD budova s takmer nulovou spotrebou energie „… znamená budovu s veľmi vysokou energetickou hospodárnosťou určenou v súlade s prílohou I. Požadované takmer nulové alebo veľmi malé množstvo energie by sa malo vo významnej miere pokryť energiou z obnoviteľných zdrojov vrátane energie z obnoviteľných zdrojov vyrobenej priamo na mieste alebo v blízkosti.“
      V prvej časti tohto vymedzenia pojmu sa energetická hospodárnosť uvádza ako určujúci prvok, na základe ktorého možno budovu považovať za „budovu s takmer nulovou spotrebou energie“. Táto energetická hospodárnosť musí byť veľmi vysoká a určená v súlade s prílohou I k smernici EPBD. V druhej časti vymedzenia pojmu sa uvádzajú hlavné zásady, ako dosiahnuť túto veľmi vysokú hospodárnosť, a to pokrytím výsledného malého množstva energie vo veľmi významnej miere energiou z obnoviteľných zdrojov.
      Koncepcia budov s takmer nulovou spotrebou energie je odrazom toho, že energia z obnoviteľných zdrojov a opatrenia na zvýšenie hospodárnosti sa navzájom dopĺňajú. Ak sa energia z obnoviteľných zdrojov vyrába priamo v budove, zníži sa čistá dodaná energia. V mnohých prípadoch energia z obnoviteľných zdrojov v mieste spotreby nebude stačiť na zníženie potrieb energie takmer na nulu bez ďalších opatrení na zvýšenie energetickej efektívnosti alebo bez významného zníženia faktorov primárnej energie v prípade obnoviteľných zdrojov energie mimo miesta spotreby. Vyššie a prísnejšie požiadavky na vysoko účinné budovy s takmer nulovou spotrebou energie preto budú takisto stimulovať zvýšené využívanie obnoviteľných zdrojov priamo v budovách a mali by viesť k úprave faktorov primárnej energie v prípade energetických nosičov s prihliadnutím na ich obsah energie z obnoviteľných zdrojov.
      Hoci sa v smernici EPBD rámcovo vymedzujú budovy s takmer nulovou spotrebou energie, jej podrobné uplatňovanie v praxi (napr. otázka, čo je „veľmi vysoká energetická hospodárnosť“ a aký bude odporúčaný významný prínos „energie z obnoviteľných zdrojov“) je v kompetencii členských štátov pri transpozícii článku 9 smernice do svojich vnútroštátnych právnych systémov.
      2.1.1.   Čo je energetická hospodárnosť „budovy s takmer nulovou spotrebou energie“?

      Energetická hospodárnosť sa vymedzuje (2) ako „… množstvo energie potrebnej na uspokojenie dopytu po energii súvisiaceho s bežným používaním budovy, ktoré zahŕňa okrem iného energiu použitú na vykurovanie, chladenie, vetranie, prípravu teplej vody a osvetlenie“. Delegované nariadenie Komisie (EÚ) č. 244/2012 (3) a jeho sprievodné usmernenia (4) poskytujú užitočný návod, ako vypočítať energetickú hospodárnosť budovy (5).
      Podľa bodu 3 prílohy I k nariadeniu sa výpočet energetickej hospodárnosti začína výpočtom konečnej potreby energie
          (6) na vykurovanie a chladenie a končí sa výpočtom čistej primárnej energie. Výpočet „smeruje“ od potreby budovy k zdroju (t. j. k primárnej energii).
      Podľa smernice EPBD môžu členské štáty používať vlastné národné faktory primárnej energie na transformáciu konečnej dodanej energie na primárnu energiu a na výpočet energetickej hospodárnosti budov.
      Spotreba primárnej energie sa musí počítať pomocou faktorov primárnej energie v závislosti od jednotlivých energetických nosičov (napr. elektrina, vykurovací olej, biomasa, diaľkové vykurovanie a chladenie). V usmerneniach sprevádzajúcich delegované nariadenie sa odporúča použiť rovnaký faktor primárnej energie 2,5 pre dodanú aj odvádzanú elektrinu.
      Energia vyrobená na mieste (spotrebovaná na mieste alebo odvádzaná) znižuje potrebu primárnej energie v súvislosti s dodanou energiou.
      Konečným cieľom výpočtu energetickej hospodárnosti je určiť celkovú ročnú energetickú spotrebu čistej primárnej energie, ktorá zodpovedá spotrebe energie na vykurovanie, chladenie, vetranie, prípravu teplej vody a osvetlenie. Táto ročná bilancia je v súlade so súčasným rámcom smernice EPBD. Zo štúdií však vyplýva, že výpočet energetickej bilancie v kratších časových intervaloch by mohol byť výhodnejší (napr. na účely sledovania denných a sezónnych vplyvov) (7).
      V súlade s článkom 4 ods. 1 sa v minimálnych požiadavkách musia zohľadniť všeobecné podmienky vnútorného prostredia, aby sa zamedzilo možným nepriaznivým vplyvom, ako je nedostatočné vetranie. S cieľom zabrániť zhoršeniu kvality vzduchu v interiéri, pohodlia a zdravotných podmienok v európskom fonde budov (8) by sa postupné sprísňovanie minimálnych požiadaviek na energetickú hospodárnosť vyplývajúce zo zavádzania budov s takmer nulovou spotrebou energie v celej Európe malo realizovať spolu s vhodnými stratégiami týkajúcimi sa vnútorného prostredia.
      Zo štúdií (9) podobne vyplýva, že nové a renovované budovy často nedosahujú plánovanú energetickú hospodárnosť. Mali by sa zaviesť mechanizmy na kalibráciu výpočtu energetickej hospodárnosti so skutočnou spotrebou energie.
      2.1.2.   Vzťah medzi nákladovo optimálnymi úrovňami a úrovňami budov s takmer nulovou spotrebou energie

      V smernici EPBD sa stanovuje porovnávací systém (zásada „nákladovej optimálnosti“), ktorého cieľom je usmerniť členské štáty pri stanovovaní požiadaviek na energetickú hospodárnosť vo vnútroštátnych alebo v regionálnych stavebných poriadkoch a pri ich pravidelnom preskúmaní. Podľa smernice EPBD sa prostredníctvom nákladovej optimálnosti (10) stanovuje minimálna úroveň ambícií pre obnovu budov, ako aj pre nové budovy.
      V súlade s nákladovo optimálnymi požiadavkami podľa článku 5 smernice sa vnútroštátne minimálne požiadavky na energetickú hospodárnosť majú preskúmavať každých päť rokov a majú sa sprísniť, ak budú výrazne menej ambiciózne ako vnútroštátne nákladovo optimálne úrovne.
      Metodika nákladovej optimálnosti umožňuje členským štátom vymedziť rozsah požiadaviek na budovy s takmer nulovou spotrebou energie v roku 2020. Na tento účel je potrebné posúdiť a porovnať rôzne opatrenia na zvýšenie energetickej efektívnosti a opatrenia v oblasti obnoviteľných zdrojov energie, a to samostatne aj v kombinácii, ako súčasť balíkov opatrení, ktoré sa majú uplatniť na referenčné budovy.
      V tejto súvislosti môžu členské štáty na vymedzenie a splnenie úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie použiť rôzne kombinácie opatrení týkajúcich sa tepelnej izolácie alebo iných opatrení na zvýšenie energetickej efektívnosti, zahrnutia vysokohospodárnych technických systémov budov a spotreby energie z obnoviteľných zdrojov na mieste (11). V rámci výpočtov nákladovej optimálnosti musia členské štáty preskúmať prínos každého z týchto troch typov opatrení.
      Členské štáty musia stanoviť faktory primárnej energie jednotlivých energetických nosičov. Tieto faktory primárnej energie môžu vychádzať z vnútroštátnych alebo regionálnych priemerných hodnôt alebo zo špecifických hodnôt. V týchto faktoroch by sa mal zohľadniť podiel energie z obnoviteľných zdrojov na energii dodanej do budovy vrátane energie z blízkych zdrojov s cieľom zabezpečiť rovnocenné postavenie obnoviteľných zdrojov energie na mieste spotreby a obnoviteľných zdrojov energie mimo miesta spotreby.
      Je dôležité si uvedomiť, že v prípade veľkého počtu nových budov sa koncepcia budov s takmer nulovou spotrebou energie začne uplatňovať od januára 2021 (v prípade nových verejných budov od januára 2019). V tom čase budú náklady na technológie pravdepodobne nižšie vzhľadom na rozvinutejšie trhy a väčšie objemy. Je teda pravdepodobné, že úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie budú zodpovedať nákladovo optimálnym úrovniam na rok 2020.
      Z dôkazov vyplýva, že spojenie existujúcich technológií týkajúcich sa úspor energie, energetickej efektívnosti a energií z obnoviteľných zdrojov je dostatočné na dosiahnutie vhodného cieľa v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie (12). Neboli zistené rozdiely v technológiách, ktoré by bolo potrebné prekonať do roku 2021. Z analýzy správ o nákladovej optimálnosti požadovaných podľa článku 5 smernice EPBD vyplýva, že je možné zabezpečiť bezproblémový prechod medzi nákladovo optimálnymi úrovňami a úrovňami budov s takmer nulovou spotrebou energie (13).
      Každý päťročný cyklus nákladovej optimálnosti predstavuje príležitosť začleniť prínosy v oblasti energetickej efektívnosti do vnútroštátnych stavebných poriadkov, keď sa osvedčia nové technológie, a zmeniť predpisy v oblasti energetickej hospodárnosti budov s cieľom zmenšiť rozdiely v porovnaní s nákladovo optimálnymi úrovňami. Po roku 2020 zásada nákladovej optimálnosti umožní priebežné zvyšovanie úrovne ambícií požiadaviek v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie na nové budovy, a to ako súčasť pravidelného preskúmania vnútroštátnych stavebných poriadkov pre nové aj existujúce budovy.
      2.1.3.   Aký je prínos obnoviteľných zdrojov energie?

      Mimoriadne dôležitým cieľom je začlenenie obnoviteľných zdrojov energie do zavádzania budov s takmer nulovou spotrebou energie na vnútroštátnej úrovni. V smernici Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES (14) o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie (ďalej len smernica OZE) sa vyžaduje, aby členské štáty vo svojich stavebných predpisoch a poriadkoch zaviedli vhodné opatrenia na zvyšovanie podielu všetkých druhov energie z obnoviteľných zdrojov v stavebníctve (15).
      Takéto opatrenia dopĺňajú požiadavky v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie uvedené v smernici EPBD. Ustanovenia smernice o energetickej hospodárnosti budov prirodzene stimulujú využívanie obnoviteľných zdrojov energie, najmä tých na mieste spotreby, pretože energia vyrobená priamo v budove znižuje objem primárnej energie spojený s dodanou energiou. Takto sú obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby vždy súčasťou výpočtu energetickej hospodárnosti budovy.
      Zatiaľ čo niektoré členské štáty požadujú podiel energie z obnoviteľných zdrojov na spotrebovanej primárnej energii alebo minimálny podiel energie z obnoviteľných zdrojov v kWh/(m2.rok), iné uplatňujú nepriamu požiadavku, napríklad nízku spotrebu primárnej energie z neobnoviteľných zdrojov, ktorú možno splniť iba vtedy, ak je energia z obnoviteľných zdrojov súčasťou koncepcie budovy (16). Táto flexibilita umožňuje prispôsobenie sa vnútroštátnym a miestnym podmienkam (typ budovy, klimatické podmienky, náklady na porovnateľné technológie obnoviteľných zdrojov energie a ich dostupnosť, optimálna kombinácia s opatreniami na strane dopytu, zastavanosť atď.). Medzi najčastejšie používané systémy energie z obnoviteľných zdrojov v budovách s takmer nulovou spotrebou energie patria zabudované solárne termálne a fotovoltaické systémy. Ďalšími obnoviteľnými zdrojmi energie používanými v týchto budovách sú: geotermálna energia (z tepelných čerpadiel na získavanie geotermálnej energie) a biomasa.
      Napríklad technológie výroby energie z obnoviteľných zdrojov, ako sú solárne termálne a fotovoltaické systémy, sú nákladovo efektívnejšie v stredomorských klimatických podmienkach (charakterizovaných vyšším slnečným žiarením) ako v iných klimatických podmienkach. Tieto technológie môžu preto v relatívnom vyjadrení vo vyššej miere prispieť k splneniu prísnejších požiadaviek na energetickú hospodárnosť.
      Pokiaľ ide o obnoviteľné zdroje energie mimo miesta spotreby vrátane tých v blízkom okolí, ako je diaľkové vykurovanie a chladenie (17), podiel energie z obnoviteľných zdrojov v mixe energetických nosičov (napríklad v elektrickej sieti, kde je energetickým nosičom elektrina) bude mať vplyv na energetickú hospodárnosť budovy prostredníctvom faktorov primárnej energie. Členské štáty využívajú túto flexibilitu, keďže vo všeobecnosti pozorujeme výrazne odlišné faktory primárnej energie pri jednotlivých energetických nosičoch, a najmä pri väčšine obnoviteľných zdrojov energie a technológiách (18).
      2.2.   Čo musia zahŕňať vnútroštátne uplatňované vymedzenia pojmov týkajúce sa budov s takmer nulovou spotrebou energie?

      Väčšina členských štátov (19) už používa ukazovateľ spotreby primárnej energie v kWh/(m2.rok) v súlade s prílohou I. Okrem toho členské štáty často zahŕňajú aj ďalšie parametre, ako je koeficient prestupu tepla prvkov obalovej konštrukcie budovy, čistá a konečná energia na vykurovanie a chladenie a emisie CO2.
      Približne 60 % členských štátov zakotvilo svoje podrobné uplatňovanie vymedzenia budov s takmer nulovou spotrebou energie v právnom dokumente (napríklad v stavebných predpisoch a energetických vyhláškach).
      Podrobné uplatňovanie vymedzenia budov s takmer nulovou spotrebou energie v praxi musí obsahovať číselný ukazovateľ spotreby primárnej energie vyjadrený v kWh/(m2.rok) (20). Toto podrobné uplatňovanie sa má zahrnúť do vnútroštátnych transpozičných opatrení alebo do národného plánu zvýšenia počtu budov s takmer nulovou spotrebou energie.
      2.3.   Nové budovy: harmonogram dosiahnutia cieľov v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie

      Podľa požiadaviek uvedených v článku 9 ods. 1 smernice EPBD členské štáty:
      „… zabezpečia, aby:

                  a)

                  do 31. decembra 2020 všetky nové budovy boli budovami s takmer nulovou spotrebou energie a

                  b)

                  po 31. decembri 2018 boli nové budovy, v ktorých sídlia a ktoré vlastnia verejné orgány, budovami s takmer nulovou spotrebou energie.“

            Vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa transponujú požiadavky článku 9 ods. 1, musia obsahovať ustanovenia, opatrenia alebo politiky s cieľom zabezpečiť, aby do 31. decembra 2020 všetky nové budovy boli budovami s takmer nulovou spotrebou energie. To isté platí pre nové budovy, v ktorých sídlia a ktoré vlastnia verejné orgány, a to aby do 31. decembra 2018 boli budovami s takmer nulovou spotrebou energie.
      Vzhľadom na prípravu vykonávania článku 9 ods. 1 mali národné plány zvýšenia počtu budov s takmer nulovou spotrebou energie zahŕňať okrem iného priebežné ciele zlepšenia energetickej hospodárnosti nových budov do roku 2015. Tieto ciele by sa mohli vzťahovať na minimálny podiel nových budov, ktoré do uvedeného dátumu musia byť budovami s takmer nulovou spotrebou energie.
      Členské štáty musia zabezpečiť, aby do 31. decembra 2020 boli splnené požiadavky článku 9 ods. 1 písm. a) a do 31. decembra 2018 požiadavky článku 9 ods. 1 písm. b). Aj keď ide o dátumy do budúcnosti, lehota na transpozíciu článku 9 uplynula 9. januára 2013 (21). Do tohto dátumu mali byť všetky ustanovenia článku 9 týkajúce sa budov s takmer nulovou spotrebou energie premietnuté do vnútroštátnych transpozičných opatrení. Takáto dlhá príprava je naozaj nevyhnutná vzhľadom na to, ako dlho trvá plánovanie, získanie stavebného povolenia a samotná výstavba.
      Stanovenie týchto cieľov vo vnútroštátnych právnych predpisoch zabezpečuje transparentnosť politických cieľov a poskytuje hospodárskym subjektom a ďalším zainteresovaným stranám prehľad o budúcich požiadavkách na energetickú hospodárnosť nových budov.
      Okrem toho sa v článku 9 ods. 1 od členských štátov vyžaduje, aby zabezpečili, že v príslušných lehotách „budú všetky nové budovy budovami s takmer nulovou spotrebou energie“. V dôsledku toho by občania kupujúci novopostavené budovy alebo byty v roku 2021 mohli očakávať, že trh sa vyvinie v súlade s týmito cieľmi a že budovy budú mať takmer nulovú spotrebu energie.
      Skúsenosti z odvetvia stavebníctva ukazujú, že načasovanie ukončenia výstavby alebo dokončenia budovy môže byť neisté a môže dochádzať k oneskoreniam. Členské štáty budú musieť zohľadniť platnosť stavebných povolení, dĺžku výstavby a dokončenia stavebných prác a ciele článku 9 ods. 1 smernice EPBD s cieľom splniť si povinnosť zabezpečiť, aby „od januára 2021 všetky nové budovy boli budovami s takmer nulovou spotrebou energie“.
      2.4.   Politiky a opatrenia na podporu budov s takmer nulovou spotrebou energie

      Podľa článku 9 ods. 1 musia členské štáty vypracovať národné plány zamerané na zvyšovanie počtu budov s takmer nulovou spotrebou energie. Minimálne prvky, ktoré majú byť zahrnuté do národných plánov, sú takto stanovené v článku 9 ods. 3:
      „Národný plán zahŕňa okrem iného tieto prvky:

                  a)

                  podrobné uplatňovanie vymedzenia budov s takmer nulovou spotrebou energie v praxi členským štátom, ktoré odráža ich národné, regionálne alebo miestne podmienky, vrátane číselného ukazovateľa využitia primárnej energie vyjadreného v kWh/m2 za rok…;

                  b)

                  priebežné ciele na rok 2015 na zlepšenie energetickej hospodárnosti nových budov…;

                  c)

                  informácie o politikách a finančných alebo iných opatreniach […] vrátane podrobností o národných požiadavkách a opatreniach týkajúcich sa využívania energie z obnoviteľných zdrojov v nových budovách a existujúcich budovách, ktoré sú vo fáze významnej obnovy, v kontexte článku 13 ods. 4 smernice 2009/28/ES a článkov 6 a 7 tejto smernice.“

            2.5.   Podpora transformácie existujúcich budov na budovy s takmer nulovou spotrebou energie

      Smernica EPBD obsahuje aj požiadavky v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie týkajúce sa existujúcich budov bez cieľových termínov alebo povinnosti stanoviť minimálne požiadavky na energetickú hospodárnosť. V článku 9 ods. 2 smernice EPBD sa uvádza, že členské štáty „podľa vzorového príkladu verejného sektora ďalej vypracujú programy a prijmú také opatrenia, ako napríklad ciele, aby podporili transformáciu obnovovaných budov na budovy s takmer nulovou spotrebou energie, o čom informujú Komisiu v rámci svojich národných plánov…“.
      Podpora transformácie existujúceho fondu budov na budovy s takmer nulovou spotrebou energie podľa článku 9 ods. 2 smernice EPBD by mala zahŕňať prvok zvyšovania podielu energie z obnoviteľných zdrojov [článok 9 ods. 3 písm. c)]. Okrem toho sa v článku 13 ods. 6 smernice OZE vyžaduje, aby členské štáty vo svojich stavebných poriadkoch a predpisoch podporili využívanie energie z obnoviteľných zdrojov na vykurovanie a chladenie.
      Cieľom článku 9 ods. 2 je teda zvýšiť dôkladnosť obnovy, a to zavedením vnútroštátnych podporných politík v prospech dôkladnejšej renovácie existujúcich budov na úroveň budov s takmer nulovou spotrebou energie. Požiadavku článku 9 ods. 2 smernice EPBD dopĺňajú dlhodobé národné stratégie pre budovy v súlade s článkom 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2012/27/EÚ (22) (EED), čo by malo viesť k zvýšeniu miery obnovy prostredníctvom mobilizácie finančných prostriedkov a investícií do obnovy budov. Tieto dlhodobé stratégie obnovy kombinujú uvedené prvky smernice o energetickej efektívnosti (miera obnovy) a smernice EPBD (dôkladnosť obnovy).
      V rámcovom vymedzení budov s takmer nulovou spotrebou energie v smernici EPBD sa nerozlišuje medzi novými a existujúcimi budovami. Takéto rozlišovanie by pre spotrebiteľov mohlo byť zavádzajúce, rovnako ako keby existovali dve rôzne klasifikácie energetického certifikátu pre nové a existujúce budovy.
      „Obnova na budovu s takmer nulovou spotrebou energie“ je preto renovácia v rozsahu, ktorý umožňuje splnenie požiadaviek na energetickú hospodárnosť na úrovni budovy s takmer nulovou spotrebou energie. To však nie je prekážkou, aby sa na existujúce budovy vzťahovali rôzne harmonogramy a finančná podpora s prihliadnutím na dlhší čas, ktorý je v prípade existujúcich budov potrebný na dosiahnutie úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie pri zachovaní nákladovej optimálnosti.
      3.   POKROK ČLENSKÝCH ŠTÁTOV PRI DOSAHOVANÍ CIEĽA TÝKAJÚCEHO SA BUDOV S TAKMER NULOVOU SPOTREBOU ENERGIE
      3.1.   Použité vnútroštátne vymedzenia budov s takmer nulovou spotrebou energie

      Číselné ukazovatele v jednotlivých členských štátoch nie sú porovnateľné, pretože sa používajú rôzne metódy výpočtu energetickej hospodárnosti (23). Niektoré členské štáty rozšírili pôsobnosť číselného ukazovateľa zahrnutím nepovinnej spotreby energie, napr. spotreby energie spotrebičmi. Z dôkazov vyplýva, že zahrnutie osvetlenia a spotrebičov môže priniesť viac optimálnych riešení, najmä pokiaľ ide o spotrebu elektriny (24).
      Pri zohľadnení tejto výhrady z dostupných dôkazov (25) vyplýva, že ak bol nastavený číselný ukazovateľ, požiadavky sa pohybujú v pomerne širokom rozsahu od 0 kWh/(m2.rok) až po 270 kWh/(m2.rok) (vrátane spotreby energie spotrebičmi) a uvádzajú sa najmä ako ukazovateľ spotreby primárnej energie v kWh/m2/rok. Vyššie hodnoty platia najmä pre nemocnice alebo iné špecializované nebytové budovy.
      V prípade obytných budov sa väčšina členských štátov usiluje, aby spotreba primárnej energie nebola vyššia ako 50 kWh/(m2.rok). Maximálna spotreba primárnej energie sa pohybuje od 20 kWh/(m2.rok) v Dánsku alebo 33 kWh/(m2.rok) v Chorvátsku (Littoral) do 95 kWh/(m2.rok) v Lotyšsku. Niektoré krajiny [Belgicko (Brusel), Estónsko, Francúzsko, Írsko, Slovensko, Spojené kráľovstvo, Bulharsko, Dánsko, Chorvátsko (kontinentálne), Malta, Slovinsko] si stanovili za cieľ úroveň 45 alebo 50 kWh/(m2.rok) (26).
      Informácie uvádzané v správach sa odlišujú, aj pokiaľ ide o podiel energie z obnoviteľných zdrojov, pričom konkrétne minimálne percentuálne hodnoty stanovilo len niekoľko krajín a väčšina uviedla kvalitatívne údaje.
      Žiadny členský štát zatiaľ neoznámil legislatívny režim neuplatňovania požiadaviek týkajúcich sa budov s takmer nulovou spotrebou energie v špecifických a opodstatnených prípadoch, v ktorých je výsledok analýzy nákladov a výnosov počas ekonomického životného cyklu daných budov negatívny, ako sa pripúšťa v článku 9 ods. 6 smernice EPBD.
      3.2.   Politiky a opatrenia na podporu budov s takmer nulovou spotrebou energie

      Z posúdenia aktuálneho stavu z októbra 2014 (27) vyplynulo, že členské štáty vo svojich národných plánoch a národných akčných plánoch energetickej efektívnosti oznámili širokú škálu politík a opatrení na podporu cieľov v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie, aj keď často nie je jasné, do akej miery sú tieto opatrenia zamerané konkrétne na budovy s takmer nulovou spotrebou energie. V porovnaní so situáciou opísanou v správe Komisie o pokroku z roku 2013 (28) sa počet politík a opatrení oznámených členskými štátmi zvýšil.
      Vyše dvoch tretín členských štátov zaviedlo politiky a opatrenia v kategóriách zvyšovania informovanosti a vzdelávania, posilnenia stavebných predpisov a energetických certifikátov. Ďalším spôsobom podpory budov s takmer nulovou spotrebou energie sú finančné nástroje a podporné opatrenia vrátane stimulov, úverov so zníženou úrokovou sadzbou, oslobodenia od daní, energetických bonusov pre súkromné osoby, grantových schém inštalácie energie z obnoviteľných zdrojov, poradenstva a financovania pre ohrozené skupiny obyvateľstva a dotovaných úrokových hypotekárnych sadzieb pre energeticky úsporné domy.
      Väčšina politík a opatrení oznámených členskými štátmi sa vzťahuje aj na verejné budovy. Rozsah pôsobnosti opatrení pre verejné budovy sa v jednotlivých členských štátoch značne líši a siaha od budov vo vlastníctve orgánov ústrednej štátnej správy až po všetky budovy vo verejnom vlastníctve alebo všetky budovy, ktoré sa používajú na verejné účely. Niektoré členské štáty majú aj osobitné opatrenia pre verejné budovy. Ide predovšetkým o monitorovacie kampane (napr. „NRClick“ je systém merania spotreby energie na porovnávanie rôznych obcí v Belgicku) a demonštračné projekty [napr. budova s nulovou spotrebou energie Spolkového úradu pre životné prostredie (Umweltbundesamt) v Nemecku].
      V roku 2015 bol vypracovaný celoúnijový prehľad o stave národných plánov pre budovy s takmer nulovou spotrebou energie (29). Touto novou analýzou sa potvrdil neustály pokrok, a to pokiaľ ide o rozsah aj kvalitu vnútroštátnych opatrení na podporu budov s takmer nulovou spotrebou energie vrátane podrobného uplatňovania vymedzenia, strednodobých cieľov do roku 2015 a finančných a iných politík. V tejto správe sa identifikuje niekoľko exemplárnych alebo popredných politických rámcov.
      Niektoré členské štáty uviedli odhadované prínosy plynúce zo zavádzania budov s takmer nulovou spotrebou energie. Vytvoria sa nové pracovné miesta na plný pracovný úväzok: 649 až 1 180 v Bulharsku, 4 100 až 6 200 v Poľsku, 1 390 až 2 203 v Rumunsku. Bulharsko očakáva dodatočné investície vo výške 38 až 69 miliónov EUR, Poľsko vo výške 240 až 365 miliónov EUR a Rumunsko vo výške 82 až 130 miliónov EUR. Minimálne požiadavky na spotrebu primárnej energie sa v roku 2015 pohybujú v rozmedzí od 70 kWh/m2/rok (Bulharsko a Poľsko) do 100 kWh/m2/rok (Rumunsko), ale v roku 2020 by sa mali znížiť na úroveň od 30 kWh/m2/rok do 50 kWh/m2/rok. Percentuálny podiel energie z obnoviteľných zdrojov sa zvýši z 20 % v roku 2015 na 40 % v roku 2020. Emisie CO2 sa znížia z 8 – 10 kg CO2/m2/rok na 3 – 7 kg CO2/m2/rok v roku 2020.
      Z najnovších štúdií vyplýva, že zníženie energie o 80 % a viac je v nových budovách s takmer nulovou spotrebou energie v Európe z ekonomického hľadiska realizovateľné, hoci kombinácia vybraných opatrení sa do veľkej miery odlišuje v závislosti od klimatických podmienok. Výsledky dokazujú, že širokospektrálny prístup k otázke efektívnosti v kombinácii s opatreniami týkajúcimi sa obnoviteľných zdrojov energie v celej EÚ je realizovateľný pri rôznych nákladoch (30).
      4.   ODPORÚČANIA
      4.1.   Uplatňovanie vymedzenia budov s takmer nulovou spotrebou energie v praxi: kedy je ambícia úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie energetickej hospodárnosti príliš nízka?

      Táto časť obsahuje všeobecné zásady a faktory, ktoré by členské štáty mali zohľadniť pri vymedzovaní budov s takmer nulovou spotrebou energie na vnútroštátnej úrovni v súlade so smernicou EPBD.
      V celej EÚ nemôže existovať jednotná úroveň ambícií v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie. Je potrebná flexibilita, aby bolo možné zohľadniť vplyv klimatických podmienok na potrebu vykurovania a chladenia a na nákladovú efektívnosť balíkov opatrení zameraných na zvyšovanie energetickej efektívnosti a obnoviteľné zdroje energie.
      Výrazy „takmer nulové“ alebo „veľmi malé množstvo“ požadovanej energie, ktoré sú zavedené v smernici EPBD, však poukazujú na rozsah a hranice voľného uváženia členských štátov. Cieľom vymedzení budov s takmer nulovou spotrebou energie by mala byť takmer vyrovnaná energetická bilancia.
      Úroveň požiadaviek na budovy s takmer nulovou spotrebou energie nemôže byť v prípade nových budov nižšia (menej prísna) ako nákladovo optimálna úroveň v roku 2021, ktorá sa vypočíta v súlade s článkom 5 smernice. Nákladovo optimálna úroveň je minimálna úroveň ambícií pre hospodárnosť budov s takmer nulovou spotrebou energie. Úroveň energetickej hospodárnosti budov s takmer nulovou spotrebou energie sa v prípade nových budov určí so zreteľom na najlepšiu technológiu, ktorá je v danom čase dostupná a umiestnená na trh, finančné aspekty, ako aj právne a politické úvahy na vnútroštátnej úrovni.
      Stanovenie číselných referenčných hodnôt pre ukazovatele spotreby primárnej energie v budovách s takmer nulovou spotrebou energie na úrovni EÚ je najužitočnejšie vtedy, keď sa hodnoty, ktoré sa majú porovnávať s týmito referenčnými hodnotami, vypočítajú s využitím transparentných metodík. V súčasnosti sa dokončujú normy (31), ktoré majú umožniť transparentné porovnávanie národných a regionálnych metodík výpočtu.
      So zreteľom na uvedené skutočnosti sa referenčné hodnoty stanovujú zvyčajne v súvislosti s potrebami energie. Základným dôvodom je fakt, že potreba energie je východiskom pre výpočet primárnej energie, a preto je veľmi nízka úroveň potreby energie na vykurovanie a chladenie rozhodujúcim predpokladom pre budovy s takmer nulovou spotrebou primárnej energie. Veľmi nízke potreby energie sú zároveň predpokladom dosiahnutia významného podielu energie z obnoviteľných zdrojov energie a takmer nulovej primárnej energie.
      Pokiaľ ide o predpokladané ceny a technológie v roku 2020, referenčné hodnoty energetickej hospodárnosti budov s takmer nulovou spotrebou energie sa v jednotlivých klimatických pásmach EÚ pohybujú v týchto rozsahoch (32):

                  Stredomorská oblasť:

                              —

                              kancelárie: 20 – 30 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 60 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 80 – 90 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby,

                              —

                              nový samostatne stojaci rodinný dom: 0 – 15 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 50 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 50 – 65 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby,

                  Oceánska oblasť:

                              —

                              kancelárie: 40 – 55 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 45 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 85 – 100 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby,

                              —

                              nový samostatne stojaci rodinný dom: 15 – 30 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 35 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 50 – 65 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby.

                  Kontinentálna oblasť:

                              —

                              kancelárie: 40 – 55 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 45 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 85 – 100 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby,

                              —

                              nový samostatne stojaci rodinný dom: 20 – 40 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 30 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 50 – 70 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby.

                  Severská oblasť:

                              —

                              kancelárie: 55 – 70 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 30 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 85 – 100 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby,

                              —

                              nový samostatne stojaci rodinný dom: 40 – 65 kWh/(m2.rok) čistej primárnej energie, pričom 25 kWh/(m2.rok) zo spotreby primárnej energie vo výške 65 – 90 kWh/(m2.rok) pokryjú zvyčajne obnoviteľné zdroje energie na mieste spotreby.

            Členským štátom sa odporúča, aby využívali obnoviteľné zdroje energie v rámci integrovanej konštrukčnej koncepcie s cieľom pokryť nízku potrebu energie budov (33).
      Niektoré členské štáty sa rozhodli spojiť úroveň budov s takmer nulovou spotrebou energie s jednou z najvyšších tried energetickej hospodárnosti (napr. budova triedy A++) uvedenej v energetickom certifikáte. Tento prístup doplnený o jasný ukazovateľ energetickej hospodárnosti sa odporúča, aby investori mali zrozumiteľné informácie a aby bol trh stimulovaný smerom k budovám s takmer nulovou spotrebou energie.
      4.2.   Splnenie povinnosti zabezpečiť, aby boli nové budovy od konca roka 2020 budovami s takmer nulovou spotrebou energie

      Príprava zameraná na to, aby nové budovy spĺňali štandardy budov s takmer nulovou spotrebou energie, si môže vyžadovať prispôsobenie existujúcich postupov. Minimálne požiadavky na energetickú hospodárnosť a požiadavky na takmer nulovú spotrebu energie sa budú musieť posudzovať so zreteľom na lehoty podľa článku 9 ods. 1.
      Okrem toho členské štáty musia zabezpečiť existenciu vhodných sankčných mechanizmov, ak nové stavby nespĺňajú požiadavky na energetickú hospodárnosť. To si môže vyžadovať diferencované sankcie pre nové budovy po uplynutí lehôt na splnenie štandardov budov s takmer nulovou spotrebou energie.
      Členské štáty by mali tieto prvky posúdiť čo najskôr, aby zabezpečili dosiahnutie cieľov v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie. Takisto sa odporúča, aby členské štáty určili mechanizmus, ktorý použijú na monitorovanie plnenia cieľov v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie. Týmto mechanizmom by sa malo monitorovať aj plnenie priebežných cieľov na rok 2015 v súlade s článkom 9 ods. 1, ako aj prípadných ďalších medzníkov na vnútroštátnej úrovni až do roku 2020. Podporia sa ním existujúce plány na dosiahnutie štandardov budov s takmer nulovou spotrebou energie a tiež mechanizmy monitorovania v nadchádzajúcich rokoch.
      4.3.   Politiky a opatrenia na podporu budov s takmer nulovou spotrebou energie

      Väčšina členských štátov sa rozhodla pre širokú škálu politík zameraných na zvýšenie počtu budov s takmer nulovou spotrebou energie (napríklad zvyšovanie povedomia a informovanosť, vzdelávanie a odborná príprava, sprísňovanie stavebných predpisov a energetických certifikátov, ktoré uplatnili tieto krajiny: Belgicko, Bulharsko, Cyprus, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Chorvátsko, Írsko, Litva, Lotyšsko, Maďarsko, Malta, Nemecko, Poľsko, Portugalsko, Rakúsko, Slovinsko, Spojené kráľovstvo, Švédsko, Taliansko). Politiky sú však niekedy príliš všeobecné a vzťahujú sa na „všetky budovy“. Ich špecifická podpora v prospech budov s takmer nulovou spotrebou energie nie je vždy dostatočne jasná a zrejmé nie je ani to, do akej miery v danej krajine prakticky prispievajú k dosiahnutiu cieľa v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie. Odporúča sa preto silnejšie prepojenie politík, opatrení a štandardov budov s takmer nulovou spotrebou energie.
      S cieľom uľahčiť poskytovanie týchto informácií Komisia členským štátom sprístupnila nepovinný vzor, ktorého použitie sa odporúča v záujme uľahčenia porovnateľnosti a analýzy plánov pre budovy s takmer nulovou spotrebou energie (34).
      4.4.   Podpora transformácie existujúcich budov na budovy s takmer nulovou spotrebou energie

      Medzi osvedčené postupy zamerané na transformáciu existujúceho fondu budov patrí zvyšovanie informovanosti o technológiách (35), stimulačné programy, finančné nástroje, mechanizmy zdaňovania, ekonomické nástroje ako systémy povinných úspor energie, trhové nástroje ako verejno-súkromné partnerstvá zamerané na stimulovanie obnovy budov alebo jednotné poradenské centrá poskytujúce odporúčania v oblasti energetickej obnovy (36).
      Prístup, ktorý uplatňujú niektoré členské štáty, spočíva v nadviazaní finančnej podpory pre obnovu budov na dosiahnutie vysokých tried energetickej účinnosti rovnocenných s úrovňou budov s takmer nulovou spotrebou energie a možno ho považovať za osvedčený postup na stimulovanie transformácie fondu budov v danej krajine na úroveň budov s takmer nulovou spotrebou energie.
      V poslednom desaťročí väčšina členských štátov zaviedla opatrenia zamerané na existujúci fond budov a vytýčila si nové perspektívne výhľady v rámci vnútroštátnych stratégií obnovy vypracovaných v súlade s článkom 4 smernice o energetickej efektívnosti. Členské štáty by mali navrhnúť konzistentné kombinácie nástrojov politiky (balíky opatrení), ktoré by boli iba čiastočne závislé od verejného rozpočtu.
      Predovšetkým na účely obnovy fondu budov sú potrebné spoľahlivé údaje na monitorovanie vplyvov politík vrátane skutočnej energetickej hospodárnosti a vnútorného prostredia. V niektorých krajinách s obmedzeným potenciálom solárnej energie z obnoviteľných zdrojov (napr. v severnej Európe) sú potrebné politiky, ktoré podporujú alternatívne opatrenia (napr. biomasa). Dobrým nástrojom na riešenie konkrétnych potrieb a monitorovanie vykonávania je aj prijatie plánov a ukazovateľov. Členským štátom sa odporúča, aby ďalej posilňovali a hodnotili prijaté opatrenia s cieľom úspešne stimulovať nákladovo efektívnu dôkladnú obnovu a obnovu na dosiahnutie úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie.
      5.   ZHRNUTIE ODPORÚČANÍ

                  1.

                  Zásady pre budovy s takmer nulovou spotrebou energie sú jedným z pilierov súčasnej smernice a sú nastavené tak, aby sa od roku 2020 stali normou pre nové budovy. Členským štátom sa odporúča, aby zvýšili svoje úsilie s cieľom v plnej miere vykonávať a presadzovať ustanovenia smernice EPBD, aby zabezpečili, že v lehotách stanovených v smernici budú všetky nové budovy spĺňať štandardy budov s takmer nulovou spotrebou energie.

                  2.

                  Členské štáty by na vnútroštátnej úrovni mali vymedziť pojem budovy s takmer nulovou spotrebou energie na dostatočne vysokej úrovni ambícií, ktorá nie je nižšia ako predpokladaná nákladovo optimálna úroveň minimálnych požiadaviek, a využívať obnoviteľné zdroje energie v rámci integrovanej konštrukčnej koncepcie s cieľom pokryť nízku potrebu energie budov s takmer nulovou spotrebou energie. Odporúčané referenčné hodnoty sa uvádzajú v oddiele 4.1. Malo by sa zabezpečiť vhodné vnútorné prostredie, aby sa v európskych budovách zabránilo zhoršeniu kvality vzduchu v interiéri, komfortu a hygienických podmienok.

                  3.

                  Pri zabezpečovaní toho, aby nové budovy do konca roka 2020 spĺňali požiadavky na budovy s takmer nulovou spotrebou energie, by členské štáty mali čo najskôr posúdiť, či je potrebné upraviť existujúce postupy. Takisto sa odporúča, aby členské štáty určili mechanizmus, ktorý sa použije na monitorovanie plnenia cieľov v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie, a aby zvážili možnosť zavedenia diferencovaných sankcií pre nové budovy po uplynutí lehôt na dosiahnutie štandardov budov s takmer nulovou spotrebou energie.

                  4.

                  Politiky a opatrenia na podporu budov s takmer nulovou spotrebou energie by mali konkrétnejšie objasňovať, do akej miery prispievajú k dosiahnutiu cieľov v oblasti budov s takmer nulovou spotrebou energie. Odporúča sa silnejšie prepojenie politík, opatrení a štandardov budov s takmer nulovou spotrebou energie. S cieľom uľahčiť poskytovanie týchto informácií Komisia členským štátom sprístupnila nepovinný vzor, ktorého použitie sa odporúča v záujme uľahčenia porovnateľnosti a analýzy plánov.

                  5.

                  Komisia odporúča, aby členské štáty urýchlili vypracúvanie podporných politík týkajúcich sa osobitne obnovy existujúceho fondu budov na úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie. Členské štáty by mali navrhnúť konzistentné kombinácie nástrojov politiky (balíky opatrení) s cieľom zabezpečiť potrebnú dlhodobú stabilitu pre investorov do efektívnych budov vrátane dôkladnej obnovy budov a obnovy na úrovne budov s takmer nulovou spotrebou energie. Odporúča sa zber spoľahlivých údajov na monitorovanie vplyvov politík s cieľom riešiť konkrétne potreby a monitorovať presadzovanie obnovy fondu budov.

         (1)  COM(2015) 80 final.

         (2)  Článok 2 ods. 4.

         (3)  Delegované nariadenie Komisie (EÚ) č. 244/2012 zo 16. januára 2012, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/31/EÚ o energetickej hospodárnosti budov vytvorením rámca porovnávacej metodiky na výpočet nákladovo optimálnych úrovní minimálnych požiadaviek na energetickú hospodárnosť budov a prvkov budov (Ú. v. EÚ L 81, 21.3.2012, s. 18).

         (4)  Usmernenia, ktorými sa zavádza rámec metodiky výpočtu nákladovo optimálnych úrovní minimálnych požiadaviek na energetickú hospodárnosť (Ú. v. EÚ C 115, 19.4.2012, s. 1).

         (5)  Pozri tabuľku na strane 10 usmernení.

         (6)  Pojmy „potreba energie“, „dodaná energia“ a „čistá primárna energia“ by sa mali chápať v súlade s vymedzeniami uvedenými v delegovanom nariadení (EÚ) č. 244/2012 a jeho sprievodných usmerneniach.

         (7)  Pozri napríklad štúdiu Analysis of load match and grid interaction indicators in net zero energy buildings with simulated and monitored data, Applied Energy, 31. decembra 2014, s. 119 – 131.

         (8)  Správa Spoločného výskumného centra z roku 2016 s názvom Podpora zdravotne vyhovujúcich a energeticky hospodárnych budov v Európskej únii.

         (9)  Pozri napr. Predicted vs. actual energy performance of non-domestic buildings: Using post-occupancy evaluation data to reduce the performance gap, Anna Carolina Menezes, Andrew Cripps, Dino Bouchlaghem & Richard Buswell (2012), Applied Energy, zväzok 97, s. 355 – 364, http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0306261911007811/.

         (10)  Teda úroveň energetickej hospodárnosti, ktorá vedie k najnižším nákladom počas odhadovaného životného cyklu budovy.

         (11)  „Energia z obnoviteľných zdrojov“ zahŕňa energiu z obnoviteľných nefosílnych zdrojov, t. j. veternú, solárnu, aerotermálnu, geotermálnu, hydrotermálnu energiu a energiu oceánov, vodnú energiu, biomasu, skládkový plyn, plyn z čistiarní odpadových vôd a bioplyny.

         (12)  Towards nearly zero-energy buildings- Definition on common principles under the EPBD (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), vypracoval Ecofys preEurópsku komisiu, GR pre energetiku.

         (13)  Správa Komisie Európskemu parlamentu a Rade o pokroku členských štátov pri dosahovaní nákladovo optimálnych úrovní minimálnych požiadaviek na energetickú hospodárnosť budov.

         (14)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES (Ú. v. EÚ L 140, 5.6.2009, s. 16).

         (15)  Pozri článok 13 ods. 4 smernice OZE.

         (16)  Spoločné opatrenia EPBD III, kniha z roku 2016.

         (17)  Miera uvedenia systémov diaľkového vykurovania a chladenia na trh v EÚ predstavuje asi 10 až 13 % dodávky energie na vykurovanie/chladenie.

         (18)  Pozri poznámku pod čiarou č. 12.

         (19)  23 členských štátov a jeden belgický región.

         (20)  V súlade s článkom 9 ods. 3 písm. a).

         (21)  Článok 28 ods. 1 druhý pododsek.

         (22)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/27/EÚ z 25. októbra 2012 o energetickej efektívnosti, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2009/125/ES a 2010/30/EÚ a ktorou sa zrušujú smernice 2004/8/ES a 2006/32/ES (Ú. v. EÚ L 315, 14.11.2012, s. 1).

         (23)  Prebiehajúce normalizačné práce a projekty, ako je napríklad projekt GE2O (http://www.geoclusters.eu/), sú zamerané na prekonanie tohto obmedzenia pri zohľadnení prirodzených rozdielov, ako sú klimatické podmienky.

         (24)  Modelling of optimal paths to reach NZEB for new constructions in Europe, prednáška Delie D'Agostino na konferencii WSED vo februári 2016 (http://www.wsed.at/en/programme/young-researchers-conference-energy-efficiency-biomass/).

         (25)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SK/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN. Táto správa obsahuje informácie od všetkých členských štátov s výnimkou Grécka a Španielska, ktoré k 18. septembru 2014 neposlali národný plán ani konsolidovaný vzor. Novšia tabuľka s prehľadom vnútroštátnych vymedzení budov s takmer nulovou spotrebou energie je k dispozícii tu: http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings.

         (26)  Pozri informácie obsiahnuté v súhrnnej správe JRC o národných plánoch pre budovy s takmer nulovou spotrebou energie z roku 2016, informačný prehľad inštitútu BPIE z januára 2015 (http://bpie.eu/uploads/lib/document/attachment/128/BPIE_factsheet_nZEB_definitions_across_Europe.pdf) a aktualizované informácie uverejnené Komisiou v októbri 2014 (https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf).

         (27)  https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf.

         (28)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SK/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN.

         (29)  Súhrnná správa JRC o národných plánoch pre budovy s takmer nulovou spotrebou energie z roku 2016, k dispozícii na tomto webovom sídle: http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/publications/all.

         (30)  Pozri poznámku pod čiarou č. 24.

         (31)  Poverenie Komisie M/480 pre CEN na vypracovanie noriem na účely smernice EPBD.

         (32)  V štúdii Towards nearly zero-energy buildings – Definition on common principles under the EPBD (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), ktorú pre GR pre energetiku Európskej komisie vypracovala spoločnosť Ecofys:

                  —

                  stredomorská oblasť sa označuje ako pásmo 1: Catania (iné: Atény, Larnaka, Luga, Sevilla, Palermo)

                  —

                  oceánska oblasť ako pásmo 4: Paríž (iné: Amsterdam, Berlín, Brusel, Kodaň, Dublin, Londýn, Mâcon, Nancy, Praha, Varšava),

                  —

                  kontinentálna oblasť ako pásmo 3: Budapešť (iné: Bratislava, Ľubľana, Miláno, Viedeň),

                  —

                  severská oblasť ako pásmo 5: Štokholm (Helsinki, Riga, Štokholm, Gdansk, Tovarene).

         (33)  Integrovaná energetická hospodárnosť budovy zodpovedá množstvu čistej primárnej energie potrebnej na uspokojenie rôznych potrieb súvisiacich s jej bežným používaním a musí zohľadňovať potrebu energie na vykurovanie a chladenie, prípravu teplej vody pre domácnosti a zabudované osvetlenie. V dôsledku toho sa okrem kvality tepelnej izolácie budovy pri integrovanej hospodárnosti zohľadňujú vykurovacie a chladiace systémy, energia potrebná na vetranie, osvetlenie, umiestnenie a orientácia budovy, systémy na regeneráciu tepla, aktívne solárne zisky a iné obnoviteľné zdroje energie.

         (34)  Vzorové formuláre vyplnené členskými štátmi sú k dispozícii na webovom sídle: http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings.

         (35)  EÚ podporuje rozvoj technológií v rámci programu Horizont 2020 – najmä prostredníctvom verejno-súkromného partnerstva v oblasti energeticky efektívnych budov: https://ec.europa.eu/research/industrial_technologies/energy-efficient-buildings_en.html.

         (36)  Pozri poznámku pod čiarou č. 22.


Dôležité právne oznámenie

|

52007PC0216

Odporúčanie pre rozhodnutie Rady o pristúpení Bulharska a Rumunska k Dohovoru z 18. decembra 1997 o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami, vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii  /* KOM/2007/0216 v konečnom znení - CNS 2007/0073 */

	[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |Brusel, 25.4.2007KOM(2007) 216 v konečnom znení2007/0073 (CNS)Odporúčanie preROZHODNUTIE RADYo pristúpení Bulharska a Rumunska k Dohovoru z 18. decembra 1997 o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami, vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii(predložen  Komisiou)ODÔVODNENIEAkt o pristúpení Bulharska a Rumunska [1] z roku 2005 zaviedol zjednodušený systém pre pristúpenie Bulharska a Rumunska k dohovorom (a protokolom), ktoré uzatvorili členské štáty na základe článku 34 Zmluvy o EÚ (predtým článok K.3 Zmluvy o EÚ) alebo článku 293 Zmluvy o ES. V súčasnosti už nie je potrebné rokovať o osobitných prístupových protokoloch k týmto dohovorom a uzatvárať ich, ako to bolo v minulosti (vyžadovala by sa ratifikácia 27 štátov): článok 3 ods. 3 Aktu o pristúpení stanovuje, že Bulharsko a Rumunsko pristúpia k týmto dohovorom a protokolom na základe tohto aktu.Článok 3 ods. 3 a ods. 4 Aktu o pristúpení v tejto súvislosti stanovujú, že Rada prijme rozhodnutie, v ktorom určí dátum nadobudnutia platnosti týchto dohovorov pre Bulharsko a Rumunsko a urobí k nim všetky potrebné úpravy, ktoré sa vyžadujú v dôsledku pristúpenia dvoch nových členských štátov (ide najmä o prijatie dohovorov v bulharskom a rumunskom jazyku, aby aj tieto znenia boli „rovnako autentické“). Rada bude konať na základe odporúčania Komisie a po konzultácii s Európskym parlamentom.V prílohe I k Aktu o pristúpení je uvedených sedem dohovorov a protokolov, ktoré patria do oblasti Spravodlivosť a vnútorné veci.Tento zoznam zahŕňa Dohovor z 18. decembra 1997 o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami, vypracovaný na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii.Cieľom odporúčania Komisie pre rozhodnutie Rady je urobiť úpravy potrebné v dôsledku pristúpenia Bulharska a Rumunska k uvedenému dohovoru v súlade s článkom 3 ods. 4 Aktu o pristúpení.2007/0073 (CNS)Odporúčanie preROZHODNUTIE RADYo pristúpení Bulharska a Rumunska k Dohovoru z 18. decembra 1997 o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami, vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej úniiRADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o Európskej únii,so zreteľom na Zmluvu o pristúpení Bulharska a Rumunska,so zreteľom na Akt o pristúpení Bulharska a Rumunska (ďalej len „Akt o pristúpení“), a najmä na jeho článok 3 ods. 4,so zreteľom na odporúčanie Komisie[2],so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu[3],keďže:(1) Dohovor o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami (ďalej len „Dohovor o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami“), vypracovaný na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii, bol podpísaný v Bruseli 18. decembra 1997 a nadobúda platnosť 90 dní po notifikácii toho štátu, ktorý je v čase prijatia tohto dohovoru Radou členom Európskej únie a zároveň ako posledný ukončí formálny proces.(2) Pri notifikácii podľa článku 32 ods. 2 Dohovoru o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami alebo neskôr môže každý členský štát podľa článku 32 ods. 4 tohto dohovoru až do nadobudnutia jeho platnosti vyhlásiť, že tento dohovor sa bude uplatňovať na jeho vzťahy s tými členskými štátmi, ktoré urobili rovnaké vyhlásenie.(3) Česká republika, Estónsko, Cyprus, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Poľsko, Slovinsko a Slovensko po svojom pristúpení k Európskej únii uložili listiny o pristúpení k Dohovoru o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami.(4) Článok 3 ods. 3 Aktu o pristúpení stanovuje, že Bulharsko a Rumunsko pristupujú k dohovorom a protokolom, ktoré uzatvorili medzi členskými štátmi a ktoré sú uvedené v prílohe I k Aktu o pristúpení, inter alia k Dohovoru o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami. Vo vzťahu k Bulharsku a Rumunsku nadobudnú platnosť v deň, ktorý určí Rada.(5) V súlade s článkom 3 ods. 4 Aktu o pristúpení Rada urobí všetky úpravy potrebné v dôsledku pristúpenia k uvedeným dohovorom a protokolom,ROZHODLA TAKTO:Článok 11. Dohovor o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami sa mení a dopĺňa takto:Článok 31 ods. 1 „o územnej pôsobnosti“ sa nahrádza takto:„ 1. Tento dohovor sa vzťahuje na územia členských štátov, ktoré patria do colného územia Spoločenstva, vrátane ostrova Heligoland a územia Büsingen pokiaľ ide o Spolkovú republiku Nemecko (v súlade so Zmluvou z 23. novembra 1964 medzi Spolkovou republikou Nemecko a Švajčiarskou konfederáciou o začlenení oblasti Büsingen am Hochrhein do colného územia Švajčiarskej konfederácie alebo s jej aktuálnym znením), obcí Livigno a Campione d’Italia pokiaľ ide o Taliansku republiku a teritoriálnych vôd, pobrežných vôd a vzdušného priestoru členských štátov.“Článok 2Dohovor o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami v znení tohto rozhodnutia je pre Bulharsko a Rumunsko platný odo dňa nadobudnutia jeho platnosti bez toho, aby bol dotknutý jeho článok 32 ods. 4.Článok 3Dohovor o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami, ktorý je vyhotovený v bulharskom a rumunskom jazyku a tvorí prílohu k tomuto rozhodnutiu, je autentický za rovnakých podmienok ako jeho znenia v ostatných jazykoch.Článok 4Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie .V Bruseli […]Za RadupredsedaPRÍLOHA Znenie Dohovoru o vzájomnej pomoci a spolupráci medzi colnými správami v bulharskom a rumunskom jazyku.[1] Ú. v. EÚ L 157, 2005, s.203.[2] Ú. v. EÚ C […], […], s. […].[3] Ú. v. EÚ C […], […], s. […].


title: Odporúčanie Rady zo  14. novembra 2005  o prioritných činnostiach zameraných na prehĺbenie spolupráce v oblasti archívov v Európe

text:
               29.11.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 312/55

         ODPORÚČANIE RADY
   zo 14. novembra 2005
   o prioritných činnostiach zameraných na prehĺbenie spolupráce v oblasti archívov v Európe
   (2005/835/ES)
   RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na druhú zarážku jej článku 151 ods. 5,
   so zreteľom na návrh Komisie,
   keďže:

               (1)

               V dôsledku uznesenia Rady a stretnutia ministrov kultúry v rámci zasadnutia Rady 14. novembra 1991 o opatreniach týkajúcich sa archívov (1) a záverov Rady zo 17. júna 1994 týkajúcich sa väčšej spolupráce v oblasti archívov (2) sa medzi členskými štátmi dosiahol počiatočný pokrok v spolupráci v oblasti archívov.

               (2)

               V uznesení Rady zo 6. mája 2003 o archívoch v členských štátoch (3) sa zdôraznil význam archívov pre pochopenie histórie a kultúry Európy a pre demokratické fungovanie spoločnosti v rámci rozšírenia Únie z 1. mája 2004.

               (3)

               V rámci Spoločenstva sa uskutočnili multidisciplinárne fóra o problémoch spojených s riadením, uchovávaním, ochranou a vyhľadávaním strojovo snímateľných údajov s účasťou verejnej správy a vnútroštátnych archívnych služieb, ako aj zástupcov priemyslu a výskumu.

               (4)

               V uznesení Rady zo 6. mája 2003 sa zdôraznila potreba ďalšieho rozvoja aplikácií informačných a komunikačných technológií a riešení v oblasti archívov.

               (5)

               Komisia podčiarkuje prácu, ktorú vykonali inštitúcie Únie v špecifickej oblasti archivovania filmov v Európe vrátane uznesenia Rady z 24. novembra 2003 (4) o depozitári kinematografických prác v Európskej únii a odporúčania Európskeho parlamentu a Rady o filmovom dedičstve a konkurencieschopnosti s ním súvisiacich priemyselných činností, ktoré sa prijme do konca roku 2005.

               (6)

               V uznesení zo 6. mája 2003 Rada tiež vyzvala Komisiu, aby predložila správu o súčasnej situácii a budúcom rozvoji archívov v rozšírenej Únii. Správa o archívoch v rozšírenej Európskej únii, ktorú vypracovala skupina odborníkov z členských štátov a ktorá bola prijatá vo februári 2005 (5), je dobrým základom pre ďalší rozvoj archívov v Európe. Na žiadosť Rady obsahuje návrhy na praktické činnosti a usmernenia zamerané na prehĺbenie spolupráce v oblasti archívov na európskej úrovni,

         TÝMTO ODPORÚČA:

               A.

               Skupina európskych archívov zložená z odborníkov z členských štátov a inštitúcií Únie by mala zabezpečovať spoluprácu a koordináciu vo všeobecných otázkach súvisiacich s archívmi a pokračovanie práce uvedenej v Správe o archívoch v rozšírenej Európskej únii z februára 2005, a najmä prioritných opatrení uvedených v bode B tohto odporúčania. Podľa potreby by skupina európskych archívov mala tiež spolupracovať s ďalšími súvisiacimi európskymi sieťami, napríklad so skupinou národných zástupcov pre digitalizáciu a s Európskou kanceláriou knižničných, informačných a dokumentačných asociácií (EBLIDA).

               B.

               Prijať tieto opatrenia v oblasti archívov:

                           1.

                           Ochrana archívov v Európe a predchádzanie ich poškodeniu:

                                       —

                                       vypracovanie vzorového akčného plánu skupinou európskych archívov na podporu opatrení zameraných na predchádzanie poškodeniu dokumentov a archívov v súvislosti s prírodnými katastrofami a inými udalosťami, ktoré môžu spôsobiť škody,

                                       —

                                       podpora činností v rámci celého Spoločenstva zameraných na ochranu a obnovovanie poškodených dokumentov a archívov zo strany skupiny európskych archívov,

                                       —

                                       vypracovanie a podpora noriem a technických špecifikácií na výstavbu nových špecializovaných priestorov určených pre archívy zo strany vnútroštátnych archívnych služieb členských štátov a archívnych služieb inštitúcií Únie.

                           2.

                           Posilnenie európskej interdisciplinárnej spolupráce v oblasti dokumentov a archívov v elektronickej podobe, ktorú je potrebné ďalej rozvíjať, a to aj v rámci pracovného plánu Rady pre program Kultúra, najmä čo sa týka koordinácie v oblasti digitalizácie (6):

                                       —

                                       prehĺbenie spolupráce pri zabezpečovaní pravosti, dlhodobého uchovávania a dostupnosti dokumentov a archívov v elektronickej podobe, najmä aktualizáciou a rozšírením súčasných požiadaviek na vytváranie systémov riadenia archívov a správy dokumentov v elektronickej podobe, ako napr. MoReq (Model requirements for electronic documents and archives management systems – Vzorové požiadavky na systémy riadenia archívov a správy dokumentov v elektronickej podobe), ktorá podporí zlepšenie verejnej správy, a ďalším organizovaním fór DLM (7) o dokumentoch a archívoch v elektronickej podobe.

                           3.

                           Vytvorenie a udržiavanie internetového portálu pre dokumenty a archívy v Európe, čo je prioritná úloha:

                                       —

                                       prostredníctvom vnútroštátnych archívnych služieb členských štátov a archívnych služieb inštitúcií Únie zabezpečenie internetového portálu, ktorý by poskytol ľahší a cezhraničný prístup k dokumentom a archívom členských štátov a inštitúcií Únie. Tento internetový portál môže spravovať buď jeden z počítačových serverov Európskej únie, alebo vnútroštátna archívna služba členského štátu.

                           4.

                           Podpora osvedčených postupov so zreteľom na vnútroštátne a európske právo týkajúce sa správy dokumentov a riadenia archívov a prístupu k nim; vnútroštátne archívne služby členských štátov a archívne služby inštitúcií Únie by mali:

                                       —

                                       sledovať návrhy nových právnych predpisov, ktoré sa majú v tejto oblasti prijať v ktoromkoľvek členskom štáte, s cieľom zistiť osvedčené postupy, najmä pokiaľ ide o požiadavky na správu dokumentov a riadenie archívov a na prístup k nim,

                                       —

                                       prepojiť údaje o právnych predpisoch v archívnictve a iných súvisiacich právnych predpisoch na vnútroštátnej úrovni a na úrovni Spoločenstva a umožniť konzultácie o nich vytvorením databázy, aby sa podnecovalo šírenie týchto právnych predpisov. Túto databázu môže spravovať buď jeden z počítačových serverov Európskej únie, alebo vnútroštátna archívna služba členského štátu. Odporúča sa vziať do úvahy prácu vykonanú v rámci európskeho projektu právnych údajov podporovaného Európskou pobočkou Medzinárodnej rady archívov – EURBICA, ako je uvedené v Správe o archívoch v rozšírenej Európskej únii (prioritná činnosť 4.2).

                           5.

                           Prijímanie opatrení na predchádzanie krádežiam archívnych dokumentov:

                                       —

                                       vypracovanie akčného plánu a spoločných usmernení zo strany vnútroštátnych archívnych služieb členských štátov, ktoré umožnia výmenu informácií a osvedčených postupov v boji proti krádežiam archívnych dokumentov a pri podpore navrátenia odcudzených dokumentov.

               C.

               Členské štáty a inštitúcie Únie by mali spoločne podporovať vykonávanie prioritných opatrení uvedených v Správe o archívoch v rozšírenej Európskej únii z februára 2005 a v bode B tohto odporúčania. Toto vykonávanie prioritných opatrení bude brať do úvahy prácu skupín zriadených v rámci EBNA (European Board of National Archivists – Európska Rada národných archivárov), najmä s ohľadom na spoluprácu v oblasti bezpečnosti a uchovávania archívov a sprístupnenia európskeho informačného portálu. Prijatie tohto odporúčania ani vykonávanie týchto opatrení sami osebe neznamenajú prísľub nových rozpočtových zdrojov zo strany Európskej únie ani členských štátov. Ak je to možné a v súlade s príslušnými postupmi, Európska únia sa vynasnaží v rámci existujúcich programov podporiť projekty zamerané na vykonávanie týchto opatrení.

               D.

               Najneskôr do troch rokov po dni uverejnenia tohto odporúčania by mala skupina európskych archívov predložiť správu o pokroku pri vykonávaní prioritných opatrení uvedených v bode B.

      V Bruseli 14. novembra 2005

            Za Radu

            predsedníčka

         T. JOWELL

      (1)  Ú. v. ES C 314, 5.12.1991, s. 2.

      (2)  Ú. v. ES C 235, 23.8.1994, s. 3.

      (3)  Ú. v. EÚ C 113, 13.5.2003, s. 2.

      (4)  Ú. v. EÚ C 295, 5.12.2003, s. 5.

      (5)  KOM(2005) 52 v konečnom znení.

      (6)  Závery Rady o pracovnom pláne pre program Kultúra na roky 2005 – 2006 (dokument 13839/04).

      (7)  DLM = Document Lifecycle Management (správa dokumentu počas jeho životnosti).