               8.11.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 380/1

      Odporúčania pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania
      (2019/C 380/01)
      Tieto odporúčania vypracované pre súdy členských štátov Európskej únie sú premietnutím ustanovení tretej hlavy Rokovacieho poriadku Súdneho dvora (1). Obsahujú pripomenutie základných charakteristík prejudiciálneho konania, ako aj skutočností, ktoré by pred podaním návrhu na Súdny dvor mali vziať do úvahy vnútroštátne súdy, ktorým majú tieto odporúčania poskytnúť praktické informácie o formálnych a obsahových náležitostiach návrhov na začatie prejudiciálneho konania. Keďže takéto návrhy majú byť po zabezpečení ich prekladu doručené všetkým oprávneným subjektom uvedeným v článku 23 Protokolu o štatúte Súdneho dvora Európskej únie a samotné konečné rozhodnutia Súdneho dvora majú byť v zásade uverejnené vo všetkých úradných jazykoch Európskej únie, je potrebné venovať veľkú pozornosť vypracovaniu návrhov na začatie prejudiciálneho konania a osobitne ochrane osobných údajov, ktoré sa v nich nachádzajú.

         Obsah

                     Body

                  Úvod

                  1 – 2

                  I.

                  Ustanovenia uplatniteľné na všetky návrhy na začatie prejudiciálneho konania

                  3 – 32

                  Podávateľ návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  3 – 7

                  Predmet a rozsah návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  8 – 11

                  Kedy je vhodné podať návrh na začatie prejudiciálneho konania

                  12 – 13

                  Forma a náležitosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  14 – 20

                  Ochrana osobných údajov a anonymizácia návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  21 – 22

                  Zaslanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania a vnútroštátneho spisu Súdnemu dvoru

                  23 – 24

                  Vzťah medzi prejudiciálnym a vnútroštátnym konaním

                  25 – 27

                  Trovy konania a právna pomoc

                  28 – 29

                  Priebeh konania na Súdnom dvore a následné úkony vnútroštátneho súdu po rozhodnutí Súdneho dvora

                  30 – 32

                  II.

                  Ustanovenia uplatniteľné na návrhy na začatie prejudiciálneho konania, pri ktorých sa žiada konať s osobitnou naliehavosťou

                  33 – 41

                  Podmienky uplatnenia skráteného súdneho konania a naliehavého konania

                  34 – 36

                  Návrh na uplatnenie skráteného súdneho konania alebo naliehavého konania

                  37 – 39

                  Komunikácia medzi Súdnym dvorom, vnútroštátnym súdom a účastníkmi vnútroštátneho konania

                  40 – 41

                  Príloha – Podstatné náležitosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania

         Úvod

                  1.

                  Prejudiciálne konanie upravené v článku 19 ods. 3 písm. b) Zmluvy o Európskej únii (ďalej len „ZEÚ“) a článku 267 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“) je základným mechanizmom práva Európskej únie. Jeho účelom je zabezpečiť jednotný výklad a uplatňovanie tohto práva v rámci Únie pomocou nástroja, ktorý súdom členských štátov umožňuje obrátiť sa na Súdny dvor Európskej únie (ďalej len „Súdny dvor“) v prejudiciálnom konaní s otázkami o výklade práva Únie alebo platnosti aktov prijatých inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami Únie.

                  2.

                  Prejudiciálne konanie sa zakladá na úzkej spolupráci medzi Súdnym dvorom a súdmi členských štátov. V záujme zabezpečenia plnej účinnosti tohto konania je potrebné pripomenúť jeho základné znaky a poskytnúť niektoré spresnenia v rámci vysvetlení ustanovení rokovacieho poriadku, najmä pokiaľ ide o podávateľa, predmet a rozsah návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj pokiaľ ide o jeho formu a obsah. Tieto spresnenia uplatniteľné na všetky návrhy na začatie prejudiciálneho konania (I), sú doplnené ustanoveniami týkajúcimi sa návrhov na začatie prejudiciálneho konania, pri ktorých sa žiada konať s osobitnou naliehavosťou (II), a prílohou obsahujúcou prehľadné zhrnutie všetkých náležitostí, ktoré by mal obsahovať návrh na začatie prejudiciálneho konania.

            I.   USTANOVENIA UPLATNITEĽNÉ NA VŠETKY NÁVRHY NA ZAČATIE PREJUDICIÁLNEHO KONANIA

         Podávateľ návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  3.

                  V prejudiciálnom konaní Súdny dvor vykonáva svoju právomoc rozhodovať o výklade a platnosti práva Únie výlučne len na základe iniciatívy vnútroštátnych súdov bez ohľadu na to, či to účastníci vnútroštátneho konania navrhli alebo nie. Keďže vnútroštátny súd, ktorý prejednáva vec, nesie zodpovednosť za súdne rozhodnutie, je výlučne len na ňom, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil potrebu rozhodnutia o prejudiciálnej otázke pre vydanie svojho rozhodnutia, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru.

                  4.

                  Súdny dvor vykladá povahu súdneho orgánu ako autonómny pojem práva Únie. V tejto súvislosti Súdny dvor zohľadňuje súbor faktorov, akými sú otázky týkajúce sa toho, či orgán, ktorý sa naň obrátil, bol zriadený zákonom, či ide o stály orgán, či má obligatórnu právomoc, či má konanie kontradiktórnu povahu, či uplatňuje právne predpisy a či je nezávislý.

                  5.

                  Súdy členských štátov sa môžu obrátiť s otázkou výkladu alebo platnosti práva Únie na Súdny dvor, pokiaľ usúdia, že jeho rozhodnutie je nevyhnutné pre vydanie ich rozhodnutia (pozri článok 267 druhý odsek ZFEÚ). Návrh na začatie prejudiciálneho konania však môže byť osobitne užitočný najmä v prípade, ak sa pred vnútroštátnym súdom nastolila nová otázka výkladu, s ktorou sa spája všeobecný záujem na jednotnom uplatňovaní práva Únie, alebo ak existujúca judikatúra neposkytuje potrebné objasnenie v rámci úplne nového právneho a skutkového rámca.

                  6.

                  Ak sa takáto otázka položí v konaní pred vnútroštátnym súdnym orgánom, proti ktorého rozhodnutiu nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, je tento súdny orgán povinný obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania (pozri článok 267 tretí odsek ZFEÚ) okrem prípadu, keď v danej oblasti existuje riadne ustálená judikatúra alebo keď o správnom výklade sporného právneho pravidla neexistujú nijaké dôvodné pochybnosti.

                  7.

                  Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že vnútroštátne súdy síce môžu odmietnuť pred nimi uvádzané žalobné dôvody, ktoré sa odvolávajú na neplatnosť aktu inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie, ale jedine Súdny dvor má možnosť vyhlásiť takýto akt za neplatný. Pokiaľ má súd členského štátu pochybnosti o platnosti takého aktu, musí sa obrátiť na Súdny dvor a uviesť dôvody, pre ktoré má takéto pochybnosti.

         Predmet a rozsah návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  8.

                  Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa musí týkať výkladu alebo platnosti práva Únie, a nie výkladu vnútroštátnych právnych predpisov alebo skutkových otázok, ktoré sa objavili vo vnútroštátnom konaní.

                  9.

                     Súdny dvor môže rozhodnúť o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, len ak sa na predmetnú vec vo vnútroštátnom konaní uplatní právo Únie. V tejto súvislosti je nevyhnutné, aby vnútroštátny súd uviedol všetky relevantné skutkové okolnosti a právne skutočnosti, ktoré ho vedú k záveru, že ustanovenia práva Únie sa môžu na danú vec uplatniť.

                  10.

                  Pokiaľ ide o návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré sa týkajú výkladu Charty základných práv Európskej únie, je dôležité pripomenúť, že podľa jej článku 51 ods. 1 sú ustanovenia Charty určené pre členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie. Prípady, v ktorých sa vykonáva právo Únie, môžu byť rôznorodé, ale z návrhu na začatie prejudiciálneho konania musí jasne a jednoznačne vyplývať, že na predmetnú vec vo vnútroštátnom konaní sa okrem Charty uplatní aj iné pravidlo práva Únie. Vzhľadom na to, že Súdny dvor nemá právomoc prejednávať návrh na začatie prejudiciálneho konania a rozhodovať o ňom, keď právna situácia nespadá do pôsobnosti práva Únie, ustanovenia Charty, ktoré vnútroštátny súd prípadne uvádza, nemôžu samy osebe založiť túto právomoc.

                  11.

                  Napokon, hoci Súdny dvor pri vydávaní svojich rozhodnutí nevyhnutne zohľadňuje právny a skutkový stav, tak ako ho vymedzil vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, samotný Súdny dvor neuplatňuje na tento spor právo Únie. Súdny dvor sa pri podávaní výkladu práva Únie alebo rozhodovaní o jeho platnosti snaží dať odpoveď, ktorá bude užitočná pre vyriešenie sporu vo vnútroštátnom konaní, ale je úlohou vnútroštátneho súdu, aby z tejto odpovede vyvodil konkrétne závery a v prípade potreby neuplatnil vnútroštátny právny predpis, ktorý nie je v súlade s právom Únie.

         Kedy je vhodné podať návrh na začatie prejudiciálneho konania

                  12.

                  Vnútroštátny súd môže adresovať návrh na začatie prejudiciálneho konania Súdnemu dvoru, len čo zistí, že na vydanie jeho rozhodnutia je potrebné rozhodnúť o výklade alebo platnosti práva Únie. Práve tento vnútroštátny súd dokáže najlepšie posúdiť, v ktorom štádiu vnútroštátneho konania je potrebné takýto návrh podať.

                  13.

                  Keďže tento návrh bude základom pre konanie na Súdnom dvore a ten musí mať k dispozícii všetky skutočnosti, ktoré mu umožnia jednak overiť svoju právomoc na zodpovedanie položených otázok a jednak v prípade, že bude disponovať touto právomocou, poskytnúť užitočnú odpoveď na tieto otázky, je nevyhnutné, aby sa rozhodnutie podať návrh na začatie prejudiciálneho konania prijalo v takom štádiu konania, v ktorom je vnútroštátny súd schopný dostatočne presne vymedziť právny a skutkový rámec veci vo vnútroštátnom konaní a tiež právne otázky, ktoré kladie. V záujme riadneho výkonu spravodlivosti sa tiež môže ukázať ako vhodné položiť prejudiciálnu otázku po kontradiktórnej výmene názorov.

         Forma a náležitosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  14.

                  Návrh na začatie prejudiciálneho konania môže mať akúkoľvek formu, ktorú pripúšťa vnútroštátne právo, pričom je však potrebné mať na pamäti, že tento návrh slúži ako základ pre konanie prebiehajúce na Súdnom dvore a že sa doručuje všetkým oprávneným subjektom podľa článku 23 Protokolu o štatúte Súdneho dvora Európskej únie (ďalej len „Štatút“) a najmä všetkým členským štátom, aby mohli prípadne zaslať svoje písomné pripomienky. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa musí preložiť do všetkých úradných jazykov Európskej únie, a preto je v tejto súvislosti nevyhnutné, aby bol tento dokument napísaný jednoducho, jasne a presne, bez nadbytočných informácií. Prax ukazuje, že na opísanie skutkového a právneho rámca a dôvodov podania návrhu na Súdny dvor často stačí približne desať strán.

                  15.

                  Náležitosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania stanovuje článok 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a ich prehľadné zhrnutie sa uvádza v prílohe tohto dokumentu. Návrh na začatie prejudiciálneho konania okrem samotného znenia prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru musí obsahovať:

                              —

                              stručné zhrnutie predmetu sporu vo vnútroštátnom konaní, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré zistil vnútroštátny súd, alebo aspoň zhrnutie skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú,

                              —

                              znenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré možno v danom prípade použiť, a prípadne príslušnú vnútroštátnu judikatúru a tiež

                              —

                              uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní.

                        V prípade, ak chýba jeden alebo viaceré vyššie uvedené údaje, Súdny dvor môže osobitne podľa článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku rozhodnúť, že nie je príslušný prejednať prejudiciálne otázky a rozhodnúť o nich, alebo môže odmietnuť návrh na začatie prejudiciálneho konania ako neprípustný.

                  16.

                  Vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania musí vnútroštátny súd presne uviesť vnútroštátne právne predpisy, ktoré sa uplatnia na skutkový stav vo vnútroštátnom konaní, ako aj ustanovenia práva Únie, o ktorých výklad sa žiada alebo ktorých platnosť je spochybnená. V týchto odkazoch by sa mal pokiaľ možno uviesť aj presný názov a dátum prijatia aktov obsahujúcich dotknuté ustanovenia a údaj o ich uverejnení. Ak vnútroštátny súd odkazuje na judikatúru, je vhodné uviesť tiež číslo ECLI („European Case Law Identifier“) príslušného rozhodnutia.

                  17.

                  Ak to vnútroštátny súd považuje za potrebné pre pochopenie veci, môže v krátkosti zhrnúť hlavné tvrdenia účastníkov vnútroštátneho konania. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že sa prekladá iba návrh na začatie prejudiciálneho konania, ale nie jeho prípadné prílohy.

                  18.

                  Vnútroštátny súd tiež môže stručne uviesť svoje stanovisko k odpovedi, ktorá by sa mala dať na položené prejudiciálne otázky. Toto stanovisko môže byť pre Súdny dvor užitočné najmä vtedy, ak rozhoduje o návrhu v rámci skráteného súdneho konania alebo naliehavého konania.

                  19.

                  Napokon, samotné prejudiciálne otázky sa musia uviesť v oddelenej a jasne označenej časti návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorá by sa podľa možností mala nachádzať buď na jeho začiatku, alebo na jeho konci. Samotné otázky musia byť zrozumiteľné bez toho, aby odkazovali na odôvodnenie návrhu.

                  20.

                  Z dôvodu uľahčenia čitateľnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania doručeného na Súdny dvor je nutné, aby bol tento návrh napísaný strojopisom a aby sa jeho strany a odseky očíslovali. Návrhy na začatie prejudiciálneho konania písané rukou nebude Súdny dvor prejednávať.

         Ochrana osobných údajov a anonymizácia návrhu na začatie prejudiciálneho konania

                  21.

                  Na účely zabezpečenia čo najlepšej ochrany osobných údajov v rámci konania na Súdnom dvore, pri doručovaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania oprávneným subjektom uvedeným v článku 23 Štatútu a pri následnom šírení konečného rozhodnutia vo všetkých úradných jazykoch Európskej únie by mal vnútroštátny súd, ktorý ako jediný pozná celý spis predložený Súdnemu dvoru, vykonať anonymizáciu danej veci tým, že napríklad nahradí mená fyzických osôb, ktoré sa uvádzajú v návrhu, iniciálami alebo kombináciou písmen a odstráni informácie, ktoré by mohli umožňovať identifikáciu týchto osôb. Vzhľadom na nárast používania nových informačných technológií, osobitne pokiaľ ide o používanie internetových vyhľadávačov, už totiž akákoľvek anonymizácia vykonaná po doručení návrhu na začatie prejudiciálneho konania oprávneným subjektom uvedeným v článku 23 Štatútu a po uverejnení oznámenia o dotknutej veci v Úradnom vestníku Európskej únie, môže byť málo účinná.

                  22.

                  V prípade, že vnútroštátny súd má k dispozícii tak neanonymizovanú verziu návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádzajúcu mená a úplné údaje účastníkov vnútroštátneho konania, ako aj jeho anonymizovanú verziu, pre uľahčenie prejedania veci na Súdnom dvore je vhodné zaslať mu obe tieto verzie.

         Zaslanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania a vnútroštátneho spisu Súdnemu dvoru

                  23.

                  Návrh na začatie prejudiciálneho konania musí byť datovaný, podpísaný a následne zaslaný do kancelárie Súdneho dvora, a to buď elektronicky, alebo poštou (Greffe de la Cour de justice, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Z dôvodov súvisiacich najmä s potrebou zabezpečiť rýchle spracovanie veci a optimálnu komunikáciu so súdom, ktorý podáva návrh na Súdny dvor, sa vnútroštátnemu súdu odporúča použiť aplikáciu e-Curia. Podrobnosti o prístupe k tejto aplikácii umožňujúcej elektronické podávanie a doručovanie procesných dokumentov, ako aj podmienky jej používania, sú dostupné na internetovej stránke inštitúcie (https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/sk/). Na účely zjednodušenia spracovania návrhov na začatie prejudiciálneho konania na Súdnom dvore, a osobitne pokiaľ ide o ich preklad do všetkých úradných jazykov Európskej únie, sa vnútroštátnym súdom okrem zaslania pôvodnej verzie návrhu na začatie prejudiciálneho konania prostredníctvom e-Curie odporúča zaslať aj editovateľnú verziu textu (textový editor ako „Word“, „OpenOffice“ alebo „LibreOffice“) na adresu: DDP-GreffeCour@curia.europa.eu.

                  24.

                  Návrh na začatie prejudiciálneho konania musí byť doručený do kancelárie Súdneho dvora spolu so všetkými dokumentmi, ktoré sú relevantné a užitočné pre priebeh konania na Súdnom dvore, kam patria najmä presné údaje o účastníkoch vnútroštátneho konania a ich prípadných zástupcoch, ako aj spis týkajúci sa vnútroštátneho konania, prípadne jeho kópia. Tento spis (alebo jeho kópia), ktorý je možné zaslať elektronicky alebo poštou, bude uložený v kancelárii Súdneho dvora počas celého trvania konania na Súdnom dvore, pričom pokiaľ vnútroštátny súd neuvedie inak, budú môcť doňho nahliadať oprávnené subjekty podľa článku 23 Štatútu.

         Vzťah medzi prejudiciálnym a vnútroštátnym konaním

                  25.

                  Napriek tomu, že vnútroštátny súd je naďalej príslušný prijímať predbežné opatrenia, najmä v prípade návrhu smerujúceho k posúdeniu platnosti, podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania má za následok prerušenie konania pred vnútroštátnym súdom až do vydania rozhodnutia Súdneho dvora.

                  26.

                  Hoci v zásade Súdny dvor koná o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, až kým tento návrh nevezme vnútroštátny súd späť, treba mať na zreteli úlohu Súdneho dvora v prejudiciálnom konaní, ktorou je podieľať sa na efektívnom výkone súdnictva v členských štátoch, a zároveň mať na pamäti, že jeho úloha nespočíva v podávaní konzultatívnych stanovísk k všeobecným alebo hypotetickým otázkam. Vzhľadom na to, že predpokladom prejudiciálneho konania je skutočne prebiehajúce konanie pred vnútroštátnym súdom, prináleží tomuto vnútroštátnemu súdu, aby upozornil Súdny dvor na všetky prekážky konania, ktoré môžu ovplyvniť pokračovanie konania a osobitne na späťvzatie žaloby/návrhu, uzavretie zmieru vo vnútroštátnom konaní alebo akúkoľvek inú prekážku vedúcu k zastaveniu konania. Vnútroštátny súd tiež musí informovať Súdny dvor, či prípadne vydal rozhodnutie o opravnom prostriedku proti návrhu na začatie prejudiciálneho konania, a uviesť, aké to má dôsledky pre tento návrh. V záujme riadneho priebehu prejudiciálneho konania na Súdnom dvore, a najmä s cieľom vyhnúť sa vynakladaniu času a zdrojov Súdneho dvora na vec, ktorá môže byť vzatá späť alebo sa môže stať bezpredmetnou, je dôležité čo najskôr oznámiť takéto informácie Súdnemu dvoru.

                  27.

                  Osobitnú pozornosť by mali vnútroštátne súdy venovať tiež skutočnosti, že späťvzatie návrhu na začatie prejudiciálneho konania môže mať vplyv na organizáciu rozhodovania podobných vecí predkladajúcim vnútroštátnym súdom. Pokiaľ od odpovede Súdneho dvora na otázky, ktoré mu položil vnútroštátny súd, závisí výsledok viacerých konaní prebiehajúcich pred vnútroštátnym súdom, je vhodné spojiť tieto veci na spoločné konanie pred podaním návrhu na začatie prejudiciálneho konania a umožniť tak Súdnemu dvoru odpovedať na položené otázky aj napriek prípadnému späťvzatiu návrhu v jednej alebo viacerých veciach.

         Trovy konania a právna pomoc

                  28.

                  Prejudiciálne konanie na Súdnom dvore je bezplatné a Súdny dvor nerozhoduje o trovách účastníkov konania v konaní prebiehajúcom pred vnútroštátnym súdom. V tomto ohľade je príslušný rozhodnúť vnútroštátny súd.

                  29.

                  Ak niektorý účastník vnútroštátneho konania nemá dostatočné zdroje, Súdny dvor mu môže priznať právnu pomoc na pokrytie jeho trov, predovšetkým na pokrytie trov právneho zastúpenia, ktoré mu vzniknú v konaní na Súdnom dvore. Túto právnu pomoc je však možné priznať len v prípade, že dotknutému účastníkovi konania ešte nebola priznaná právna pomoc na vnútroštátnej úrovni, prípadne vtedy, ak táto právna pomoc úplne alebo čiastočne nepokrýva trovy konania vynaložené v konaní na Súdnom dvore. Tomuto účastníkovi konania sa v každom prípade odporúča, aby Súdnemu dvoru predložil všetky informácie a podporné dokumenty, ktoré umožnia posúdiť jeho skutočnú ekonomickú situáciu.

         Priebeh konania na Súdnom dvore a následné úkony vnútroštátneho súdu po rozhodnutí Súdneho dvora

                  30.

                  Kancelária Súdneho dvora ostáva počas celého konania v kontakte s vnútroštátnym súdom a doručuje mu kópie všetkých procesných písomností, ako aj prípadné žiadosti o spresnenie alebo vysvetlenie, ktoré sa považujú za nevyhnutné na užitočné zodpovedanie otázok položených týmto súdom.

                  31.

                  Na záver celého konania, ktoré v zásade pozostáva z písomnej a ústnej časti, Súdny dvor rozhodne o otázkach položených vnútroštátnym súdom. V niektorých prípadoch však môže Súdny dvor rozhodnúť o týchto otázkach aj bez ústnej časti konania prípadne aj bez toho, aby požiadal oprávnené subjekty uvedené v článku 23 Štatútu o zaslanie ich písomných pripomienok. Ide najmä o prípady, keď je prejudiciálna otázka zhodná s otázkou, o ktorej už Súdny dvor rozhodol, ak možno odpoveď na takúto otázku jednoznačne vyvodiť z judikatúry alebo ak odpoveď na položenú prejudiciálnu otázku nevyvoláva žiadne dôvodné pochybnosti. Za týchto okolností Súdny dvor na základe článku 99 svojho rokovacieho poriadku rozhodne v krátkom čase o položenej otázke odôvodneným uznesením, ktoré má rovnaké účinky a záväznosť ako rozsudok.

                  32.

                  Po vyhlásení rozsudku alebo podpise uznesenia, ktorým sa končí konanie, kancelária Súdneho dvora doručí rozhodnutie Súdneho dvora vnútroštátnemu súdu, pričom je žiaduce, aby tento súd informoval Súdny dvor o svojom ďalšom postupe vo vnútroštátnom konaní. Konečné rozhodnutie vnútroštátneho súdu je potrebné zaslať spolu s výslovným označením čísla konania na Súdnom dvore na nasledujúcu adresu: Follow-up-DDP@curia.europa.eu.

            II.   USTANOVENIA UPLATNITEĽNÉ NA NÁVRHY NA ZAČATIE PREJUDICIÁLNEHO KONANIA, PRI KTORÝCH SA ŽIADA KONAŤ S OSOBITNOU NALIEHAVOSŤOU

                  33.

                  Za podmienok stanovených v článku 23a Štatútu a v článkoch 105 až 114 rokovacieho poriadku môže byť návrh na začatie prejudiciálneho konania za určitých okolností prejednaný v skrátenom súdnom konaní alebo naliehavom konaní. O uplatnení týchto konaní rozhoduje Súdny dvor na základe osobitného riadne odôvodneného návrhu vnútroštátneho súdu s preukázaním právnych alebo skutkových okolností opodstatňujúcich uplatnenie tohto konania (týchto konaní) alebo výnimočne z úradnej moci, ak si to vyžaduje povaha alebo samotné okolnosti veci.

         Podmienky uplatnenia skráteného súdneho konania a naliehavého konania

                  34.

                  Podľa článku 105 rokovacieho poriadku môže byť návrh na začatie prejudiciálneho konania prejednaný v skrátenom konaní, odchylne od ustanovení rokovacieho poriadku, ak si povaha veci vyžaduje jej prejednanie bez zbytočného odkladu. Vzhľadom na to, že toto konanie ukladá všetkým účastníkom značné obmedzenia, a to najmä všetkým členským štátom, ktoré budú podávať písomné alebo ústne pripomienky v oveľa kratších než bežných lehotách, jeho použitie sa môže navrhnúť len keď osobitné okolnosti preukazujú existenciu naliehavej situácie, ktorá si vyžaduje, aby Súdny dvor urýchlene rozhodol o položených otázkach. O takýto prípad môže ísť okrem iného v prípade bezprostredného a zvýšeného rizika pre verejné zdravie alebo životné prostredie, ktorému môže skoré rozhodnutie Súdneho dvora pomôcť predísť, alebo ak si osobitné okolnosti vyžadujú čo najskoršie odstránenie neistoty týkajúcej sa základných otázok ústavného vnútroštátneho práva a práva Únie. Podľa ustálenej judikatúry naopak vysoký počet osôb alebo právnych situácií potenciálne dotknutých rozhodnutím, ktoré vnútroštátny súd bude musieť vydať potom, ako sa obrátil s návrhom na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor, existencia významných hospodárskych záujmov, ani povinnosť vnútroštátneho súdu rozhodnúť urýchlene, nepredstavujú samy osebe výnimočné okolnosti, ktoré by mohli odôvodniť použitie skráteného súdneho konania.

                  35.

                  Uvedené platí o to viac pre naliehavé prejudiciálne konanie upravené v článku 107 rokovacieho poriadku. Toto konanie, ktoré sa použije len v oblastiach uvedených v hlave V tretej časti ZFEÚ týkajúcej sa priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ukladá príslušným účastníkom ešte väčšie obmedzenia, pretože obmedzuje počet účastníkov konania oprávnených predložiť písomné pripomienky a v osobitne naliehavých prípadoch umožňuje úplne vynechať písomnú časť konania na Súdnom dvore. Použitie tohto konania sa môže navrhnúť len vtedy, keď je absolútne nevyhnutné, aby Súdny dvor o otázkach položených vnútroštátnym súdom rozhodol čo najrýchlejšie.

                  36.

                  Keďže najmä z dôvodu rozmanitého a neustále sa vyvíjajúceho charakteru právnych pravidiel Únie upravujúcich priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti nie je možné poskytnúť úplný výpočet týchto okolností, vnútroštátny súd môže podať takýto návrh napríklad v prípade stanovenom v článku 267 štvrtom odseku ZFEÚ v súvislosti s osobou vo väzbe alebo s osobou, ktorej osobná sloboda bola obmedzená, ak je odpoveď na položenú otázku rozhodujúca pre posúdenie jej právnej situácie, alebo v spore týkajúcom sa rodičovských práv a povinností alebo styku s maloletým dieťaťom, najmä ak výsledok vnútroštátneho konania závisí od odpovede na prejudiciálnu otázku, pričom použitie štandardného konania by mohlo vážne, prípadne až nenapraviteľne narušiť vzťah medzi dieťaťom a niektorým z jeho rodičov, ako aj jeho vývoj a integráciu do jeho rodinného a sociálneho prostredia. Na druhej strane iba hospodárske záujmy, hoci aj akokoľvek dôležité a legitímne, právna neistota ovplyvňujúca situáciu účastníkov vnútroštátneho konania alebo iných účastníkov podobných sporov, veľký počet osôb alebo právnych situácií, ktoré môžu byť ovplyvnené rozhodnutím, ktoré má vydať vnútroštátny súd po podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania Súdnemu dvoru, ani veľký počet prípadov, ktoré môžu byť ovplyvnené rozhodnutím Súdneho dvora, nepredstavujú samy osebe okolnosti, ktoré by mohli odôvodniť použitie naliehavého prejudiciálneho konania.

         Návrh na uplatnenie skráteného súdneho konania alebo naliehavého konania

                  37.

                  Na to, aby mohol Súdny dvor čo najrýchlejšie rozhodnúť, či je potrebný postup podľa skráteného súdneho konania alebo naliehavého prejudiciálneho konania, musí návrh obsahovať presný opis skutkových a právnych okolností odôvodňujúcich naliehavosť konania a najmä riziká hroziace v prípade, ak by sa postupovalo podľa riadneho prejudiciálneho konania. V rámci možností má vnútroštátny súd tiež stručne zhrnúť svoj názor na odpoveď, ktorá sa má dať na položené otázky. Takýto názor uľahčuje formulovanie stanoviska účastníkov vnútroštátneho konania a iných subjektov, ktoré sa zúčastňujú na konaní, a preto prispieva k urýchleniu konania.

                  38.

                  Návrh na uplatnenie skráteného súdneho konania alebo naliehavého konania treba v každom prípade predložiť v jednoznačnej forme, ktorá kancelárii Súdneho dvora umožní okamžite zistiť, že si vec vyžaduje osobitný prístup. Z tohto dôvodu je potrebné, aby vnútroštátny súd vo svojom návrhu presne uviedol, ktoré z týchto dvoch konaní navrhuje, a pripojil odkaz na príslušný článok rokovacieho poriadku (článok 105 pri skrátenom súdnom konaní alebo článok 107 pri naliehavom konaní). Tento odkaz musí byť uvedený na jasne viditeľnom mieste v návrhu na začatie prejudiciálneho konania alebo v osobitnom liste vnútroštátneho súdu.

                  39.

                  Pokiaľ ide o samotné rozhodnutie vnútroštátneho súdu, vzhľadom na naliehavosť situácie by toto rozhodnutie malo byť čo najstručnejšie, aby sa prispelo k urýchleniu konania.

         Komunikácia medzi Súdnym dvorom, vnútroštátnym súdom a účastníkmi vnútroštátneho konania

                  40.

                  Je žiaduce, aby vnútroštátny súd, ktorý podáva návrh na uplatnenie skráteného súdneho konania alebo naliehavého konania, zaslal takýto návrh, ako aj samotný návrh na začatie prejudiciálneho konania spolu s elektronickým záznamom jeho textu v editovateľnom formáte (textový editor ako „Word“, „OpenOffice“ alebo LibreOffice“) prostredníctvom aplikácie e-Curia alebo prostredníctvom elektronickej pošty (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu).

                  41.

                  Na urýchlenie a uľahčenie komunikácie Súdneho dvora s vnútroštátnym súdom a s účastníkmi vnútroštátneho konania je tiež potrebné, aby vnútroštátny súd uviedol adresu elektronickej pošty, a prípadne číslo faxu, ktoré bude môcť Súdny dvor použiť, ako aj adresy elektronickej pošty a prípadne čísla faxov zástupcov účastníkov vnútroštátneho konania.

         (1)  Ú. v. EÚ L 265, 29.9.2012, s. 1.

            PRÍLOHA

         Podstatné náležitosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
         V tejto prílohe sú prehľadne zhrnuté hlavné náležitosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Následne sú pri nich uvedené jednotlivé body týchto odporúčaní, v ktorých sú príslušné náležitosti podrobnejšie rozvedené.
         Každý návrh na začatie prejudiciálneho konania, či už zasielaný elektronicky alebo poštou, musí obsahovať:

                     1.

                     označenie vnútroštátneho súdu podávajúceho návrh a prípadne označenie príslušného senátu alebo rozhodovacieho zloženia (v tejto súvislosti pozri body 3 až 7);

                     2.

                     presné označenie účastníkov vnútroštátneho konania a prípadne osôb, ktoré ich zastupujú pred vnútroštátnym súdom (vo vzťahu k účastníkom vnútroštátneho konania však pozri body 21 a 22 týchto odporúčaní, ktoré sa týkajú ochrany osobných údajov);

                     3.

                     predmet sporu a relevantné skutočnosti (pozri bod 15);

                     4.

                     relevantné ustanovenia vnútroštátneho práva a práva Únie (pozri body 15 a 16);

                     5.

                     dôvody, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti práva Únie (pozri body 8 až 11 a 15 až 18);

                     6.

                     prejudiciálne otázky (pozri bod 19), a prípadne

                     7.

                     eventuálnu potrebu osobitného zaobchádzania s návrhom, týkajúcu sa napríklad potreby zachovania anonymity fyzických osôb, ktorých sa týka spor, alebo osobitnej naliehavosti, s akou je potrebné, aby Súdny dvor rozhodol o návrhu (pozri bod 33 a nasledujúce).

               Z hľadiska formy musia byť návrhy na začatie prejudiciálneho konania napísané strojopisom, datované a podpísané a zaslané do kancelárie Súdneho dvora, pokiaľ možno elektronicky, spolu so všetkými potrebnými dokumentmi, ktoré sú relevantné pre vybavenie veci (pozri v tejto súvislosti body 20 až 24 týchto odporúčaní a pokiaľ ide o návrhy vyžadujúce si osobitne rýchle prejednanie, pozri body 40 a 41).

            Komunikačné kanály odporúčané Súdnym dvorom

         Súdny dvor s cieľom zabezpečiť optimálnu komunikáciu so súdmi, ktoré sa naň obracajú s návrhmi na začatie prejudiciálneho konania, odporúča využiť tieto komunikačné kanály:

                     1.

                     Podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania (alebo ďalších relevantných dokumentov súvisiacich s týmto návrhom):

                                 —

                                 podpísaný originál návrhu na začatie prejudiciálneho konania (alebo ďalších relevantných dokumentov súvisiacich s týmto návrhom): zaslanie prostredníctvom aplikácie e-Curia. Podmienky prístupu k tejto bezplatnej a zabezpečenej aplikácii a podmienky jej používania sú dostupné na tejto adrese: https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/sk/,

                                 —

                                 editovateľná verzia návrhu na začatie prejudiciálneho konania (alebo ďalších relevantných dokumentov súvisiacich s týmto návrhom): DDP-GreffeCour@curia.europa.eu.

                     2.

                     Zaslanie konečného rozhodnutia (podľa potreby anonymizovaného, najmä na účely zverejnenia na internete) vnútroštátneho súdu, prijatého po rozhodnutí Súdneho dvora o návrhu na začatie prejudiciálneho konania: Follow-up-DDP@curia.europa.eu.


title: Odporúčanie Rady (EÚ) 2020/1144 z 30. júla 2020, ktorým sa mení odporúčanie (EÚ) 2020/912 o dočasnom obmedzení ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, a o možnom zrušení tohto obmedzenia

text:
                  31.7.2020

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  L 248/26

         ODPORÚČANIE RADY (EÚ) 2020/1144
         z 30. júla 2020,
         ktorým sa mení odporúčanie (EÚ) 2020/912 o dočasnom obmedzení ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, a o možnom zrušení tohto obmedzenia
         RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
         so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 77 ods. 2 písm. b) a e) a článok 292 prvú a druhú vetu,
         keďže:

                     (1)

                     Rada 30. júna 2020 prijala odporúčanie Rady o dočasnom obmedzení ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, a o možnom zrušení tohto obmedzenia (1) (ďalej len „odporúčanie Rady“). Rada 16. júla 2020 prijala odporúčanie Rady (EÚ) 2020/1052 zo 16. júla 2020, ktorým sa mení odporúčanie Rady (EÚ) 2020/912 o dočasnom obmedzení ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, a o možnom zrušení tohto obmedzenia (2).

                     (2)

                     V odporúčaní Rady sa stanovuje, že členské štáty by mali od 1. júla 2020 postupne koordinovaným spôsobom rušiť dočasné obmedzenie ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, vo vzťahu k osobám s pobytom v tretích krajinách uvedených v prílohe I k odporúčaniu Rady. Rada by mala po dôkladnej konzultácii s Komisiou a príslušnými agentúrami a útvarmi EÚ, v nadväznosti na celkové posúdenie založené na metodike, kritériách a informáciách uvedených v odporúčaní Rady, zoznam tretích krajín uvedený v prílohe I každé dva týždne preskúmať a podľa potreby aktualizovať.

                     (3)

                     Odvtedy sa v úzkej spolupráci s Komisiou a príslušnými agentúrami a útvarmi EÚ uskutočnili rokovania v rámci Rady o preskúmaní zoznamu tretích krajín uvedeného v prílohe I k odporúčaniu Rady a pri uplatňovaní kritérií a metodiky stanovených v odporúčaní Rady. Výsledkom týchto rokovaní je, že zoznam tretích krajín uvedený v prílohe I by sa mal zmeniť. Konkrétne by sa zo zoznamu malo vypustiť Alžírsko.

                     (4)

                     Kontrola hraníc je nielen v záujme členského štátu, na ktorého vonkajších hraniciach sa vykonáva, ale všetkých členských štátov, ktoré zrušili kontrolu hraníc na vnútorných hraniciach. Členské štáty by preto mali zabezpečiť, aby boli opatrenia prijímané na vonkajších hraniciach koordinované, s cieľom zabezpečiť dobré fungovanie schengenského priestoru. Na tento účel by členské štáty mali od 31. júla 2020 pokračovať v rušení dočasných obmedzení ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, koordinovaným spôsobom vo vzťahu k osobám s pobytom v tretích krajinách uvedených v prílohe I k odporúčaniu Rady zmenenej týmto odporúčaním.

                     (5)

                     V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a ZFEÚ, sa Dánsko nezúčastňuje na prijatí tohto odporúčania, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu. Vzhľadom na to, že toto odporúčanie je založené na schengenskom acquis, sa Dánsko v súlade s článkom 4 uvedeného protokolu rozhodne do šiestich mesiacov po rozhodnutí Rady o tomto odporúčaní, či ho bude vykonávať.

                     (6)

                     Toto odporúčanie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa Írsko nezúčastňuje v súlade s rozhodnutím Rady 2002/192/ES (3); Írsko sa preto nezúčastňuje na jeho prijatí, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.

                     (7)

                     Pokiaľ ide o Island a Nórsko, toto odporúčanie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle dohody uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení Islandskej republiky a Nórskeho kráľovstva pri vykonávaní, uplatňovaní a vývoji schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode A rozhodnutia Rady 1999/437/ES (4).

                     (8)

                     Pokiaľ ide o Švajčiarsko, toto odporúčanie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Dohody medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode A rozhodnutia 1999/437/ES (5) v spojení s článkom 3 rozhodnutia Rady 2008/146/ES (6).

                     (9)

                     Pokiaľ ide o Lichtenštajnsko, toto odporúčanie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Protokolu medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom, Švajčiarskou konfederáciou a Lichtenštajnským kniežatstvom o pristúpení Lichtenštajnského kniežatstva k Dohode medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode A rozhodnutia 1999/437/ES (7) v spojení s článkom 3 rozhodnutia 2011/350/EÚ (8).

               PRIJALA TOTO ODPORÚČANIE:
         Odporúčanie Rady (EÚ) 2020/912 zmenené odporúčaním (EÚ) 2020/1052 o dočasnom obmedzení ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, a o možnom zrušení tohto obmedzenia sa mení takto:

                     (1)

                     Prvý odsek bodu 1 odporúčania Rady sa nahrádza takto:

                                 „1.

                                 Členské štáty by mali od 31. júla 2020 postupne koordinovaným spôsobom rušiť dočasné obmedzenie ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné, vo vzťahu k osobám s pobytom v tretích krajinách uvedených v prílohe I.“

                     (2)

                     Príloha I k odporúčaniu sa nahrádza takto:

                           PRÍLOHA I
                           Tretie krajiny, v prípade ktorých platí, že na osoby s pobytom v nich by sa nemalo na vonkajších hraniciach uplatňovať dočasné obmedzenie ciest do EÚ, ktoré nie sú nevyhnutné

                                       1.

                                       AUSTRÁLIA

                                       2.

                                       KANADA

                                       3.

                                       GRUZÍNSKO

                                       4.

                                       JAPONSKO

                                       5.

                                       MAROKO

                                       6.

                                       NOVÝ ZÉLAND

                                       7.

                                       RWANDA

                                       8.

                                       JUŽNÁ KÓREA

                                       9.

                                       THAJSKO

                                       10.

                                       TUNISKO

                                       11.

                                       URUGUAJ

                                       12.

                                       ČÍNA (*)

            V Bruseli 30. júla 2020

                  Za Radu

                  predseda

               M. ROTH

            (1)  Ú. v. EÚ L 208I, 1.7.2020, s. 1.

            (2)  Ú. v. EÚ L 230, 17.7.2020, s. 26.

            (3)  Rozhodnutie Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis (Ú. v. ES L 64, 7.3.2002, s. 20).

            (4)  Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 36.

            (5)  Ú. v. EÚ L 53, 27.2.2008, s. 52.

            (6)  Rozhodnutie Rady 2008/146/ES z 28. januára 2008 o uzavretí v mene Európskeho spoločenstva Dohody medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis (Ú. v. EÚ L 53, 27.2.2008, s. 1).

            (7)  Ú. v. EÚ L 160, 18.6.2011, s. 21.

            (8)  Rozhodnutie Rady 2011/350/EÚ zo 7. marca 2011 o uzavretí v mene Európskej únie Protokolu medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom, Švajčiarskou konfederáciou a Lichtenštajnským kniežatstvom o pristúpení Lichtenštajnského kniežatstva k Dohode medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k implementácii, uplatňovaniu a rozvoju schengenského acquis, ktoré sa vzťahuje na zrušenie kontrol na vnútorných hraniciach a pohyb osôb (Ú. v. EÚ L 160, 18.6.2011, s. 19).

            (*)  s výhradou potvrdenia reciprocity


title: Odporúčanie Európskej centrálnej banky z 27. júla 2020 o rozdeľovaní dividend počas pandémie COVID-19, ktorým sa zrušuje odporúčanie ECB/2020/19 (ECB/2020/35) 2020/C 251/01

text:
               31.7.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 251/1

      ODPORÚČANIE EURÓPSKEJ CENTRÁLNEJ BANKY
      z 27. júla 2020
      o rozdeľovaní dividend počas pandémie COVID-19, ktorým sa zrušuje odporúčanie ECB/2020/19
      (ECB/2020/35)
      (2020/C 251/01)
      RADA GUVERNÉROV EURÓPSKEJ CENTRÁLNEJ BANKY,
      so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
      so zreteľom na nariadenie Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (1), a najmä na jeho článok 4 ods. 3,
      keďže:

                  (1)

                  Európska centrálna banka (ECB) prijala 27. marca 2020 odporúčanie Európskej centrálnej banky ECB/2020/19 (2), v ktorom odporúča, aby úverové inštitúcie minimálne do 1. októbra 2020 nevyplatili žiadne dividendy, ani sa neodvolateľne nezaviazali vyplatiť dividendy za finančné roky 2019 a 2020 a aby neuskutočňovali spätné odkúpenia akcií zamerané na odmeňovanie akcionárov. Uvedené odporúčanie bolo založené na tom, že ECB považovala za kľúčové, aby úverové inštitúcie naďalej plnili svoju úlohu pri financovaní domácností, malých a stredných podnikov a korporácií počas trvania hospodárskeho šoku súvisiaceho s ochorením COVID 19. Preto sa považovalo za mimoriadne dôležité, aby si úverové inštitúcie uchovali kapitál na podporu hospodárstva v čase narastajúcej neistoty spôsobenej pandémiou COVID-19. Z tohto dôvodu sa považovalo za dôležité, aby malo uchovanie kapitálových zdrojov na podporu reálnej ekonomiky a absorpciu strát prednosť pred dobrovoľným rozdeľovaním dividend a spätným odkupovaním akcií.

                  (2)

                  V súvislosti s odporúčaním ECB/2020/19 pracovala ECB na ďalšom vyhodnocovaní hospodárskej situácie a zvažovala, či by bolo vhodné pozastaviť vyplácanie dividend aj po 1. októbri 2020. V tejto súvislosti dospela ECB k záveru, že miera hospodárskej neistoty spôsobenej pandémiou COVID-19 zostáva naďalej vysoká a v dôsledku toho majú úverové inštitúcie problém vopred presne stanoviť svoje strednodobé kapitálové potreby. ECB tiež dospela k záveru, že v tomto prostredí výnimočnej systémovej neistoty a stresových hospodárskych podmienok pretrváva potreba obozretného kapitálového plánovania, ktorého súčasťou je zachovanie kapitálovej pozície úverových inštitúcií tým, že sa odloží alebo zruší rozdeľovanie dividend. ECB preto považuje za nevyhnutné predĺžiť platnosť svojho odporúčania týkajúceho sa rozdeľovania dividend do 1. januára 2021 a zrušiť odporúčanie ECB/2020/19. Tento prístup je tiež v súlade s odporúčaním Európskeho výboru pre systémové riziká ESRB/2020/7 (3).

                  (3)

                  Vzhľadom na jednotnosť a integritu vnútorného trhu považuje ECB za potrebné zapájať sa do diskusií s príslušnými orgánmi dotknutých členských štátov s cieľom určiť, či je namieste, aby boli dividendy vyplatené materskej inštitúcii, materskej finančnej holdingovej spoločnosti alebo materskej zmiešanej finančnej holdingovej spoločnosti so sídlom v členskom štáte, ktorý nie je zúčastneným členským štátom. Tieto diskusie by sa mali okrem iného riadiť zásadou rovnocennosti a reciprocity s cieľom podporiť bezproblémové fungovanie vnútorného trhu Únie ako celku, zachovať zdravú kapitálovú pozíciu úverovej inštitúcie z prudenciálneho hľadiska a prispieť k stabilite finančného systému v rámci Únie a jednotlivých členských štátov.

                  (4)

                  S cieľom maximalizovať podporu reálnej ekonomike je tiež vhodné, aby ani menej významné úverové inštitúcie neuskutočňovali dobrovoľné rozdeľovanie dividend.

                  (5)

                  Keďže toto opatrenie má dočasnú povahu, ktorá je odôvodnená len týmito výnimočnými okolnosťami, ECB má v úmysle počas štvrtého štvrťroku 2020 rozhodnúť o tom, aký prístup sa bude uplatňovať po 1.januári 2021; zohľadní pritom hospodárske prostredie, stabilitu finančného systému a mieru istoty v súvislosti s kapitálovým plánovaním,

            PRIJALA TOTO ODPORÚČANIE:

         I.

                  1.

                  ECB odporúča, aby úverové inštitúcie do 1. januára 2021 nevyplatili žiadne dividendy (4), ani sa neodvolateľne nezaviazali vyplatiť dividendy za finančné roky 2019 a 2020 a aby neuskutočňovali spätné odkúpenia akcií zamerané na odmeňovanie akcionárov (5).

                  2.

                  Úverové inštitúcie, ktoré nie sú schopné postupovať v súlade s týmto odporúčaním, lebo sú toho názoru, že od nich právne predpisy vyžadujú, aby vyplatili dividendy, by mali bez zbytočného odkladu poskytnúť odôvodnenie svojim spoločným dohliadacím tímom.

                  3.

                  Toto odporúčanie sa uplatňuje na konsolidovanej úrovni na významné dohliadané skupiny v zmysle článku 2 bodu 22 nariadenia Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 (ECB/2014/17) (6) a na individuálnej úrovni na významné dohliadané subjekty v zmysle článku 2 bodu 16 nariadenia (EÚ) č. 468/2014 (ECB/2014/17), ak takéto významné dohliadané subjekty nie sú súčasťou významnej dohliadanej skupiny.

                  4.

                  Úverové inštitúcie, ktoré majú v úmysle vyplatiť dividendy alebo sa neodvolateľne zaviazať vyplatiť dividendy svojej materskej inštitúcii, materskej finančnej holdingovej spoločnosti alebo materskej zmiešanej finančnej holdingovej spoločnosti usadenej v členskom štáte, ktorý nie je zúčastneným členským štátom, by sa mali spojiť so svojím spoločným dohliadacím tímom s cieľom stanoviť, či sú takéto vyplatenia dividend alebo neodvolateľné záväzky vyplatiť dividendy vhodné.

         II.

      Toto odporúčanie je adresované významným dohliadaným subjektom a významným dohliadaným skupinám vymedzeným v článku 2 bodoch 16 a 22 nariadenia (EÚ) č. 468/2014 (ECB/2014/17).

         III.

      Toto odporúčanie je adresované aj príslušným vnútroštátnym orgánom v súvislosti s menej významnými dohliadanými subjektmi a menej významnými dohliadanými skupinami vymedzenými v článku 2 bodoch 7 a 23 nariadenia (EÚ) č. 468/2014 (ECB/2014/17). Od príslušných vnútroštátnych orgánov sa očakáva, že uplatnia toto odporúčanie na takéto subjekty a skupiny vhodným spôsobom.

         IV.

      Vzhľadom na dočasnú povahu tohto opatrenia ECB bude naďalej vyhodnocovať hospodársku situáciu a zváži, či by bolo vhodné pozastaviť vyplácanie dividend aj po 1. januári 2021.

         V.

      Odporúčanie ECB/2020/19 sa týmto zrušuje.

         Vo Frankfurte nad Mohanom 27. júla 2020

               Prezidentka ECB

            Christine LAGARDE

         (1)  Ú. v. EÚ L 287, 29.10.2013, s. 63.

         (2)  Odporúčanie Európskej centrálnej banky ECB/2020/19 z 27. marca 2020 o rozdeľovaní dividend počas pandémie COVID-19, ktorým sa zrušuje usmernenie ECB/2020/1 (ECB/2020/19) (Ú. v. EÚ C 102 I, 30.3.2020, s. 1).

         (3)  Odporúčanie Európskeho výboru pre systémové riziká ESRB/2020/7 z 27. mája 2020 o obmedzeniach týkajúcich sa rozdeľovania počas pandémie COVID-19 (Ú. v. EÚ C 212, 26.6.2020, s. 1).

         (4)  Úverové inštitúcie môžu mať rôzne právne formy, napr. formu kótovaných spoločností a spoločností ktoré nie sú akciovými spoločnosťami, akými sú napríklad vzájomné spoločnosti (mutuals), družstvá alebo sporiteľne. Pojem „dividenda“ používaný v tomto odporúčaní označuje každý druh výplaty hotovosti v súvislosti s vlastným kapitálom Tier 1, ktorý má za následok zníženie objemu alebo kvality vlastných zdrojov.

         (5)  Ak by finančná inštitúcia chcela nahradiť kmeňové akcie, bolo by to v súlade s týmto odporúčaním.

         (6)  Nariadenie Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci SSM) (ECB/2014/17) (Ú. v. EÚ L 141, 14.5.2014, s. 1).


title: Odporúčanie Komisie (EÚ) 2020/1364 z 23. septembra 2020 o legálnych možnostiach získania ochrany v EÚ: podporovanie presídľovania, prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a iných doplnkových možností

text:
                  1.10.2020

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  L 317/13

         ODPORÚČANIE KOMISIE (EÚ) 2020/1364
         z 23. septembra 2020
         o legálnych možnostiach získania ochrany v EÚ: podporovanie presídľovania, prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a iných doplnkových možností
         EURÓPSKA KOMISIA,
         so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 292,
         keďže:

                     (1)

                     Počet utečencov a ďalších osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, sa globálne zvyšuje. V dôsledku toho je potrebné, aby sa posilnila schopnosť Únie plniť si svoju morálnu povinnosť, ktorou je poskytovať účinnú pomoc. Všetky členské štáty by sa mali podieľať na spoločnom úsilí Únie a preukázať solidaritu tým, ktorí potrebujú medzinárodnú ochranu, a to ponúknutím legálnych možností príchodu do Únie a zlepšovaním ochranného priestoru mimo Únie.

                     (2)

                     Cieľom tohto odporúčania je podporiť nepretržité úsilie, ktoré členské štáty vynakladajú v záujme poskytovania a zlepšovania legálnych a bezpečných kanálov pre tých, ktorí potrebujú medzinárodnú ochranu. Odporúčané opatrenia si predovšetkým kladú za cieľ preukázať solidaritu s krajinami mimo EÚ, do ktorých bol vysídlený veľký počet osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, prispieť k medzinárodným iniciatívam v oblasti presídľovania a prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a zlepšiť celkové riadenie migrácie.

                     (3)

                     Únia pracuje na vytvorení a zlepšení ochranného priestoru v krajinách tranzitu, cieľových krajinách alebo v krajinách prvého azylu, aby poskytla pomoc ľuďom, ktorí potrebujú medzinárodnú ochranu, ako aj migrantom, ktorí sú obzvlášť zraniteľní, a zároveň pomohla hostiteľským komunitám. Regionálne programy rozvoja a ochrany (1) v Africkom rohu a v severnej Afrike či na Blízkom východe podporujú okrem iného zachovávanie a zlepšovanie ochranného priestoru budovaním kapacít vnútroštátnych systémov a podporovaním orgánov a občianskej spoločnosti. Zabezpečujú ochranu osobám, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a poskytujú im priamu pomoc. Všetky akcie realizujú implementujúci partneri. Tieto programy podporujú trvalé riešenia pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, najmä presídlenie, pričom zabezpečujú skríning a registráciu, uľahčujú účinné určenie postavenia utečenca, a priamo podporujú operácie Úradu Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov (ďalej len „UNHCR“) v oblasti presídľovania. Členské štáty sa vyzývajú, aby ako členovia konzorcia zohrávali aktívnu úlohu alebo aby finančne prispievali na podporu a vykonávanie regionálnych programov rozvoja a ochrany s cieľom posilniť vonkajší rozmer migračnej politiky EÚ.

                     (4)

                     Presídľovanie je dôležitým nástrojom na ochranu osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a prejavom globálnej solidarity s krajinami mimo EÚ, ktorý im má pomôcť vyrovnať sa s vysokým počtom osôb utekajúcich pred vojnou či prenasledovaním. Zároveň je kľúčovým prvkom komplexnej azylovej a migračnej politiky Únie: keďže presídlenie predstavuje bezpečnú a legálnu možnosť pre osoby, ktoré potrebujú ochranu, pomáha zachraňovať životy, znižovať neregulárnu migráciu a bojovať proti obchodnému modelu prevádzačských sietí. Presídľovanie je tiež dôležitou a integrálnou súčasťou komplexného prístupu k migrácii, pretože zapája partnerské krajiny do celého spektra oblastí súvisiacich s migráciou.

                     (5)

                     UNHCR potvrdil, že globálne potreby v oblasti presídľovania zostávajú vysoké, pričom v roku 2020 ide o 1,44 milióna prípadov. Očakáva sa, že toto číslo v nasledujúcich rokoch ešte porastie.

                     (6)

                     Počas prvého Globálneho fóra o utečencoch, ktoré sa konalo v decembri 2019, sa zhodnotil pokrok pri vykonávaní globálneho paktu UNHCR o utečencoch (2). Toto fórum zmobilizovalo širokú medzinárodnú podporu pri hľadaní trvalých riešení pre utečencov z celého sveta vrátane riešení v oblasti presídľovania a rozšírenia počtu a rozsahu legálnych možností dostupných pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu. V trojročnej stratégii UNHCR (2019 – 2021) týkajúcej sa presídľovania a doplnkových možností je stanovený plán tohto rozšírenia, ktorý počíta s ponúknutím väčšieho počtu miest, mobilizáciou väčšieho počtu aktérov a vytvorením otvorenejších spoločností. V snahe prevziať úlohu globálneho lídra v oblasti presídľovania sa členské štáty vyzývajú, aby podporili vykonávanie stratégie a odvrátili súčasný globálny trend klesajúceho počtu krajín presídlenia a prudkého poklesu prísľubov na presídlenie (3).

                     (7)

                     Od roku 2015 pomohli dva úspešné programy presídlenia sponzorované z prostriedkov EÚ, do ktorých je zapojený významný počet členských štátov, viac ako 70 000 najzraniteľnejším osobám, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, nájsť útočisko v Únii. V období 2015 až 2018, keď sa globálna situácia v oblasti presídľovania výrazne zmenila, sa ročný počet presídlení do členských štátov strojnásobil, pričom podiel EÚ na globálnom presídľovaní sa zvýšil z menej ako 9 % spred roku 2016 na 41 % v roku 2018. Tento nárast svedčí o pridanej hodnote a potenciáli spolupráce a koordinácie na úrovni EÚ v oblasti presídľovania. Zároveň poukazuje na význam financovania z rozpočtu EÚ, pričom na priamu podporu úsilia členských štátov v oblasti presídľovania bola v období 2015 – 2020 vyčlenená suma 1 miliarda EUR.

                     (8)

                     V rámci prvého systému presídľovania EÚ (4) sa členské štáty spolu so štátmi pridruženými k dublinskému systému dohodli, že v priebehu 2 rokov (2015 – 2017) (5) presídlia z krajín Blízkeho východu, Afrického rohu a severnej Afriky 22 504 osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu. Celkovo bolo v rámci tohto prvého úspešného systému EÚ presídlených 19 452 osôb (86 % celkového prísľubu).

                     (9)

                     V rámci druhého systému presídľovania EÚ (6) sa členské štáty dohodli na presídlení 50 039 osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a to z Turecka, Libanonu, Jordánska, ako aj z krajín pozdĺž trasy cez centrálne Stredozemie, pričom podporia najmä mechanizmy núdzového tranzitu vytvorené UNHCR v Nigeri (2017) a v Rwande (2019). Systém bol úspešný a presídlených bolo 43 827 osôb (88 % celkového prísľubu).

                     (10)

                     S cieľom maximalizovať počet presídlení a efektívne využiť dostupné finančné prostriedky majú členské štáty, ktoré ešte v plnej miere nevykonali svoje prísľuby v rámci druhého systému presídľovania EÚ, možnosť tak urobiť v rokoch 2020 a 2021, aby splnili svoje predchádzajúce záväzky.

                     (11)

                     Podľa vyhlásenia EÚ a Turecka (7) bolo do polovice septembra 2020 presídlených viac ako 27 000 osôb (8). Prostredníctvom vlastných vnútroštátnych systémov presídlili členské štáty z Turecka ďalšie osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu.

                     (12)

                     Únia musí prejsť od ad hoc systémov presídľovania k takým systémom, ktoré fungujú na základe stabilného rámca, čím sa zabezpečí udržateľnosť a predvídateľnosť systémov presídľovania EÚ. Na tento účel predložila Komisia v rámci prepracovania azylového systému Únie v roku 2016 návrh nariadenia, ktorým sa zriaďuje rámec Únie pre presídľovanie (9), ktorého cieľom bolo poskytnúť bezpečné a legálne možnosti získania medzinárodnej ochrany pre tých, ktorí sú v núdzi. V júni 2018 bola dosiahnutá čiastočná predbežná politická dohoda, výsledkom ktorej bolo to, že do rozsahu pôsobnosti navrhovaného nariadenia bolo popri presídľovaní zahrnuté aj prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov. Rýchle prijatie tohto návrhu predstavuje dôležitý medzník z hľadiska účinnejšej, spravodlivejšej a stabilnejšej politiky EÚ v oblasti azylu a migrácie vrátane stabilného rámca pre presídľovanie.

                     (13)

                     Aby sa zabezpečilo nepretržité úsilie v oblasti presídľovania dovtedy, kým nebude zavedený stabilný rámec, Komisia vyzvala členské štáty, aby v júli 2019 na 9. fóre o presídľovaní predložili prísľuby na presídlenie na rok 2020. Táto požiadavka vychádzala z priorít odsúhlasených na toto obdobie a bola v súlade s globálnymi potrebami v oblasti presídľovania, ktoré UNHCR predpokladá na rok 2020, ako aj s odporúčaniami UNHCR týkajúcimi sa plánovania EÚ v oblasti presídľovania na rok 2020, v ktorých sa na rok 2020 požaduje 30 000 miest. Výsledkom bolo necelých 29 500 prísľubov predložených členskými štátmi. Tento celkový prísľub značného rozsahu, ktorý predstavuje viac ako 50 % všetkých miest na presídlenie, ktoré dali štáty k dispozícii UNHCR na rok 2020, podčiarkuje pokračujúci záväzok členských štátov poskytovať ochranu, zachraňovať životy a ponúkať spoľahlivé alternatívy k neregulárnym pohybom.

                     (14)

                     V kontexte predpokladaných globálnych potrieb v oblasti presídľovania na rok 2020, trojročnej stratégie UNHCR (2019 – 2021) týkajúcej sa presídľovania a doplnkových možností a prvého Globálneho fóra o utečencoch (december 2019) tento významný záväzok členských štátov potvrdzuje, že EÚ prevzala úlohu globálneho lídra v oblasti presídľovania.

                     (15)

                     Výber prioritných regiónov pre presídľovanie v rámci prísľubov na rok 2020 vychádza z globálnych potrieb v oblasti presídľovania, ktoré predpokladá UNHCR, ako aj z potreby pokračovať vo vykonávaní vyhlásenia EÚ a Turecka z marca 2016. Členské štáty by mali pokračovať v presídľovaní z Turecka, Jordánska, Libanonu, ako aj z kľúčových afrických krajín pozdĺž trasy cez centrálne Stredozemie vrátane Líbye, Nigeru, Čadu, Egypta, Etiópie a Sudánu. Zároveň by mali podporovať mechanizmy núdzového tranzitu v Nigeri a Rwande a poskytovať miesta pre potreby núdzového presídlenia. Vykonávanie vyhlásenia EÚ a Turecka zahŕňa aktiváciu dobrovoľného systému prijímania osôb z humanitárnych dôvodov s Tureckom za predpokladu, že boli splnené všetky nevyhnutné podmienky a že neregulárne prekračovanie hraníc medzi Tureckom a EÚ prestalo alebo sa aspoň podstatným a udržateľným spôsobom obmedzilo.

                     (16)

                     V snahe pomôcť členským štátom dosiahnuť cieľ 29 500 miest v roku 2020 im bolo z rozpočtu Únie poskytnutých približne 300 miliónov EUR (10). V závislosti od pravidiel Fondu pre azyl, migráciu a integráciu (AMIF) môžu byť členské štáty oprávnené na stimulačný príspevok vo výške 10 000 EUR za presídlenú osobu z prioritných regiónov alebo obzvlášť zraniteľných skupín a 6 000 EUR za iné presídlenie.

                     (17)

                     Od januára do marca 2020 prišlo do EÚ v rámci prísľubov na rok 2020 viac ako 3 600 presídlených osôb. Vypuknutie pandémie koronavírusu však vážne narušilo operácie presídľovania. Členské štáty, UNHCR a Medzinárodná organizácia pre migráciu (ďalej len „IOM“) pozastavili tieto operácie v polovici marca 2020. UNHCR a IOM 18. júna 2020 oznámili, že došlo k obnoveniu cestovania utečencov na účely presídlenia (11). Od leta začali viaceré členské štáty postupne obnovovať svoje činnosti presídľovania.

                     (18)

                     Táto bezprecedentná globálna zdravotná hrozba a opatrenia na obmedzenie šírenia vírusu mali značný vplyv na všetky operácie a postupy súvisiace s presídľovaním, prijímaním osôb z humanitárnych dôvodov a komunitným sponzorstvom. Ukázalo sa, že je potrebná koordinácia úrovni EÚ, aby bolo možné maximalizovať vplyv prijatých opatrení.

                     (19)

                     Komisia vo svojom Usmernení týkajúcom sa vykonávania príslušných ustanovení EÚ v oblasti konaní o azyle a návrate a presídľovania (12) vyzvala členské štáty, aby naďalej preukazovali solidaritu s osobami, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a krajinami mimo EÚ, ktoré sú hostiteľskými krajinami pre veľký počet utečencov, a to tak, že v maximálnej možnej miere zabezpečia kontinuitu postupov súvisiacich s presídľovaním. Komisia vyzvala členské štáty, aby zvážili nové spôsoby práce, ako sú napr. osobné pohovory na diaľku alebo presídlenie na základe spisu. Európsky podporný úrad pre azyl (ďalej len „EASO“) poskytol rýchlu operačnú podporu, keď v rámci siete pre presídľovanie a prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov zorganizoval sériu tematických online stretnutí.

                     (20)

                     Uznávajúc negatívny vplyv pandémie koronavírusu na vykonanie prísľubov prijatých na rok 2020 Komisia rozhodla, že predĺži obdobie vykonávania, ktoré tak bude pokračovať aj po roku 2020, aby sa členským štátom zabezpečil dostatočný čas na úplné vykonanie týchto prísľubov. Pôvodne jednoročný program sa preto pretransformuje na dvojročný program pokrývajúci roky 2020 – 2021, počas ktorého by mali členské štáty vykonať 29 500 prísľubov. Okrem toho sa členské štáty vyzývajú k tomu, aby v rámci možností zvážili ďalšie národné programy presídľovania financované štátom.

                     (21)

                     V záujme zabezpečenia nepretržitého úsilia EÚ v oblasti presídľovania po narušení činností, ku ktorému došlo v dôsledku pandémie koronavírusu, by sa mali od roku 2022 zvážiť nové programy presídľovania, pričom by sa malo prihliadať na finančné zdroje, ktoré boli na podporu prísľubov členských štátov pridelené z Fondu pre azyl a migráciu na roky 2021 – 2027. Ambíciou Únie naďalej ostáva stabilné zvyšovanie počtu presídlení v nasledujúcich rokoch.

                     (22)

                     Okrem finančnej podpory EÚ sa členským štátom pri presídľovaní osôb poskytuje pomoc aj formou rôznych opatrení. Cieľom EASO je pomáhať členským štátom pri plnení ich prísľubov na presídlenie. Zariadenie na podporu presídľovania v Istanbule, ktoré je v prevádzke od apríla 2019 (pilotná fáza), podporuje úsilie členských štátov v oblasti presídľovania z Turecka. Okrem toho sieť pre presídľovanie a prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov podporovaná úradom EASO, ktorá funguje od januára 2020, podporuje spoluprácu a výmenu poznatkov medzi členskými štátmi, pričom kladie dôraz na témy špecifické pre EÚ. Túto sieť využili členské štáty ako hlavné fórum pre výmenu informácií a partnerské učenie, aby sa dokázali vysporiadať s dôsledkami pandémie koronavírusu.

                     (23)

                     Navyše v súlade s trojročnou stratégiou UNHCR (2019 – 2021) týkajúcou sa presídľovania a doplnkových možností je okrem presídľovania vhodné presadzovať aj zavedenie alebo ďalšie využívanie modelov prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a iných doplnkových možností ako ďalších foriem prijímania, aby sa zvýšil počet miest ponúkaných bezpečnými a legálnymi cestami.

                     (24)

                     V navrhovanom nariadení o rámci Únie pre presídľovanie sa počíta s poskytovaním finančných prostriedkov členským štátom pri prijímaní osôb z humanitárnych dôvodov.

                     (25)

                     Vzhľadom na rôznorodosť modelov prijímania osôb z humanitárnych dôvodov majú členské štáty a krajiny mimo EÚ v tejto oblasti už množstvo sľubných skúseností, ktoré možno rozšíriť alebo napodobniť v iných členských štátoch.

                     (26)

                     Viaceré členské štáty zaviedli programy komunitného sponzorstva (13), ktoré môžu podporiť presídľovanie, prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov a iné doplnkové možnosti. V každom prípade sa môžu súkromní sponzori, skupiny jednotlivcov alebo neziskové organizácie štruktúrovaným spôsobom zapájať do prijímania a integrácie osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu.

                     (27)

                     V kontexte presídľovania môžu programy komunitného sponzorstva pomôcť členským štátom pri zvyšovaní počtu miest na presídlenie, ako aj pri úspešnej integrácii utečencov do prijímacích hostiteľských komunít. Na základe úzkeho partnerstva medzi štátom a organizáciami občianskej spoločnosti poskytujú jednotlivci, resp. skupiny jednotlivcov a súkromní sponzori zvyčajne finančnú, praktickú a morálnu podporu pri prijímaní a integrácii utečencov. Štúdia o uskutočniteľnosti a pridanej hodnote programov sponzorstva z roku 2018 (14) poukázala na to, že modely komunitného sponzorstva môžu mať mnoho rozličných foriem. V závislosti od zvolenej koncepcie a stanovených cieľov môžu tieto programy pomôcť zvýšiť počet dostupných miest na prijatie osôb, ktoré potrebujú ochranu, umožniť rýchlejšiu a účinnejšiu integráciu, zlepšiť verejnú podporu pre utečencov a presídľovanie a pomôcť zabrániť neregulárnym následným pohybom presídlených osôb.

                     (28)

                     K ďalším formám komunitného sponzorstva (okrem presídlenia), ktoré môžu slúžiť ako model, patrí to, čo niektoré členské štáty a súkromné organizácie nazývajú „humanitárne koridory“, teda model komunitného sponzorstva, ktorý momentálne uplatňujú náboženské organizácie v Taliansku, Francúzsku a Belgicku v spolupráci s príslušnými národnými vládami. Podľa tohto modelu sú súkromní sponzori zapojení do všetkých fáz prijímacieho procesu, a to od identifikácie osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, až po ich transfer do príslušného členského štátu. Zároveň zodpovedajú za prijatie a integráciu týchto osôb a znášajú súvisiace náklady. Od roku 2016 prišlo takýmto spôsobom do Európy, predovšetkým do Talianska a Francúzska, viac ako 2 700 osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu. Podrobné pravidlá spolupráce medzi štátom a súkromnými sponzormi sú často stanovené v memorande o porozumení.

                     (29)

                     Vzhľadom na výhody komunitného sponzorstva by mala Únia ďalej podporovať prístup EÚ ku komunitnému sponzorstvu, ktorý by sa opieral o existujúce skúsenosti členských štátov a počítal by so zapojením EASO. Únia bude pokračovať v poskytovaní podpory pri budovaní kapacít aktérov občianskej spoločnosti, ktorí sú zapojení do programov komunitného sponzorstva, a zároveň bude podporovať nadnárodnú výmenu poznatkov s cieľom rozšíriť existujúce programy komunitného sponzorstva a vytvoriť nové programy, a to aj v členských štátoch, ktoré takéto programy doteraz nevykonávali. Na tento účel uverejnila Komisia v roku 2019 osobitnú výzvu na predkladanie návrhov v rámci programu akcií Únie financovaných z fondu AMIF (15). Podpora doplnkových možností pre osoby, ktoré potrebujú ochranu, a ich ďalšej integrácie je jednou z tém výzvy na predkladanie návrhov na nadnárodné akcie v oblasti azylu, migrácie a integrácie v rámci pracovného programu fondu AMIF na rok 2020 (16).

                     (30)

                     Pandémia koronavírusu mala vplyv aj na programy komunitného sponzorstva. Komisia vo svojom Usmernení týkajúcom sa vykonávania príslušných ustanovení EÚ v oblasti konaní o azyle a návrate a presídľovania vyzvala členské štáty, aby udržiavali komunikačné kanály so sponzormi otvorené, informovali ich o vývoji a pokračovali v nábore a preverovaní sponzorov, aby sa zvýšila budúca hostiteľská kapacita.

                     (31)

                     Ako zdôrazňuje UNHCR, zlúčenie rodiny je všeobecne uznávaným kľúčovým faktorom úspešnej integrácie v hostiteľskej krajine. Násilne vysídlené osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, často čelia v súvislosti so svojím právom na zlúčenie rodiny mnohým výzvam, ako sú zdĺhavé a náročné administratívne postupy (17). To môže viesť k pokusom obísť pravidlá prostredníctvom nebezpečnej neregulárnej migrácie. S cieľom uľahčiť prístup k právu na zlúčenie rodiny v súlade so smernicou o práve na zlúčenie rodiny (18) sa členské štáty vyzývajú, aby zaviedli do praxe programy na podporu zlúčenia rodiny, ktoré zlepšia prístup k informáciám a zjednodušia proces podávania žiadostí o udelenie víza. Okrem toho sa členské štáty vyzývajú, aby pre prípady, ktoré nespadajú do rozsahu pôsobnosti smernice o práve na zlúčenie rodiny, vytvorili programy pre prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov, ako je napr. rodinné sponzorstvo.

                     (32)

                     V snahe zúročiť zručnosti, kvalifikácie a motiváciu osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, by sa mali preskúmať aj iné doplnkové možnosti prijímania, ako je napr. vzdelávanie a práca. Viaceré členské štáty podporujú programy, ktoré osobám, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, ako sú napr. študenti alebo pracovníci, uľahčujú prístup k existujúcim legálnym cestám. Členské štáty sa vyzývajú, aby pri takýchto postupoch využívali nástroj EÚ na stanovenie profilu zručností pre štátnych príslušníkov tretích krajín. Tento osobitný online nástroj pomáha pri mapovaní a zdokumentovaní zručností a kvalifikácií osôb s migrantským pôvodom (19).

                     (33)

                     Odhaduje sa, že menej ako tri percentá utečencov na celom svete majú prístup k vysokoškolskému vzdelávaniu (20). Aj keď majú zručnosti a potrebné vedomosti, často im chýbajú informácie a finančné prostriedky, aby sa mohli uchádzať o pregraduálne alebo postgraduálne programy v Únii. Členské štáty by mali zvážiť zlepšenie prístupu k univerzitnému vzdelávaniu pre mladých ľudí, ktorí potrebujú medzinárodnú ochranu, a zjednodušiť preto proces ich prijímania na svoje územie ako študentov. Takéto iniciatívy si môžu vyžadovať proaktívny proces výberu v krajinách mimo EÚ, jazykové vzdelávanie, flexibilitu kritérií prijímania na študijné programy a udeľovania štipendií, ako aj osobitné opatrenia v oblasti integrácie po príchode. Študentom, ktorí si po absolvovaní štúdia želajú ostať v dotknutom členskom štáte v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/801 (21), by sa malo ponúknuť poradenstvo a pomoc pri hľadaní zamestnania.

                     (34)

                     V snahe uľahčiť vykonávanie takýchto programov bude Komisia podporovať partnerské učenie a výmenu skúseností medzi členskými štátmi a zároveň posúdi možnosti poskytovania finančnej podpory EÚ pri navrhovaní a vytváraní takýchto možností pre študentov.

                     (35)

                     Členské štáty by mali ďalej zvážiť partnerskú spoluprácu so súkromným sektorom, zamestnávateľmi, odborovými organizáciami a občianskou spoločnosťou s cieľom vypracovať inovatívne medzinárodné schémy pracovnej mobility pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu.

                     (36)

                     EASO v súčinnosti so sieťou pre presídľovanie a prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov bude členským štátom pomáhať pri navrhovaní a vykonávaní programov prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a iných doplnkových možností.

                     (37)

                     Pri vykonávaní programov presídľovania, prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a iných doplnkových možností by mali členské štáty zohľadniť záväzky vyplývajúce z Dohovoru OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím.

                     (38)

                     S cieľom zabezpečiť monitorovanie vykonávania systémov presídľovania EÚ v rokoch 2020 a 2021 by mali členské štáty na požiadanie oznámiť Komisii počet osôb, ktoré boli v súlade s ich prísľubom presídlené na ich územie, a zároveň uviesť krajiny, z ktorých boli tieto osoby presídlené. Komisia bude tiež monitorovať rozličné projekty a programy prijímania osôb z humanitárnych dôvodov, ktoré sa vykonávajú v členských štátoch, aby si udržala prehľad o tom, aké legálne možnosti majú osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, ako aj o počte miest, ktoré boli prostredníctvom týchto kanálov ponúknuté.

                     (39)

                     Toto odporúčanie by malo byť určené členským štátom. Štáty pridružené k dublinskému systému sa vyzývajú, aby prispievali k spoločnému európskemu úsiliu v oblasti presídľovania, ako aj k spoločnému úsiliu, ktoré sa vynakladá v súvislosti s inými doplnkovými možnosťami.

               PRIJALA TOTO ODPORÚČANIE:

            ZVÝŠIŤ POČET ČLENSKÝCH ŠTÁTOV ZAPOJENÝCH DO PRESÍDĽOVANIA A PRIJÍMANIA OSÔB Z HUMANITÁRNYCH DÔVODOV

                     1.

                     Členské štáty by mali v duchu medzinárodnej solidarity s krajinami prvého azylu alebo tranzitu prispievať k poskytovaniu legálnych možností pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a posilňovať vzájomnú solidaritu.

            ZINTENZÍVNIŤ IMPLEMENTAČNÉ ÚSILIE POČAS PANDÉMIE KORONAVÍRUSU A ROZŠÍRIŤ PRESÍDĽOVANIE V STREDNODOBOM HORIZONTE

                     2.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby na základe skúseností získaných pri vykonávaní predchádzajúcich systémov presídľovania EÚ a v záujme uľahčenia prechodu medzi týmito systémami a stabilným rámcom Únie pre presídľovanie splnili cieľ, ku ktorému sa zaviazali v rámci predkladania prísľubov na rok 2020, a teda aby v priebehu dvoch rokov (od 1. januára 2020 do 31. decembra 2021) presídlili z krajín mimo EÚ aspoň 29 500 osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu.

                     3.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby svoje prísľuby predložené na rok 2020 vykonali tak rýchlo, ako je to vzhľadom na dôsledky pandémie koronavírusu možné. Nabádajú sa k tomu, aby zvážili inovatívne spôsoby práce a upravili svoje postupy tak, aby dokázali reagovať na meniacu sa situáciu v teréne, a to aj v krajinách prvého azylu.

                     4.

                     Členské štáty, ktoré ešte v plnej miere nevykonali svoje prísľuby v rámci systému presídľovania EÚ na roky 2018 – 2019 (22), sa vyzývajú, aby tieto prísľuby vykonali v rokoch 2020 a 2021 v súlade s ich národnými programami AMIF.

                     5.

                     Členské štáty by mali v rokoch 2020 a 2021 pokračovať vo svojich činnostiach súvisiacich s presídľovaním v takom rozsahu, v akom im to pandémia koronavírusu umožní, a pri svojich prísľuboch by sa mali zamerať na:

                                 a)

                                 zabezpečenie nepretržitého presídľovania štátnych príslušníkov Sýrie, štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti, ktorí boli vysídlení v dôsledku konfliktu v Sýrii, z Turecka s cieľom podporovať vykonávanie vyhlásenia EÚ a Turecka z marca 2016; to zahŕňa aktiváciu dobrovoľného systému prijímania osôb z humanitárnych dôvodov za predpokladu, že boli splnené všetky nevyhnutné podmienky a že neregulárne prekračovanie hraníc medzi Tureckom a EÚ prestalo alebo sa aspoň podstatným a udržateľným spôsobom obmedzilo;

                                 b)

                                 zabezpečenie nepretržitého presídľovania z Libanonu a Jordánska;

                                 c)

                                 zapojenie sa do procesu ďalšej stabilizácie situácie v centrálnom Stredozemí prostredníctvom presídlenia osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, z Líbye, Nigeru, Čadu, Egypta, Etiópie a Sudánu, ako aj prostredníctvom podpory dočasných mechanizmov UNHCR pre núdzovú evakuáciu najzraniteľnejších skupín migrantov z Líbye, ktoré sa nachádzajú v Nigeri a Rwande.

                     6.

                     Členské štáty sa nabádajú k tomu, aby flexibilne reagovali na celosvetové potreby v oblasti núdzového presídlenia. Vyzývajú sa, aby v rámci možností vykonali čo najviac prísľubov na presídlenie a aby efektívne využili finančné prostriedky, ktoré im boli poskytnuté. Svoje programy presídľovania by mali vykonávať v úzkej spolupráci s UNHCR a v náležitých prípadoch s podporou EASO.

                     7.

                     V záujme zaistenia kontinuity a opätovného nárastu počtu operácií presídľovania, ktoré boli v dôsledku pandémie koronavírusu narušené, sa členské štáty vyzývajú, aby prispeli k budúcim programom EÚ v oblasti presídľovania. Vyzývajú sa, aby rozšírili svoje už existujúce programy presídľovania, obnovili predchádzajúce programy alebo vytvorili nové s cieľom zvýšiť počet dostupných miest na prijatie osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, keď bude presídľovanie opäť možné za bezpečných podmienok pre všetky zúčastnené strany.

            ZABEZPEČIŤ KVALITNÉ PROGRAMY PRESÍDĽOVANIA

                     8.

                     Členské štáty by mali zabezpečiť, aby boli všetky fázy procesu presídlenia vykonávané podľa prísnych kvalitatívnych noriem, najmä pokiaľ ide o poskytovanie orientácie pred odchodom (na diaľku) a poskytovanie informácií po príchode. Vyzývajú sa, aby zaistili primerané a dostatočné prijímacie kapacity, v rámci ktorých sa zohľadnia zvýšené zdravotné riziká, s cieľom zabezpečiť rýchly príchod vybratých osôb do Európy.

                     9.

                     Členské štáty sa nabádajú k tomu, aby navrhli osobitné a účinné programy integrácie a sociálneho začlenenia presídlených osôb, ktoré budú zohľadňovať najmä zraniteľnosť týchto osôb. Vyzývajú sa, aby úzko spolupracovali s občianskou spoločnosťou a prijímajúcimi komunitami v snahe zaviesť alebo rozšíriť programy komunitného sponzorstva pre presídlenie, ktorých cieľom je účinná, lepšia a rýchlejšia integrácia presídlených utečencov do hostiteľských spoločností.

                     10.

                     Členské štáty by mali zaviesť interné monitorovacie a hodnotiace programy, ktoré budú merať účinnosť a efektívnosť ich systémov presídľovania a príslušných programov integrácie.

            PODPOROVAŤ PRIJÍMANIE OSÔB Z HUMANITÁRNYCH DÔVODOV

                     11.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby zvýšili počet zraniteľných osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, prijatých na svoje územie. Okrem presídľovania by mali zvážiť predovšetkým zavedenie alebo rozšírenie iných legálnych možností pre zraniteľné osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu.

                     12.

                     Členské štáty sa okrem toho vyzývajú, aby uľahčili prístup k právu na zlúčenie rodiny a aby na tento účel zaviedli do praxe programy na podporu zlúčenia rodiny, ktoré zlepšia prístup k informáciám a zjednodušia proces podávania žiadostí. Ďalej sa vyzývajú, aby poskytovali možnosti prijímania pre rodinných príslušníkov osôb, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana, a to prostredníctvom programov prijímania osôb z humanitárnych dôvodov, ako sú napr. programy rodinného sponzorstva.

                     13.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby prispievali k prístupu EÚ ku komunitnému sponzorstvu a aby na základe širokej škály modelov prijímania osôb z humanitárnych dôvodov navrhli prijímacie programy v súlade so svojimi príslušnými vnútroštátnymi prioritami a po zohľadnení priorít a záujmov EÚ v oblasti vonkajších vzťahov.

                     14.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby úzko spolupracovali s občianskou spoločnosťou v snahe zaviesť alebo rozšíriť programy komunitného sponzorstva ako možnosti prijímania osôb z humanitárnych dôvodov, pri ktorých sú súkromní sponzori, skupiny jednotlivcov alebo neziskové organizácie zapojení do jednotlivých fáz programu – od identifikácie osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu v krajine mimo EÚ, až po ich integráciu po príchode.

                     15.

                     Pri tvorbe uvedených programov komunitného sponzorstva by mali členské štáty a ich partneri vymedziť pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, transparentné a nediskriminačné kritériá výberu. Od začiatku programu by mali zabezpečiť, aby boli jasne vymedzené príslušné úlohy a povinnosti občianskej spoločnosti a vlády vo fáze pred odchodom a po príchode. Členské štáty naďalej nesú zodpovednosť za bezpečnostné kontroly a postupy prijímania a musia zabezpečiť, aby boli zavedené primerané záruky a bezpečnostné opatrenia.

                     16.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby zaviedli alebo rozšírili programy komunitného sponzorstva, ktorých cieľom je zabezpečiť lepšiu a rýchlejšiu integráciu a sociálne začlenenie osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, do hostiteľských spoločností a lepšiu verejnú podporu vytváraním otvorenejších a inkluzívnejších spoločností.

                     17.

                     Členské štáty sa nabádajú k tomu, aby udržiavali komunikačné kanály so súkromnými sponzormi počas pandémie koronavírusu i po nej otvorené a aby súkromných sponzorov naďalej zapájali do aktívneho podporovania programov sponzorstva.

                     18.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby na podporu programov komunitného sponzorstva využili rôzne možnosti spolufinancovania EÚ.

            PODPOROVAŤ DOPLNKOVÉ MOŽNOSTI PRE OSOBY, KTORÉ POTREBUJÚ MEDZINÁRODNÚ OCHRANU, SPOJENÉ SO VZDELÁVANÍM A PRÁCOU

                     19.

                     Členské štáty sa nabádajú k tomu, aby vytvorili a podporovali programy, ktoré uľahčujú prístup k iným existujúcim legálnym cestám pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a aby v relevantných prípadoch využívali na zmapovanie a zdokumentovanie zručností a kvalifikácií uvedených osôb nástroje EÚ. Členské štáty sa tiež vyzývajú, aby čo najskôr poskytli prístup k pracovnému trhu, ktorého súčasťou budú aj aktivačné programy (ako napr. rekvalifikácia a zvyšovanie kvalifikácie). V záujme uľahčenia integrácie do pracovného trhu by mali členské štáty úzko spolupracovať so sociálnymi partnermi.

                     20.

                     Členské štáty by mali zvážiť zlepšenie prístupu k univerzitnému vzdelávaniu pre mladých ľudí, ktorí potrebujú medzinárodnú ochranu, pričom by im mali po zohľadnení ich osobitných potrieb umožniť, aby získali nárok na štúdium. V úzkom partnerstve s univerzitami by členské štáty mohli zvážiť vytvorenie špecifických programov, ktorých súčasťou by mohli byť osobitné a flexibilnejšie prijímacie konania na štúdium, finančná podpora a primerané jazykové kurzy, resp. by mohli rozšíriť už existujúce iniciatívy. Absolventom, ktorí si želajú ostať v dotknutom členskom štáte, by mali poskytovať poradenstvo a pomoc pri hľadaní zamestnania.

                     21.

                     Členské štáty by mali zvážiť partnerskú spoluprácu so súkromným sektorom a zamestnávateľmi s cieľom vypracovať inovatívne medzinárodné schémy pracovnej mobility pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a to bez toho, aby tým boli dotknuté ich práva na ochranu.

                     22.

                     Členské štáty sa vyzývajú, aby prispievali k prístupu EÚ ku komunitnému sponzorstvu, aby tak podporili doplnkové možnosti v oblasti vzdelávania a práce pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu.

            POSILŇOVAŤ SPOLUPRÁCU MEDZI ČLENSKÝMI ŠTÁTMI A PODPOROVAŤ PRESÍDĽOVANIE NA GLOBÁLNEJ ÚROVNI

                     23.

                     V snahe zúročiť výhody a potenciál spolupráce a koordinácie na úrovni EÚ v oblasti presídľovania, prijímania osôb z humanitárnych dôvodov, komunitného sponzorstva a doplnkových možností sa členské štáty nabádajú k tomu, aby sa zapojili do siete EASO pre presídľovanie a prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov a aby sa aktívne podieľali na jej stretnutiach a činnostiach.

                     24.

                     Členské štáty by mali spolupracovať v rámci siete EASO pre presídľovanie a prijímanie osôb z humanitárnych dôvodov, aby uľahčili včasné a plynulé obnovenie presídlení po tom, ako budú zrušené obmedzenia súvisiace s pandémiou koronavírusu, a aby vytvorili nové spôsoby práce a nové postupy, ktoré operáciám presídľovania zaručia väčšiu odolnosť zo strednodobého hľadiska.

                     25.

                     V snahe rozšíriť presídľovanie do celého sveta by mali členské štáty uzavrieť partnerskú spoluprácu s krajinami mimo EÚ, ktorým by mali prostredníctvom budovania kapacít a výmeny skúseností a najlepších postupov pomôcť pri vytváraní programov presídľovania, pričom by mali čerpať z odborných znalostí EASO a opierať sa o spoluprácu s UNHCR a IOM.

            MONITOROVANIE

                     26.

                     Členské štáty by mali na požiadanie oznámiť Komisii počet osôb, ktoré boli v súlade s ich prísľubom presídlené na ich územie, a zároveň uviesť krajiny, z ktorých boli tieto osoby presídlené.

                     27.

                     Členské štáty by mali Komisiu informovať o osobách, ktoré boli prijaté prostredníctvom systémov prijímania osôb z humanitárnych dôvodov, ako aj prostredníctvom iných doplnkových možností.

            FINANČNÁ PODPORA

                     28.

                     Členské štáty by mali v plnej miere využiť finančnú podporu, ktorá im bola z Fondu pre azyl, migráciu a integráciu poskytnutá na zostávajúcu časť vykonávacieho obdobia v záujme splnenia prísľubov na presídlenie, aby tak zabezpečili, že všetky fázy procesu presídlenia uvedené v tomto odporúčaní sú vykonávané podľa prísnych kvalitatívnych noriem.

                     29.

                     Na podporu a zlepšenie presídľovania, prijímania osôb z humanitárnych dôvodov a iných doplnkových možností pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, ako aj ich integrácie a sociálneho začlenenia do hostiteľských spoločností by mali členské štáty v plnej miere využiť aj iné možnosti financovania zo zdrojov EÚ, najmä Európsky sociálny fond a Európsky fond regionálneho rozvoja, ktoré by mali využívať v súlade s ich príslušnými cieľmi.

            ADRESÁTI

         Toto odporúčanie je určené členským štátom.

            V Bruseli 23. septembra 2020

                  Za Komisiu

               Ylva JOHANSSON

                  členka Komisie

            (1)  Spolufinancované z rozpočtu Únie a implementované konzorciami pod vedením členských štátov.

            (2)  https://www.unhcr.org/the-global-compact-on-refugees.html.

            (3)  UNHCR dostal v roku 2018 prísľuby na presídlenie z 29 krajín, zatiaľ čo v roku 2017 to bolo 35 krajín; počet odchodov na účely presídlenia klesol zo 65 100 v roku 2017 na 55 680 v roku 2018.

            (4)  Odporúčanie Komisie (EÚ) 2015/914 z 8. júna 2015 týkajúce sa európskeho systému presídľovania, Ú. v. EÚ L 148, 13.6.2015, s. 32.

            (5)  Závery zástupcov vlád členských štátov zasadajúcich v Rade z 20. júla 2015.

            (6)  Odporúčanie Komisie (EÚ) 2017/1803 z 3. októbra 2017 o posilnení legálnych spôsobov migrácie pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, Ú. v. EÚ L 259, 7.10.2017, s. 21.

            (7)  https://www.consilium.europa.eu/sk/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/.

            (8)  Tieto presídlenia boli čiastočne započítané v rámci systémov presídľovanie EÚ uvedených v odôvodneniach (8)a (9).

            (9)  COM(2016) 468 final.

            (10)  Finančná podpora je kombináciou rozpočtových prostriedkov na roky 2019 a 2020, ktoré boli členským štátom poskytnuté v dvoch splátkach.

            (11)  https://www.unhcr.org/news/press/2020/6/5eeb85be4/joint-statement-un-refugee-chief-grandi-ioms-vitorino-announce-resumption.html?query=resettlement resumption.

            (12)  C(2020) 2516 final.

            (13)  V niektorých krajinách sú známe aj pod názvom „programy súkromného sponzorstva“.

            (14)  https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/1dbb0873-d349-11e8-9424-01aa75ed71a1/language-en/format-PDF/source-114630059.

            (15)  Výzva na predkladanie návrhov 2019, AMIF-2019-AG-Call, Téma 1: Podporovanie integrácie osôb, ktoré potrebujú ochranu, prostredníctvom programov súkromného sponzorstva.

            (16)  Vykonávacie rozhodnutie Komisie z 26. 6. 2020 o financovaní akcií Únie v rámci Fondu pre azyl, migráciu a integráciu a prijatí pracovného programu na rok 2020. https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/financing/fundings/migration-asylum-borders/asylum-migration-integration-fund/union-actions/docs/c4223-annex-decision-amif-awp-2020.pdf.

            (17)  https://www.unhcr.org/uk/protection/basic/5f5743f84/families-together-family-reunification-for-refugees-in-the-european-union.html

            (18)  Smernica Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny (Ú. v. EÚ L 251, 3.10.2003, s. 12).

            (19)  https://ec.europa.eu/migrantskills/#/.

            (20)  Odhady UNHCR: https://www.unhcr.org/tertiary-education.html.

            (21)  Pozri článok 25 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/801 z 11. mája 2016 o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair (Ú. v. EÚ L 132, 21.5.2016, s. 21). Článok 25.

            (22)  Odporúčanie (EÚ) 2017/1803.

            PRÍLOHA

               Presídlenie: prísľuby na rok 2020

                        Členský štát

                        Celkový počet miest na rok 2020

                        Belgicko

                        758

                        Bulharsko (*1)

                        [25]

                        Česko

                        Dánsko

                        Nemecko

                        5 500

                        Estónsko

                        Írsko

                        994

                        Grécko

                        Španielsko

                        1 000

                        Francúzsko

                        5 200

                        Chorvátsko

                        100

                        Taliansko

                        700

                        Cyprus

                        Lotyšsko

                        Litva

                        18

                        Luxembursko (*1)

                        [50]

                        Maďarsko

                        Malta (*1)

                        [20]

                        Holandsko

                        1 902

                        Rakúsko

                        Poľsko

                        Portugalsko

                        1 150

                        Rumunsko

                        200

                        Slovinsko

                        Slovensko

                        Fínsko

                        850

                        Švédsko

                        5 114

                        Spojené kráľovstvo

                        6 000

                           SPOLU

                           29 487

               (*1)  Vykonávanie prísľubov z predchádzajúceho systému (nezapočítané do prísľubov predložených na rok 2020).