title: Smernica Komisie 2008/47/ES z  8. apríla 2008 , ktorou sa na účely prispôsobenia technickému pokroku mení a dopĺňa smernica Rady 75/324/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa aerosólových rozprašovačov (Text s významom pre EHP)

text:
               9.4.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 96/15

      SMERNICA KOMISIE 2008/47/ES
   z 8. apríla 2008,
   ktorou sa na účely prispôsobenia technickému pokroku mení a dopĺňa smernica Rady 75/324/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa aerosólových rozprašovačov
   (Text s významom pre EHP)
   KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,
   so zreteľom na smernicu Rady 75/324/EHS z 20. mája 1975 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa aerosólových rozprašovačov (1), a najmä na jej článok 5 a článok 10 ods. 3,
   keďže:

               (1)

               Technický pokrok a inovácia umožňujú uvádzať na trh čoraz vyšší počet aerosólových rozprašovačov s komplexným technickým dizajnom a vlastnosťami, ktoré sa líšia od tradičných rozprašovačov. Ustanovenia smernice 75/324/EHS však nezabezpečujú dostatočne vysokú úroveň bezpečnosti týchto netradičných aerosólových rozprašovačov. Jednotlivý dizajn netradičných aerosólových rozprašovačov môže predstavovať také riziko pre bezpečnosť, ktoré neriešia bezpečnostné ustanovenia smernice, pretože sú prispôsobené známym dizajnom tradičných aerosólov. Z toho dôvodu je potrebné, aby výrobca vykonal analýzu rizík, ktorá by sa primerane vzťahovala na všetky otázky bezpečnosti.

               (2)

               Podľa potreby sa analýza rizík musí vzťahovať na riziko vyplývajúce z vdýchnutia spreja vypusteného aerosólovým rozprašovačom v bežných alebo primerane predvídateľných podmienkach používania so zreteľom na veľkosť kvapôčok a veľkostné rozloženie v spojení s fyzikálnymi a chemickými vlastnosťami obsahu, keďže vdýchnutie malých aerosólových kvapôčok môže v daných podmienkach používania u používateľa vyvolať nepriaznivé zdravotné následky, aj keď je aerosólový rozprašovať riadne klasifikovaný a označený v súlade s ustanoveniami smernice Európskeho parlamentu a Rady 1999/45/ES z 31. mája 1999 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov o klasifikácii, balení a označovaní nebezpečných prípravkov (2).

               (3)

               Bezpečnostnú doložku uvedenú v článku 10 smernice 75/324/EHS uplatňoval jediný členský štát. Prijaté bezpečnostné opatrenie je oprávnené z hľadiska zvýšeného rizika horľavosti látok, ktoré obsahuje aerosólový rozprašovač, v bežných alebo primerane predvídateľných podmienkach používania.

               (4)

               Súčasné vymedzenie horľavého obsahu nepostačuje na to, aby sa vo všetkých prípadoch zabezpečila vysoká úroveň bezpečnosti. Aj keď niektoré obsahy vypúšťané aerosólovými rozprašovačmi nie sú definované ako „horľavé“ podľa kritérií uvedených v prílohe VI k smernici Rady 67/548/EHS z 27. júna 1967 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa klasifikácie, balenia a označovania nebezpečných látok (3), môžu sa zapáliť v bežných alebo primerane predvídateľných podmienkach používania aerosólového rozprašovača. Okrem toho sa súčasné kritériá horľavosti vzťahujú iba na chemické látky a prípravky a dostatočne nezohľadňujú osobitné fyzikálne podmienky aerosólových sprejov ani osobitné podmienky používania.

               (5)

               S cieľom dosiahnuť optimálnu úroveň bezpečnosti a so zreteľom na osobitosti aerosólových rozprašovačov by nové kritériá klasifikácie horľavosti aerosólových rozprašovačov mali riešiť aj riziká týkajúce sa vypúšťania obsahu aerosólových rozprašovačov a osobitné podmienky používania aerosólových rozprašovačov, a nielen fyzikálne a chemické vlastnosti samotného obsahu.

               (6)

               Podľa ustanovení smernice 75/324/EHS v platnom znení sa vyžaduje, aby sa každý naplnený aerosólový rozprašovač ponoril do horúceho vodného kúpeľa na posúdenie jeho tesnosti a odolnosti voči prasknutiu. Aerosólové rozprašovače citlivé na teplo však túto skúšku nevydržia. Technologický pokrok umožnil, aby sa konečné posúdenie odolnosti voči prasknutiu a tesnosti vykonalo alternatívnymi skúšobnými metódami, ktoré zaručujú rovnakú úroveň bezpečnosti.

               (7)

               V ustanoveniach smernice 75/324/EHS v platnom znení sa ustanovuje možnosť používať skúšobný systém poskytujúci výsledok rovnocenný výsledku získanému metódou vo vodnom kúpeli so súhlasom výboru uvedeného v článku 6. Tento postup sa však v praxi veľmi ťažko uplatňuje, a preto sa nikdy nepoužil. Na umožnenie hospodárskym subjektom využívať výhody technického pokroku bez zníženia súčasnej úrovne bezpečnosti prostredníctvom zabezpečenia primeraného technického posúdenia je nevyhnutné, aby alternatívne skúšobné metódy namiesto výboru uvedeného v článku 6 smernice schválili príslušné orgány určené členskými štátmi podľa smernice Rady 94/55/ES z 21. novembra 1994 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzhľadom na prepravu nebezpečného tovaru cestnou dopravou (4).

               (8)

               Obavy o bezpečnosť vznikli po prasknutí alebo úniku obsahu z kovových aerosólových rozprašovačov zohriatych na vysokú teplotu, ako napríklad v prípade automobilov vystavených slnečnému žiareniu. Preto je potrebné obmedziť maximálnu úroveň plnenia na rovnakú hodnotu pre všetky druhy aerosólových rozprašovačov.

               (9)

               Väčšina hnacích plynov šetrných k životnému prostrediu a nehorľavých hnacích plynov sú stlačené plyny. Zníženie tlaku v aerosólových rozprašovačoch využívajúcich stlačené hnacie plyny na konci ich životnosti zvyčajne vedie k menej účinnému využitiu ich obsahu. V dôsledku toho by sa malo používanie stlačených hnacích plynov podporovať zvýšením maximálneho vnútorného tlaku aerosólových rozprašovačov v rozsahu, v akom je to bezpečné pre spotrebiteľa.

               (10)

               Smernica 75/324/EHS by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť a doplniť.

               (11)

               Opatrenia stanovené v tejto smernici sú v súlade so stanoviskom Výboru pre prispôsobenie smernice o aerosólových rozprašovačoch technickému pokroku,

         PRIJALA TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Smernica 75/324/EHS sa mení a dopĺňa v zmysle prílohy k tejto smernici.
   Článok 2
   1.   Členské štáty do 29. októbra 2009 prijmú a uverejnia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne oznámia Komisii znenia takýchto ustanovení a poskytnú tabuľku zhody medzi takýmito ustanoveniami a touto smernicou.
   Členské štáty začnú uplatňovať takéto ustanovenia od 29. apríla 2010.
   Keď členské štáty prijmú takéto ustanovenia, uvedú v nich odkaz na túto smernicu alebo k nim tento odkaz pripoja pri ich úradnom uverejnení. Členské štáty určia spôsob uvedenia tohto odkazu.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica.
   Článok 3
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 4
   Táto smernica je určená členským štátom.

      V Bruseli 8. apríla 2008

            Za Komisiu

         Günter VERHEUGEN

            podpredseda

      (1)  Ú. v. ES L 147, 9.6.1975, s. 40. Smernica naposledy zmenená a doplnená nariadením (ES) č. 807/2003 (Ú. v. EÚ L 122, 16.5.2003, s. 36).

      (2)  Ú. v. ES L 200, 30.7.1999, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená nariadením (ES) č. 1907/2006 (Ú. v. EÚ L 396, 30.12.2006, s. 1, korigendum v Ú. v. EÚ L 136, 29.5.2007, s. 3).

      (3)  Ú. v. ES 196, 16.8.1967, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2006/121/ES (Ú. v. EÚ L 396, 30.12.2006, s. 851, korigendum v Ú. v. EÚ L 136, 29.5.2007, s. 281).

      (4)  Ú. v. ES L 319, 12.12.1994, s. 7. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Komisie 2006/89/ES (Ú. v. EÚ L 305, 4.11.2006, s. 4).

      PRÍLOHA
      Smernica 75/324/EHS sa mení a dopĺňa takto:

                  1.

                  Do článku 8 sa dopĺňa tento odsek 1a:
                  „1a.   Ak aerosólový rozprašovač obsahuje horľavé zložky v zmysle bodu 1.8 prílohy, ale aerosólový rozprašovač sa nepovažuje za ‚horľavý‘ alebo ‚extrémne horľavý‘ podľa kritérií ustanovených v bode 1.9 prílohy, musí sa na označení zreteľne uviesť množstvo horľavej látky, ktoré aerosólový rozprašovač obsahuje, vo forme nasledujúceho čitateľného a neodstrániteľného znenia: ‚X % hmotnosti obsahu je horľavých‘.“

                  2.

                  Článok 9a sa zrušuje.

                  3.

                  Príloha sa mení a dopĺňa takto:

                              a)

                              Bod 1.8 sa nahrádza týmto:
                              „1.8.   Horľavé zložky
                              Obsah aerosólov sa považuje za horľavý, ak obsahuje niektorú zo zložiek, ktorá je klasifikovaná ako horľavá:

                                          a)

                                          horľavá kvapalina je kvapalina, ktorej teplota vznietenia neprevyšuje 93 °C;

                                          b)

                                          horľavá tuhá látka je tuhá látka alebo zmes, ktorá je ľahko zápalná alebo môže spôsobiť zapálenie, alebo k nemu prispieť v dôsledku trenia. Ľahko zápalné tuhé látky sú práškové, zrnkové alebo pastové látky alebo zmesi, ktoré sú nebezpečné, ak sa môžu ľahko zapáliť už pri krátkom kontakte so zápalným zdrojom, ako je napríklad horiaca zápalka, a plameň sa následne rýchlo šíri;

                                          c)

                                          horľavý plyn je plyn alebo plynná zmes s hranicou horľavosti na vzduchu pri teplote 20 °C a štandardnom tlaku 1,013 bar.

                                    Toto vymedzenie sa nevzťahuje na samozápalné, samozahrievacie alebo s vodou reagujúce látky a zmesi, ktoré nikdy nesmú byť zložkami obsahu aerosólov.“

                              b)

                              Vkladá sa tento bod 1.9:
                              „1.9.   Horľavé aerosóly
                              Na účely tejto smernice sa aerosól považuje za ‚nehorľavý‘, ‚horľavý‘ alebo ‚extrémne horľavý‘ podľa jeho chemického spalného tepla a hmotnostného obsahu horľavých zložiek takto:

                                          a)

                                          aerosól sa klasifikuje ako ‚extrémne horľavý‘, ak obsahuje 85 % alebo viac horľavých zložiek a chemické spalné teplo sa rovná alebo prevyšuje 30 kJ/g;

                                          b)

                                          aerosól sa klasifikuje ako ‚nehorľavý‘, ak obsahuje 1 % alebo menej horľavých zložiek a chemické spalné teplo je nižšie ako 20 kJ/g;

                                          c)

                                          všetky ostatné aerosóly sa podrobia nasledovným postupom klasifikácie horľavosti alebo sa klasifikujú ako ‚extrémne horľavé‘. Skúška zápalnej vzdialenosti, skúška zapálenia v uzavretom priestore a skúška horľavosti peny musia byť v súlade s bodom 6.3.

                                    1.9.1.   Horľavé sprejové aerosóly
                              V prípade sprejových aerosólov sa klasifikácia vykoná s prihliadnutím na chemické spalné teplo a výsledky skúšky zápalnej vzdialenosti takto:

                                          a)

                                          ak je chemické spalné teplo nižšie ako 20 kJ/g:

                                                      i)

                                                      aerosól sa klasifikuje ako ‚horľavý‘, ak zapálenie nastane vo vzdialenosti rovnej alebo väčšej ako 15 cm, ale menšej ako 75 cm;

                                                      ii)

                                                      aerosól sa klasifikuje ako ‚extrémne horľavý‘, ak zapálenie nastane vo vzdialenosti 75 cm alebo viac;

                                                      iii)

                                                      ak zapálenie pri skúške zápalnej vzdialenosti nenastane, vykoná sa skúška zapálenia v uzavretom priestore a v tomto prípade sa aerosól klasifikuje ako ‚horľavý‘, ak je časový ekvivalent nižší alebo rovný 300 s/m3 alebo ak je zápalná hustota menšia alebo rovná 300 g/m3. V opačnom prípade sa aerosól klasifikuje ako ‚nehorľavý‘;

                                          b)

                                          ak sa chemické spalné teplo rovná alebo prevyšuje 20 kJ/g, tak sa aerosól klasifikuje ako ‚extrémne horľavý‘, ak zapálenie nastane vo vzdialenosti 75 cm alebo viac. V opačnom prípade sa aerosól klasifikuje ako ‚horľavý‘.

                                    1.9.2.   Horľavé penové aerosóly
                              V prípade penových aerosólov sa klasifikácia vykoná na základe výsledkov skúšky horľavosti peny.

                                          a)

                                          Aerosólový výrobok sa klasifikuje ako ‚extrémne horľavý‘, ak:

                                                      i)

                                                      výška plameňa je 20 cm alebo viac a plameň horí 2 s alebo dlhšie,
                                                      alebo

                                                      ii)

                                                      výška plameňa je 4 cm alebo viac a plameň horí 7 s alebo dlhšie.

                                          b)

                                          Aerosólový výrobok, ktorý nespĺňa kritériá podľa písmena a), sa klasifikuje ako ‚horľavý‘, ak výška plameňa je 4 cm alebo viac a plameň horí 2 s alebo dlhšie.“

                              c)

                              Vkladá sa tento bod 1.10:
                              „1.10.   Chemické spalné teplo
                              Chemické spalné teplo ΔHc sa stanoví:

                                          a)

                                          podľa uznávaných technologických pravidiel uvedených napríklad v normách, ako sú ASTM D 240, ISO 13943 86.1 až 86.3 a NFPA 30B, alebo uznávanej vedeckej literatúre,
                                          alebo

                                          b)

                                          využitím nasledujúcej metódy výpočtu:

                                    Chemické spalné teplo (ΔHc), v kilojouloch na gram (kJ/g), možno vypočítať ako súčin teoretického spalného tepla (ΔHcomb) a účinnosti spaľovania, ktorá je zvyčajne menšia ako 1,0 (bežná účinnosť spaľovania je 0,95 alebo 95 %).
                              Pri zložených aerosólových zmesiach je chemické spalné teplo súčtom vážených hodnôt spalného tepla jednotlivých zložiek:

                              kde:

                                          ΔHc

                                          =

                                          chemické spalné teplo (kJ/g) výrobku,

                                          wi%

                                          =

                                          hmotnostný podiel zložky i vo výrobku,

                                          ΔHc(i)

                                          =

                                          špecifické spalné teplo (kJ/g) zložky i vo výrobku.

                                    Osoba zodpovedná za uvedenie aerosólového rozprašovača na trh musí opísať metódu použitú na stanovenie chemického spalného tepla v dokumente, ktorý bude dostupný v úradnom jazyku Spoločenstva na adrese uvedenej na označení v súlade s článkom 8 ods. 1 písm. a), ak sa chemické spalné teplo využíva ako parameter na posúdenie horľavosti aerosólov v zmysle ustanovení tejto smernice.“

                              d)

                              Za bod 2 „Všeobecné ustanovenia“ a pred bod 2.1 sa vkladá toto ustanovenie:
                              „Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia prílohy o požiadavkách na riziko súvisiace s horľavosťou a tlakom, osoba zodpovedná za uvedenie aerosólových rozprašovačov na trh je povinná vykonať analýzu rizík s cieľom určiť také riziká, ktoré sa vzťahujú na jej aerosólový rozprašovač. Podľa potreby táto analýza obsahuje aj posúdenie rizík vyplývajúcich z vdýchnutia spreju vypusteného aerosólovým rozprašovačom v bežných alebo primerane predvídateľných podmienkach používania s prihliadnutím na veľkostné rozloženie kvapôčok v spojení s fyzikálnymi a chemickými vlastnosťami obsahu. Táto osoba potom musí výrobok navrhnúť, vyrobiť a vyskúšať a podľa potreby vypracovať osobitné oznámenia týkajúce sa jeho používania na základe tejto analýzy.“

                              e)

                              Bod 2.2 písm. b) sa nahrádza týmto:

                                          „b)

                                          ak je aerosól klasifikovaný ako ‚horľavý‘ alebo ‚extrémne horľavý‘ podľa kritérií ustanovených v bode 1.9:

                                                      —

                                                      symbol plameňa v súlade so vzorom uvedeným v prílohe II k smernici 67/548/EHS,

                                                      —

                                                      označenie ‚horľavý‘ alebo ‚extrémne horľavý‘ podľa toho, či je aerosól klasifikovaný ako ‚horľavý‘ alebo ‚extrémne horľavý‘.“

                              f)

                              Bod 2.3 písm. a) a b) sa nahrádzajú takto:

                                          „a)

                                          bez ohľadu na obsah ďalšie varovania, ktorými sa spotrebitelia upozornia na osobitné nebezpečenstvá výrobku. Ak sú k aerosólovému rozprašovaču priložené samostatné pokyny na používanie, musia aj tieto pokyny obsahovať uvedené varovania;

                                          b)

                                          ak je aerosól klasifikovaný ako ‚horľavý‘ alebo ‚extrémne horľavý‘ podľa kritérií ustanovených v bode 1.9, tieto upozornenia:

                                                      —

                                                      bezpečnostné formulácie S2 a S16 ustanovené v prílohe IV k smernici 67/548/EHS,

                                                      —

                                                      ‚Nestriekajte do ohňa alebo na žeravé predmety‘.“

                              g)

                              Vkladá sa tento bod 2.4:
                              „2.4.   Objem kvapalnej fázy
                              Objem kvapalnej fázy pri teplote 50 °C nesmie presiahnuť 90 % čistej kapacity.“

                              h)

                              Bod 3.1.2 sa nahrádza týmto:
                              „3.1.2.   Plnenie
                              Pri teplote 50 °C nesmie tlak v aerosólovom rozprašovači presiahnuť hodnotu 12 bar.
                              Ak však aerosól neobsahuje plyn alebo plynnú zmes s hranicou horľavosti na vzduchu pri teplote 20 °C a štandardnom tlaku 1,013 bar, tak maximálny povolený tlak pri teplote 50 °C je 13,2 bar.“

                              i)

                              Body 3.1.3, 4.1.5 a 4.2.4 sa vypúšťajú.

                              j)

                              Bod 6.1.4 sa nahrádza týmto:
                              „6.1.4.   Konečná kontrola naplnených aerosólových rozprašovačov
                              6.1.4.1.   Aerosólové rozprašovače sa podrobia jednej z nasledujúcich metód záverečných skúšok.
                              a)   Skúška horúcim vodným kúpeľom
                              Každý naplnený aerosólový rozprašovač sa ponorí do horúceho vodného kúpeľa.

                                          i)

                                          Teplota vodného kúpeľa a trvanie skúšky by mali byť také, aby vnútorný tlak dosiahol hodnotu tlaku obsahu pri jednotnej teplote 50 °C.

                                          ii)

                                          Každý aerosólový rozprašovač, ktorý vykazuje viditeľnú trvalú deformáciu alebo netesnosť, sa musí vyradiť.

                                    b)   Metódy záverečných skúšok zahrievaním
                              Môžu sa použiť iné metódy zahriatia obsahu aerosólových rozprašovačov, ak zaručujú, že tlak a teplota v každom naplnenom aerosólovom rozprašovači dosiahne hodnoty požadované pri skúške horúcim vodným kúpeľom a deformácie a netesnosti sa odhalia s rovnakou presnosťou ako v prípade skúšky horúcim vodným kúpeľom.
                              c)   Studené metódy záverečných skúšok
                              Môže sa použiť alternatívna studená metóda záverečných skúšok, ak je v súlade s ustanoveniami o alternatívnych metódach ku skúške horúcim vodným kúpeľom aerosólových rozprašovačov podľa bodu 6.2.4.3.2.2 prílohy A k smernici 94/55/ES.
                              6.1.4.2.   Pri aerosólových rozprašovačoch, ktorých obsah prechádza fyzikálnou alebo chemickou premenou, ktorá mení ich vlastnosti tlaku po naplnení a pred prvým použitím, by sa mali použiť studené metódy záverečných skúšok podľa bodu 6.1.4.1 písm. c).
                              6.1.4.3.   V prípade skúšobných metód podľa bodu 6.1.4.1 písm. b) a c):

                                          a)

                                          skúšobná metóda musí byť schválená príslušným orgánom;

                                          b)

                                          osoba zodpovedná za uvedenie aerosólových rozprašovačov na trh musí podať žiadosť o schválenie príslušnému orgánu. K žiadosti sa priloží technický opis danej metódy;

                                          c)

                                          osoba zodpovedná za uvedenie aerosólových rozprašovačov na trh musí mať na účely dohľadu k dispozícii schválenie príslušným orgánom, technický opis metódy a prípadne aj správy z kontroly ľahko dostupné na adrese uvedenej na označení v súlade s článkom 8 ods. 1 písm. a);

                                          d)

                                          technický opis musí byť v úradnom jazyku Spoločenstva alebo musí byť pripojený jeho úradný preklad;

                                          e)

                                          ‚príslušný orgán‘ je orgán určený každým členským štátom podľa smernice 94/55/ES.“

                              k)

                              Vkladá sa tento bod 6.3:
                              „6.3.   Skúšky horľavosti aerosólov
                              6.3.1.   Skúška zápalnej vzdialenosti sprejových aerosólov
                              6.3.1.1.   Úvod

                                          6.3.1.1.1.

                                          Táto skúšobná norma opisuje metódu stanovenia zápalnej vzdialenosti aerosólového spreja s cieľom posúdiť súvisiace riziko horľavosti. Aerosól sa strieka v smere zápalného zdroja v intervaloch 15 cm a pozoruje sa, či nastane zapálenie a neprerušené horenie. Zapálenie a neprerušené horenie sa definuje ako stabilný plameň, ktorý trvá aspoň 5 s. Zápalný zdroj sa definuje ako plynový horák s modrým nesvietivým plameňom vysokým 4 cm – 5 cm.

                                          6.3.1.1.2.

                                          Táto skúška sa používa pri aerosólových výrobkoch s dostrekom 15 cm alebo viac. Aerosólové výrobky s dostrekom kratším ako 15 cm, ako sú rozprašovače peny, gélov, pást alebo tie, ktoré sú vybavené dávkovačmi, sú z tejto skúšky vylúčené. Aerosólové výrobky, ktoré rozprašujú penu, gély alebo pasty, sa skúšajú skúškou horľavosti aerosólovej peny.

                                    6.3.1.2.   Zariadenie a materiál

                                          6.3.1.2.1.

                                          Vyžaduje sa toto zariadenie:

                                                      Vodný kúpeľ udržiavaný na 20 °C

                                                      presnosť na ± 1 °C

                                                      Kalibrovaná laboratórna váha

                                                      presnosť na ± 0,1 g

                                                      Časomiera (stopky)

                                                      presnosť na ± 0,2 s

                                                      Delená stupnica, podstavec a svorka

                                                      diely v cm

                                                      Plynový horák, podstavec a svorka

                                                      Teplomer

                                                      presnosť na ± 1 °C

                                                      Vlhkomer

                                                      presnosť na ± 5 %

                                                      Tlakomer

                                                      presnosť na ± 0,1 bar

                                    6.3.1.3.   Postup
                              6.3.1.3.1.   Všeobecné požiadavky

                                          6.3.1.3.1.1.

                                          Pred skúškou sa každý aerosólový rozprašovač pripraví a potom vyskúša vypustením obsahu v trvaní približne 1 s. Účelom tohto postupu je odstrániť nehomogénne látky z čerpacej trubičky.

                                          6.3.1.3.1.2.

                                          Návod na použitie sa prísne dodržiava vrátane pokynov, či sa rozprašovač má používať v stojatej alebo obrátenej polohe. Ak je potrebné potriasť, potraste bezodkladne pred skúškou.

                                          6.3.1.3.1.3.

                                          Skúška sa vykonáva v prostredí bez prievanu s dostatočným vetraním pri teplote udržiavanej na 20 °C ± 5 °C a relatívnej vlhkosti v rozpätí 30 – 80 %.

                                          6.3.1.3.1.4.

                                          Každý aerosólový rozprašovač sa skúša:

                                                      a)

                                                      keď je plný, uskutočnením celého postupu s plynovým horákom vo vzdialenosti 15 cm – 90 cm od spúšťacieho mechanizmu aerosólovej nádoby;

                                                      b)

                                                      keď zostáva 10 % – 12 % úrovne náplne (% podľa hmotnosti), iba jednou skúškou vo vzdialenosti 15 cm od spúšťacieho mechanizmu, ak sa sprej z plnej nádoby vôbec nezapálil, alebo vo vzdialenosti zapálenia spreja z plnej nádoby plus 15 cm.

                                          6.3.1.3.1.5.

                                          Počas skúšky je nádoba v polohe podľa pokynov uvedených na označení. Zápalný zdroj sa umiestni podľa potreby.

                                          6.3.1.3.1.6.

                                          Nasledujúci postup skúšky si vyžaduje skúšanie spreja v intervaloch 15 cm medzi plameňom horáku a spúšťacím mechanizmom aerosólu, a to v rozpätí 15 cm – 90 cm. Je výhodné začať vo vzdialenosti 60 cm medzi plameňom horáku a spúšťacím mechanizmom aerosólu. Vzdialenosť medzi plameňom horáku a spúšťacím mechanizmom aerosólu sa zvýši o 15 cm v prípade zapálenia spreja vo vzdialenosti 60 cm. Vzdialenosť sa zníži o 15 cm v prípade, ak nenastane zapálenie vo vzdialenosti 60 cm medzi plameňom horáku a spúšťacím mechanizmom aerosólu. Cieľom tohto postupu je stanoviť maximálnu vzdialenosť medzi spúšťacím mechanizmom aerosólu a plameňom horáku, pri ktorej nastane trvalé horenie spreja, alebo potvrdiť, že zapálenie nenastane ani vo vzdialenosti 15 cm medzi plameňom horáku a spúšťacím mechanizmom aerosólu.

                                    6.3.1.3.2.   Postup skúšky

                                          a)

                                          Najmenej 3 plné aerosólové rozprašovače sa pripravia na teplotu 20 °C ± 1 °C ponorením minimálne 95 % rozprašovača do vody na najmenej 30 minút pred začiatkom každej skúšky (ak je aerosól ponorený celý, tak 30-minútová príprava je dostatočná).

                                          b)

                                          Splňte všeobecné požiadavky. Zaznamenajte teplotu a relatívnu vlhkosť prostredia.

                                          c)

                                          Odvážte aerosólový rozprašovač a zaznamenajte jeho hmotnosť.

                                          d)

                                          Stanovte vnútorný tlak a počiatočnú rýchlosť vypúšťania pri teplote 20 °C ± 1 °C (aby ste vylúčili chybné alebo len čiastočne naplnené aerosólové rozprašovače).

                                          e)

                                          Upevnite plynový horák na rovný horizontálny povrch alebo prichyťte horák svorkou k podstavcu.

                                          f)

                                          Zapáľte plynový horák. Plameň má byť nesvietivý a vysoký približne 4 cm – 5 cm.

                                          g)

                                          Umiestnite dýzu spúšťacieho mechanizmu do požadovanej vzdialenosti od plameňa. Aerosól sa skúša v polohe, v ktorej by sa mal používať, t. j. v stojatej alebo obrátenej polohe.

                                          h)

                                          Výškovo zarovnajte dýzu spúšťacieho mechanizmu a plameň horáku a uistite sa, že dýza smeruje presne na plameň (pozri obrázok 6.3.1.1). Sprej sa strieka cez hornú polovicu plameňa.
                                          Obrázok 6.3.1.1.

                                          i)

                                          Splňte všeobecné požiadavky týkajúce sa pretrepania obsahu rozprašovača.

                                          j)

                                          Aktivujte piest aerosólového rozprašovača a striekajte jeho obsah počas 5 s, pokiaľ nenastane zapálenie. Ak nastane zapálenie, pokračujte v striekaní a udržujte plameň počas 5 s od zapálenia.

                                          k)

                                          Zaznamenajte výsledok zapálenia pre vzdialenosť medzi plynovým horákom a aerosólovým rozprašovačom do uvedenej tabuľky.

                                          l)

                                          Ak nenastane zapálenie počas kroku uvedenom v písmene j), skúšajte aerosól v iných polohách, t. j. v obrátenej polohe pri výrobkoch, ktoré sa majú používať v stojatej polohe a zistite, či nastane zapálenie.

                                          m)

                                          Opakujte kroky uvedené v písmenách g) až l) ešte dvakrát (spolu trikrát) s rovnakou nádobou a v rovnakej vzdialenosti medzi plynovým horákom a spúšťacím mechanizmom aerosólu.

                                          n)

                                          Opakujte postup skúšky s dvoma ďalšími aerosólovými nádobami rovnakého výrobku v rovnakej vzdialenosti medzi plynovým horákom a spúšťacím mechanizmom aerosólu.

                                          o)

                                          Opakujte kroky uvedené v písmenách g) až n) postupu skúšky vo vzdialenostiach od 15 do 90 cm medzi spúšťacím mechanizmom aerosólovej nádoby a plameňom horáku v závislosti od výsledku každej skúšky (pozri takisto 6.3.1.3.1.4 a 6.3.1.3.1.5).

                                          p)

                                          Ak nenastane zapálenie vo vzdialenosti 15 cm, postup pre pôvodne plné nádoby sa ukončí. Postup sa ukončí aj vtedy, ak zapálenie a neprerušené horenie nastane vo vzdialenosti 90 cm. Ak vo vzdialenosti 15 cm nenastane zapálenie, zaznamenajte, že zapálenie nenastalo. Maximálna vzdialenosť medzi plameňom horáku a spúšťacím mechanizmom aerosólu, pri ktorej nastalo zapálenie a neprerušené horenie, sa označuje ako ‚zápalná vzdialenosť‘pri všetkých ďalších okolnostiach.

                                          q)

                                          Jedna skúška sa vykoná s 3 nádobami menovite naplnenými na úroveň 10 – 12 % obsahu. Tieto nádoby sa skúšajú tak, aby vzdialenosť medzi spúšťacím mechanizmom aerosólu a plameňom horáku zodpovedala ‚vzdialenosti zapálenia pri plných nádobách + 15 cm‘.

                                          r)

                                          Vyprázdnite aerosólovú nádobu na 10 – 12 % úrovne menovitej náplne (podľa hmotnosti) dávkami v trvaní najviac 30 s. Dodržte minimálnu prestávku 300 s medzi jednotlivými dávkami. Počas tejto prestávky rozstrekovače umiestnite do vodného kúpeľa.

                                          s)

                                          Opakujte kroky uvedené v písmenách g) až n) s aerosólovými nádobami menovite naplnenými na 10 – 12 %, pričom vynechajte kroky uvedené v písmenách l) a m). Táto skúška sa vykonáva s aerosólmi iba v jednej polohe, t. j. stojatej alebo obrátenej, ktorá zodpovedá polohe, pri ktorej nastalo prípadné zapálenie pri plných nádobách.

                                          t)

                                          Zaznamenajte všetky výsledky do uvedenej tabuľky 6.3.1.1.

                                    6.3.1.3.2.1.   Všetky pokusy sa vykonávajú pod digestorom v miestnosti, ktorú možno dobre vetrať. Vetranie digestora a miestnosti by malo trvať najmenej 3 minúty po každej skúške. Prijmite všetky potrebné bezpečnostné opatrenia, aby ste predišli vdýchnutiu produktov horenia.
                              6.3.1.3.2.2.   Nádoby s úrovňou menovitej náplne 10 – 12 % sa skúšajú iba raz. Tabuľka výsledkov musí obsahovať iba jeden výsledok pre každú nádobu.
                              6.3.1.3.2.3.   Ak je výsledok skúšky negatívny v polohe, v ktorej by sa rozprašovač mal používať, skúška sa zopakuje v takej polohe rozprašovača, v ktorej sa najpravdepodobnejšie dosiahne pozitívny výsledok.
                              6.3.1.4.   Metóda hodnotenia výsledkov
                              6.3.1.4.1.   Všetky výsledky sa zaznamenajú. Nasledujúca tabuľka 6.3.1.1 predstavuje vzorovú ‚tabuľku výsledkov‘, ktorá by sa mala používať na zaznamenávanie výsledkov.
                              Tabuľka 6.3.1.1

                                          Dátum

                                          Teplota … °C
                                          Relatívna vlhkosť … %

                                          Názov výrobku

                                          Čistý objem

                                          Nádoba 1

                                          Nádoba 2

                                          Nádoba 3

                                          Pôvodná úroveň náplne

                                          %

                                          %

                                          %

                                          Vzdialenosť rozprašovača

                                          Skúška

                                          1

                                          2

                                          3

                                          1

                                          2

                                          3

                                          1

                                          2

                                          3

                                          15 cm

                                          Zapálenie?
                                          ÁNO alebo NIE

                                          30 cm

                                          Zapálenie?
                                          ÁNO alebo NIE

                                          45 cm

                                          Zapálenie?
                                          ÁNO alebo NIE

                                          60 cm

                                          Zapálenie?
                                          ÁNO alebo NIE

                                          75 cm

                                          Zapálenie?
                                          ÁNO alebo NIE

                                          90 cm

                                          Zapálenie?
                                          ÁNO alebo NIE

                                          Pozorovania – vrátane polohy nádoby

                                    6.3.2.   Skúška zapálenia v uzavretom priestore
                              6.3.2.1.   Úvod
                              Táto skúšobná norma opisuje metódu posúdenia horľavosti výrobkov vypúšťaných aerosólovými rozprašovačmi vyplývajúcej z ich tendencie zapáliť sa v uzavretom alebo obmedzenom priestore. Obsah aerosólového rozprašovača sa strieka do valcovej skúšobnej nádoby, v ktorej je umiestnená horiaca sviečka. Ak nastane pozorovateľné zapálenie, zaznamená sa uplynutý čas a vypustené množstvo.
                              6.3.2.2.   Zariadenie a materiál
                              6.3.2.2.1.   Vyžaduje sa toto zariadenie:

                                          Časomiera (stopky)

                                          presnosť na ± 0,2 s

                                          Vodný kúpeľ udržiavaný na 20 °C

                                          presnosť na ± 1 °C

                                          Kalibrovaná laboratórna váha

                                          presnosť na ± 0,1 g

                                          Teplomer

                                          presnosť na ± 1 °C

                                          Vlhkomer

                                          presnosť na ± 5 %

                                          Tlakomer

                                          presnosť na ± 0,1 bar

                                          Valcová skúšobná nádoba

                                          podľa uvedených podrobností

                                    6.3.2.2.2.   Príprava skúšobného zariadenia
                              6.3.2.2.2.1.   Valcová skúšobná schránka s objemom približne 200 dm3, priemerom približne 600 mm a dĺžkou približne 720 mm, ktorá je na jednom konci otvorená, sa upraví takto:

                                          a)

                                          zatvárací systém tvorený sklápacím krytom sa upevní na otvorený koniec nádoby alebo

                                          b)

                                          ako zatvárací systém môže slúžiť plastová fólia s hrúbkou 0,01 až 0,02 mm. Ak sa skúška vykonáva s plastovou fóliou, je potrebné postupovať takto: Napnite fóliu na otvorený koniec valca a prichyťte ju elastickou páskou. Pevnosť pásky má byť taká, že keď sa navlečie na valec položený na bočnej strane, tak sa roztiahne iba o 25 mm, ak k nej v najnižšom bode pripevníte závažie s hmotnosťou 0,45 kg. Vyrežte do fólie štrbinu s dĺžkou 25 mm začínajúcu 50 mm od okraja valca. Uistite sa, že fólia je napnutá;

                                          c)

                                          na opačnom konci valca vyvŕtajte otvor s priemerom 50 mm vzdialený 100 mm od okraja tak, aby bol umiestnený v hornej časti, keď je nádoba položená a pripravená na skúšku (obrázok 6.3.2.1);
                                          Obrázok 6.3.2.1

                                          d)

                                          na kovový podstavec s rozmermi 200 × 200 mm umiestnite parafínovú voskovú sviečku s priemerom 20 mm až 40 mm a výškou 100 mm. Sviečka sa vymení, keď jej výška klesne pod 80 mm. Plameň sviečky sa chráni pred zásahom spreja krytom so šírkou 150 mm a výškou 200 mm. Vo výške 150 mm od základne krytu je rovina naklonená v uhle 45 ° (obrázok 6.3.2.2);
                                          Obrázok 6.3.2.2

                                          e)

                                          sviečka na kovovom podstavci sa umiestni do stredu medzi dva konce valca (obrázok 6.3.2.3);
                                          Obrázok 6.3.2.3

                                          f)

                                          Valec sa položí na podlahu alebo podstavec na mieste, kde je teplota medzi 15°C a 25 °C. Skúšaný výrobok sa strieka do vnútra valca s objemom približne 200 dm3, v ktorom je zápalný zdroj.

                                    6.3.2.2.2.2.   Zvyčajne výrobok opúšťa aerosólovú nádobu v uhle 90 ° k vertikálnej osi nádoby. Uvedené rozmiestnenie a postup sa vzťahuje na tento druh aerosólového výrobku. V prípade aerosólov fungujúcich iným spôsobom (napríklad aerosólové rozprašovače s vertikálnym striekaním) bude potrebné zaznamenať zmeny v zariadení a postupoch v súlade s osvedčenou laboratórnou praxou, napríklad podľa normy ISO/IEC 17025:1999 Všeobecné požiadavky na spôsobilosť skúšobných a kalibračných laboratórií.
                              6.3.2.3.   Postup
                              6.3.2.3.1.   Všeobecné požiadavky

                                          6.3.2.3.1.1.

                                          Pred skúškou sa každý aerosólový rozprašovač pripraví a potom vyskúša vypustením obsahu v trvaní približne 1 s. Účelom tohto postupu je odstrániť nehomogénne látky z čerpacej trubičky.

                                          6.3.2.3.1.2.

                                          Návod na použitie sa prísne dodržiava vrátane pokynov, či sa rozprašovač má používať v stojatej alebo obrátenej polohe. Ak je potrebné pretrepať, pretrepte bezprostredne pred skúškou.

                                          6.3.2.3.1.3.

                                          Skúška sa vykonáva v prostredí bez prievanu s dostatočným vetraním pri teplote udržiavanej na 20 °C ± 5 °C a relatívnej vlhkosti v rozpätí 30 % – 80 %.

                                    6.3.2.3.2.   Postup skúšky

                                          a)

                                          Najmenej 3 plné aerosólové rozprašovače sa pripravia na teplotu 20 °C ± 1 °C ponorením minimálne 95 % rozprašovača do vody na najmenej 30 minút pred začiatkom každej skúšky (ak je aerosól ponorený celý, tak 30-minútová príprava je dostatočná).

                                          b)

                                          Odmerajte a vypočítajte skutočný objem valca v dm3.

                                          c)

                                          Splňte všeobecné požiadavky. Zaznamenajte teplotu a relatívnu vlhkosť prostredia.

                                          d)

                                          Stanovte vnútorný tlak a počiatočnú rýchlosť vypúšťania pri teplote 20 °C ± 1 °C (aby ste vylúčili chybné alebo len čiastočne naplnené aerosólové rozprašovače).

                                          e)

                                          Odvážte jeden z aerosólových rozprašovačov a zaznamenajte jeho hmotnosť.

                                          f)

                                          Zapáľte sviečku a použite zatvárací systém (kryt alebo plastová fólia).

                                          g)

                                          Umiestnite dýzu spúšťacieho mechanizmu aerosólového rozprašovača do vzdialenosti 35 mm od stredu otvoru vo valci alebo ešte bližšie pri širokom rozprašovaní. Zapnite časomieru (stopky) a podľa návodu na použitie výrobku nasmerujte sprej do stredu protiľahlého konca (kryt alebo plastová fólia). Aerosól sa skúša v polohe, v ktorej by sa mal používať, t. j. v stojatej alebo obrátenej polohe.

                                          h)

                                          Striekajte, až kým nenastane zapálenie. Zastavte stopky a zaznamenajte uplynutý čas. Opätovne odvážte aerosólový rozprašovač a zaznamenajte jeho hmotnosť.

                                          i)

                                          Vyvetrajte a vyčistite valec, a pritom odstráňte všetky pozostatky, ktoré by mohli ovplyvniť nasledujúce skúšky. Podľa potreby nechajte valec vychladnúť.

                                          j)

                                          Opakujte postup skúšky v krokoch uvedených v písmenách d) až i) s dvoma ďalšími aerosólovými rozprašovačmi rovnakého výrobku (spolu 3, upozornenie: každý rozprašovač sa skúša iba jedenkrát).

                                    6.3.2.4.   Metóda hodnotenia výsledkov
                              6.3.2.4.1.   Vypracuje sa skúšobná správa, ktorá obsahuje nasledujúce informácie:

                                          a)

                                          skúšaný výrobok a jeho referencie;

                                          b)

                                          vnútorný tlak a počiatočná rýchlosť vypúšťania aerosólového rozprašovača;

                                          c)

                                          teplota a relatívna vlhkosť vzduchu v miestnosti;

                                          d)

                                          pri každej skúške čas vypúšťania (s) potrebný na zapálenie (ak sa výrobok nezapáli, uveďte túto skutočnosť);

                                          e)

                                          hmotnosť výrobku vystriekanú počas každej skúšky (g);

                                          f)

                                          skutočný objem valca (dm3).

                                    6.3.2.4.2.   Časový ekvivalent (teq) potrebný na zapálenie v jednom metri kubickom sa vypočíta takto:

                              6.3.2.4.3.   Zápalná hustota (Ddef) potrebná na zapálenie počas skúšky sa môže vypočítať aj takto:

                              6.3.3.   Skúška horľavosti aerosólovej peny
                              6.3.3.1.   Úvod
                              6.3.3.1.1.   Táto skúšobná norma opisuje metódu stanovenia horľavosti aerosólového spreja vypúšťaného vo forme peny, gélu alebo pasty. Aerosól, ktorý vypúšťa penu, gél alebo pastu, sa nastrieka (približne 5 g) na hodinové sklíčko a zápalný zdroj (sviečka, voskový knôt, zápalka alebo zapaľovač) sa priloží ku dnu hodinového sklíčka, pričom sa pozoruje, či nastane zapálenie a neprerušené horenie peny, gélu alebo pasty. Zapálenie sa definuje ako stabilný plameň trvajúci najmenej 2 s minimálnou výškou 4 cm.
                              6.3.3.2.   Zariadenie a materiál
                              6.3.3.2.1.   Vyžaduje sa nasledujúce zariadenie:

                                          Delená stupnica, podstavec a svorka

                                          diely v cm

                                          Ohňovzdorné hodinové sklíčko s priemerom približne 150 mm

                                          Časomiera (stopky)

                                          presnosť na ± 0,2 s

                                          Sviečka, voskový knôt, zápalka alebo zapaľovač

                                          Kalibrovaná laboratórna váha

                                          presnosť na ± 0,1 g

                                          Vodný kúpeľ udržiavaný na 20 °C

                                          presnosť na ± 1 °C

                                          Teplomer

                                          presnosť na ± 1 °C

                                          Vlhkomer

                                          presnosť na ± 5 %

                                          Tlakomer

                                          presnosť na to ± 0,1 bar

                                    6.3.3.2.2.   Hodinové sklíčko sa umiestni na ohňovzdorný povrch v priestore bez prievanu, ktorý sa môže po každej skúške vetrať. Delená stupnica sa umiestni presne za hodinové sklíčko a upevní sa vertikálne pomocou podstavca a svorky.
                              6.3.3.2.3.   Stupnica je v takej polohe, že jej začiatok je zarovnaný s dnom hodinového sklíčka v horizontálnej rovine.
                              6.3.3.3.   Postup
                              6.3.3.3.1.   Všeobecné požiadavky

                                          6.3.3.3.1.1.

                                          Pred skúškou sa každý aerosólový rozprašovač pripraví a potom vyskúša vypustením obsahu v trvaní približne 1 s. Účelom tohto postupu je odstrániť nehomogénne látky z čerpacej trubičky.

                                          6.3.3.3.1.2.

                                          Návod na použitie sa prísne dodržiava vrátane pokynov, či sa rozprašovač má používať v stojatej alebo obrátenej polohe. Ak je potrebné pretrepať, pretrepte bezprostredne pred skúškou.

                                          6.3.3.3.1.3.

                                          Skúška sa vykonáva v prostredí bez prievanu s dostatočným vetraním pri teplote udržiavanej na 20 °C ± 5 °C a relatívnej vlhkosti v rozpätí 30 % – 80 %.

                                    6.3.3.3.2.   Postup skúšky

                                          a)

                                          Najmenej štyri plné aerosólové rozprašovače z každého výrobku sa pripravia na teplotu 20 °C ± 1 °C ponorením minimálne 95 % rozprašovača do vody na najmenej 30 minút pred začiatkom každej skúšky (ak je aerosól ponorený celý, tak 30-minútová príprava je dostatočná).

                                          b)

                                          Splňte všeobecné požiadavky. Zaznamenajte teplotu a relatívnu vlhkosť prostredia.

                                          c)

                                          Stanovte vnútorný tlak pri teplote 20 °C ± 1 °C (aby ste vylúčili chybné alebo len čiastočne naplnené aerosólové rozprašovače).

                                          d)

                                          Odmerajte rýchlosť vypúšťania alebo prietoku skúšaného aerosólového výrobku, aby bolo možné presnejšie určiť použité množstvo skúšaného výrobku.

                                          e)

                                          Odvážte jeden z aerosólových rozprašovačov a zaznamenajte jeho hmotnosť.

                                          f)

                                          Na základe odmeranej rýchlosti vypúšťania alebo prietoku a podľa pokynov výrobcu vypustite približne 5 g výrobku do stredu čistého hodinového sklíčka s cieľom vytvoriť kôpku nie vyššiu ako 25 mm.

                                          g)

                                          Do 5 s po dokončení vypúšťania priložte zápalný zdroj k okraju vzorky a zároveň zapnite časomieru (stopky). Pokiaľ je to potrebné, odstráňte zápalný zdroj od okraja vzorky po približne dvoch sekundách, aby ste zreteľne videli, či nastalo zapálenie. Ak nepozorujete žiadne zapálenie vzorky, priložte zápalný zdroj opäť k okraju vzorky.

                                          h)

                                          Ak nastane zapálenie, zaznamenajte nasledujúce údaje:

                                                      i)

                                                      maximálna výška plameňa v cm nad dnom hodinového sklíčka;

                                                      ii)

                                                      trvanie plameňa v s;

                                                      iii)

                                                      vysušte a opätovne odvážte aerosólový rozprašovač a vypočítajte hmotnosť vypusteného výrobku.

                                          i)

                                          Vyvetrajte skúšobný priestor okamžite po každej skúške.

                                          j)

                                          Ak nenastane zapálenie a vypustený výrobok zostane vo forme peny alebo pasty počas doby použitia, zopakujte kroky uvedené v písmenách e) až i). Výrobok nechajte odstáť 30 sekúnd, 1 minútu, 2 minúty alebo 4 minúty pred priložením zápalného zdroja.

                                          k)

                                          Opakujte postup skúšky v krokoch uvedených v písmenách e) až j) ešte dvakrát (spolu trikrát) s rovnakou nádobou.

                                          l)

                                          Opakujte postup skúšky v krokoch uvedených v písmenách e) až k) s dvoma ďalšími aerosólovými rozprašovačmi rovnakého výrobku (spolu 3 nádoby).

                                    6.3.3.4.   Metóda hodnotenia výsledkov
                              6.3.3.4.1.   Vypracuje sa správa o skúške, ktorá obsahuje tieto informácie:

                                          a)

                                          či sa výrobok zapálil;

                                          b)

                                          maximálna výška plameňa v cm;

                                          c)

                                          trvanie plameňa v s;

                                          d)

                                          hmotnosť skúšaného výrobku.“


title: Smernica Komisie 2005/6/ES z 26. januára 2005, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 71/250/EHS týkajúca sa vykazovania a interpretácie analytických výsledkov požadovaných smernicou 2002/32/ESText s významom pre EHP

text:
               27.1.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 24/33

      SMERNICA KOMISIE 2005/6/ES
   z 26. januára 2005,
   ktorou sa mení a dopĺňa smernica 71/250/EHS týkajúca sa vykazovania a interpretácie analytických výsledkov požadovaných smernicou 2002/32/ES
   (Text s významom pre EHP)
   KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,
   so zreteľom na smernicu Rady 70/373/EHS z 20. júla 1970 o zavádzaní metód Spoločenstva na odber vzoriek a metód analýz na úradné kontroly krmív (1), a najmä na jej článok 2,
   keďže:

               (1)

               Smernica Komisie 71/250/EHS z 15. júna 1971, ktorou sa stanovujú analytické metódy na úradnú kontrolu krmív (2), zahŕňa ustanovenia týkajúce sa vykazovania výsledkov.

               (2)

               Pri zabezpečovaní harmonizovaného prístupu uplatňovania smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/32/ES zo 7. mája 2002 o nežiaducich látkach v krmivách pre zvieratá (3) vo všetkých členských štátoch má zásadný význam, aby sa analytické výsledky vykazovali a interpretovali jednotným spôsobom.

               (3)

               Smernica 71/250/ES by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť a doplniť.

               (4)

               Opatrenia stanovené v tejto smernici sú v súlade so stanoviskom Stáleho výboru pre potravinový reťazec a zdravie zvierat,

         PRIJALA TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Smernica 71/250/ES sa mení a dopĺňa takto:

               1.

               V článku 1 sa za druhý odsek vloží tento odsek:
               „Čo sa týka nežiaducich látok v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/32/ES (4), vrátane dioxínov a dioxínom podobných PCB, uplatňuje sa bod C (3) časti 1 prílohy k tejto smernici.“

               2.

               Príloha je zmenená a doplnená v súlade s prílohou k tejto smernici.

         Článok 2
   1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do dvanástich mesiacov od nadobudnutia jej účinnosti. Bezodkladne oznámia Komisii znenie týchto ustanovení a tabuľku zhody takýchto ustanovení a tejto smernice.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie ustanovení vnútroštátnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 3
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 4
   Táto smernica je určená členským štátom.

      V Bruseli 26. januára 2005

            Za Komisiu

         Markos KYPRIANOU

            člen Komisie

      (1)  Ú. v. ES L 170, 3.8.1970, s. 2. Smernica naposledy zmenená a doplnená nariadením (ES) č. 807/2003 (Ú. v. EÚ L 122, 16.5.2003, s. 36).

      (2)  Ú. v. ES L 155, 12.7.1971, s. 13. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Komisie 1999/27/ES (Ú. v. ES L 118, 6.5.1999, s. 36).

      (3)  Ú. v. ES L 140, 30.5.2002, s. 10. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Komisie 2003/100/ES (Ú. v. EÚ L 285, 1.11.2003, s. 33).

      (4)  Ú. v. ES L 140, 30.5.2002, s. 10.

      PRÍLOHA
      V prílohe k smernici 71/250/ES sa v bode C, použitie analytických metód a vyjadrenie výsledkov, časti 1, všeobecné ustanovenia týkajúce sa analytických metód pre krmivá, pridáva tento bod 3:

                     „3.

                     Čo sa týka nežiaducich látok v zmysle smernice 2002/32/ES, vrátane dioxínov a dioxínom podobných PCB, výrobok určený ako krmivo pre zvieratá sa považuje za nevyhovujúci vzhľadom na najvyšší prípustný obsah, ak analytický výsledok presiahne najvyšší prípustný obsah, zohľadňujúc rozšírenú neistotu merania a korekciu vzhľadom na návratnosť. Na posúdenie zhody sa používa analyzovaná koncentrácia, opravená vzhľadom na návratnosť, a rozšírená neistota merania, odpočítaná z analytického výsledku. Táto sa používa len v prípadoch, keď analytická metóda umožňuje odhad neistoty merania a korekcie vzhľadom na návratnosť (nemožno ju použiť napr. v prípade mikroskopickej analýzy).
                     Analytický výsledok sa musí vykazovať takto (pokiaľ používaná analytická metóda umožňuje odhadnúť rozšírenú neistotu merania a stupeň návratnosti):

                                 a)

                                 opravený alebo neopravený vzhľadom na návratnosť, pričom spôsob vykazovania a hodnota návratnosti musia byť uvedené;

                                 b)

                                 ako ‐x +/– U’, kde x je analytický výsledok a U je rozšírená neistota merania, pomocou koeficientu rozšírenia o hodnotu 2, ktorý zabezpečuje približne 95-percentnú úroveň spoľahlivosti.“


title: Smernica Komisie 2005/67/ES z 18. októbra 2005, ktorou sa menia a dopĺňajú na účely ich prispôsobenia prílohy I a II smernice Rady 86/298/EHS, prílohy I a II smernice Rady 87/402/EHS a prílohy I, II a III smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/37/ES o schvaľovaní typov poľnohospodárskych a lesných traktorov   (Text s významom pre EHP)

text:
               19.10.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 273/17

      SMERNICA KOMISIE 2005/67/ES
   z 18. októbra 2005,
   ktorou sa menia a dopĺňajú na účely ich prispôsobenia prílohy I a II smernice Rady 86/298/EHS, prílohy I a II smernice Rady 87/402/EHS a prílohy I, II a III smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/37/ES o schvaľovaní typov poľnohospodárskych a lesných traktorov
   (Text s významom pre EHP)
   KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,
   so zreteľom na smernicu Rady 86/298/EHS z 26. mája 1986 o ochranných konštrukciách chrániacich pri prevrátení, ktoré sú namontované na zadnej časti úzkorozchodných kolesových a lesných traktorov (1), najmä na jej článok 12,
   so zreteľom na smernicu Rady 87/402/EHS z 25. júna 1987 o ochranných konštrukciách chrániacich pri prevrátení, ktoré sú namontované pred sedadlom vodiča kolesových a lesných traktorov (2), najmä na jej článok 11,
   so zreteľom na smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2003/37/ES z 26. mája 2003 o typovom schválení poľnohospodárskych alebo lesných traktorov, ich prípojných vozidiel a ťahaných vymeniteľných strojov, spolu s ich systémami, komponentmi a samostatnými technickými jednotkami, ktorou sa zrušuje smernica 74/150/EHS (3), najmä na článok 19 ods. 1 písm. a) a b),
   keďže:

               (1)

               Smernica 2003/37/ES zaviedla montáž ukotvenia bezpečnostných pásov ako novú požiadavku na schvaľovanie typov celého poľnohospodárskeho alebo lesného vozidla v súlade so smernicou Rady 76/115/EHS z 18. decembra 1975 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa ukotvenia bezpečnostných pásov motorových vozidiel (4). Keďže smernica 76/115/EHS sa týka schvaľovania typov rôznych kategórii motorových vozidiel, ktoré nie sú poľnohospodárske, je potrebné špecifikovať, ktoré požiadavky tejto smernice sa týkajú určitých poľnohospodárskych alebo lesných traktorov.

               (2)

               Požiadavky doplnku 1 prílohy I smernice 76/115/EHS na stredné sedadlá nasmerované dopredu vozidla kategórie N3 sú primerané pre traktory s maximálnou konštrukčnou rýchlosťou do 40 km/h.

               (3)

               Dňa 29. marca 2005 Rada OECD schválila rozhodnutie C(2005) 1, ktorým sa ustanovujú nové verzie kódov OECD na testovanie poľnohospodárskych a lesných traktorov.

               (4)

               Je vhodné prispôsobiť odkazy na kódy OECD v smerniciach 2003/37/ES, 86/298/EHS a 87/402/EHS s cieľom zohľadniť rozhodnutie C(2005) 1 Rady OECD.

               (5)

               Smernice 86/298/EHS, 87/402/EHS a 2003/37/EHS by sa preto mali zodpovedajúcim spôsobom zmeniť a doplniť.

               (6)

               Opatrenia stanovené v tejto smernici sú v súlade so stanoviskom výboru zriadeného podľa článku 20 ods. 1 smernice 2003/37/ES,

         PRIJALA TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Prílohy I, II a III k smernici 2003/37/ES sa menia a dopĺňajú v súlade s prílohou I k tejto smernici.
   Článok 2
   V súlade s prílohou II k tejto smernici sa týmto menia a dopĺňajú prílohy I a II k smernici 86/298/EHS.
   Článok 3
   V súlade s prílohou III k tejto smernici sa týmto menia a dopĺňajú prílohy I a II k smernici 87/402/EHS.
   Článok 4
   1.   Členské štáty najneskôr do 31. decembra 2005 uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Členské štáty bezodkladne oznámia Komisii znenie týchto ustanovení a korelačnú tabuľku takýchto ustanovení a tejto smernice.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 5
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 6
   Táto smernica je určená členským štátom.

      V Bruseli 18. októbra 2005

            Za Komisiu

         Günter VERHEUGEN

            podpredseda

      (1)  Ú. v. ES L 186, 8.7.1986, s. 26. Smernica naposledy zmenená a doplnená Aktom o pristúpení z roku 2003.

      (2)  Ú. v. ES L 220, 8.8.1987, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená Aktom o pristúpení z roku 2003.

      (3)  Ú. v. EÚ L 171, 9.7.2003, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Komisie 2005/13/ES (Ú. v. EÚ L 55, 1.3.2005, s. 35).

      (4)  Ú. v. ES L 24, 30.1.1976, s. 6. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Komisie 96/38/ES (Ú. v. ES L 187, 26.1.1996, s. 95).

      PRÍLOHA I
      Prílohy I, II a III k smernici 2003/37/ES sa týmto menia a doplňujú takto:

                  1.

                  V prílohe I časť 4 položke 3.6.1. sa slová „kód 1 a 2 OECD“ nahrádzajú „kód 2 OECD“.

                  2.

                  Príloha II sa mení a dopĺňa takto:

                              a)

                              V riadku 26.1 kapitola B časť I sa slová „body upevnenia bezpečnostných pásov“ nahrádzajú slovami „ukotvenie bezpečnostných pásov (1).

                              b)

                              Časť II. C kapitoly B sa nahrádza takto:
                              „Časť II. C
                              Súlad so štandardizovanými kódmi OECD
                              Skúšobné bulletiny (úplné), ktoré sa riadia uvedenými kódmi OECD, sa môžu používať namiesto skúšobných správ, ktoré sú vypracované v súlade s príslušnými samostatnými smernicami.

                                          Číslo uvedené v tabuľke v časti I (samostatné smernice)

                                          Predmet

                                          Kódy OECD (2)

                                          10.1.

                                          77/536/EHS

                                          Úradné skúšky ochranných konštrukcií poľnohospodárskych a lesných traktorov (dynamické skúšky)

                                          kód 3

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          16.1.

                                          79/622/EHS

                                          Úradné skúšky ochranných konštrukcií poľnohospodárskych a lesných traktorov (statická skúška)

                                          kód 4

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          19.1.

                                          86/298/EHS

                                          Úradné skúšky o ochranných konštrukciách, ktoré sú namontované na zadnej časti úzkorozchodných kolesových a lesných traktorov

                                          kód 7

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          21.1.

                                          87/402/EHS

                                          Úradné skúšky o ochranných konštrukciách, ktoré sú namontované na prednej časti úzkorozchodných kolesových a lesných traktorov

                                          kód 6

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          SD (3)

                                          Úradné skúšky ochranných konštrukcií poľnohospodárskych a lesných pásových traktorov

                                          kód 8

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                  3.

                  V prílohe III časť I. A položke 3.6.1. sa slová „kód 1 a 2 OECD“ nahrádzajú slovami „kód 2 OECD“.

         (1)  Minimálny počet bodov upevnenia, ktorý sa požaduje na traktory kategórií T1, T2, T3, C1, C2 a C3, sú dva body, tak ako to ustanovuje príloha I doplnok 1 k smernici 76/115/EHS na stredné sedadlá nasmerované dopredu vozidla kategórie N3. Skúšobné zaťaženia stanovené v bodoch 5.4.3. a 5.4.4. prílohy I smernice na vozidlá kategórie N3 sa použijú pre tieto kategórie traktorov.“

         (2)  Skúšobné bulletiny musia byť v súlade s rozhodnutím OECD C(2005) 1. Rovnocennosť skúšobného bulletinu pre ukotvenie bezpečnostných pásov sa môže uznať, len ak boli odskúšané.
      Skúšobné správy v súlade s kódmi podľa rozhodnutia C(2000) 59, zmeneného a doplneného rozhodnutím C(2003) 252, sa môžu prijímať aj počas prechodného obdobia jedného roka odo dňa uverejnenia rozhodnutia C(2005) 1 na internetovej stránke OECD, t. j. do 21. apríla 2006.

         (3)  SD: bude riešiť samostatná smernica.“

      PRÍLOHA II
      Prílohy I a II k smernici 86/298/EHS sa menia a dopĺňajú takto:

                  1.

                  V prílohe I sa bod 1 nahradzuje týmto:

                              „1.

                              S výnimkou bodu 1.1 sa použijú definície a požiadavky bodu 1 kódu 7 rozhodnutia OECD C(2005) 1 z 29. marca 2005.“

                  2.

                  Príloha II sa nahradzuje týmto znením:

                     „PRÍLOHA II
                     Technické požiadavky
                     Technické požiadavky na schvaľovanie EK typov ochranných konštrukcií chrániacich pri prevrátení, ktoré sú namontované na zadnej časti úzkorozchodných kolesových a lesných traktorov, sú tie, ktoré sú uvedené v bode 3 kódu 7 rozhodnutia OECD C(2005) 1 z 29. marca 2005, s výnimkou bodov 3.1.4 (‚skúšobné správy’), 3.4 (‚malé úpravy’), 3.5 (‚označovanie’) a 3.6 (‚výkonnosť upevnenia bezpečnostných pásov’).“

      PRÍLOHA III
      Prílohy I a II k smernici 87/402/EHS sa menia a dopĺňajú takto:

                  1.

                  V prílohe I sa bod 1 nahradzuje týmto:
                  „S výnimkou bodu 1.1 sa použijú definície a požiadavky bodu 1 kódu 6 rozhodnutia OECD C(2005) 1 z 29. marca 2005.“

                  2.

                  Príloha II sa nahradzuje týmto znením:

                     „PRÍLOHA II
                     Technické požiadavky
                     Technické požiadavky schvaľovania EK typov ochranných konštrukcií chrániacich pri prevrátení, ktoré sú namontované pred sedadlom vodiča úzkorozchodných kolesových a lesných traktorov, sú tie, ktoré sú uvedené v bode 3 kódu 6 rozhodnutia OECD C(2005) 1 z 29. marca 2005, s výnimkou bodov 3.2.4 (‚skúšobné správy’), 3.5 (‚malé úpravy’), 3.6 (‚označovanie’) a 3.7 (‚výkonnosť upevnenia bezpečnostných pásov’).“


title: Smernica Rady 96/50/ES z 23. júla 1996 o zosúladení podmienok pre získanie kapitánskych osvedčení vydávaných jednotlivými štátmi pre nákladnú a osobnú dopravu tovaru a osôb po vnútrozemských vodných cestách v spoločenstve

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31996L0050

Úradný vestník L 235 , 17/09/1996 S. 0031 - 0038

		Smernica Rady 96/50/ESz 23. júla 1996o zosúladení podmienok pre získanie kapitánskych osvedčení vydávaných jednotlivými štátmi pre nákladnú a osobnú dopravu tovaru a osôb po vnútrozemských vodných cestách v spoločenstveRADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 75,so zreteľom na návrh Komisie [1],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [2],konajúc v súlade s postupom uvedeným v článku 189c zmluvy [3],keďže by sa mali zaviesť spoločné opatrenia o plavbe vnútrozemských plavidiel na vnútrozemských vodných cestách; keďže prvým stupňom k dosiahnutiu tohto cieľa bolo prijatie smernice Rady 91/672/EHS zo 16. decembra 1991 o vzájomnom uznávaní kapitánskych osvedčení pre prepravu tovaru a cestujúcich vnútrozemskou vodnou dopravou vydávaných jednotlivými štátmi [4];keďže z dôvodu rozdielov vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa získania kapitánskych osvedčení pre vnútrozemskú plavbu a vzhľadom na to, že potreba stanovenia bezpečnostných požiadaviek v priemysle vzťahujúcom sa k vnútrozemskej plavbe sa postupne stáva naliehavejšou, v záujme zabránenia poruchám na trhu, mali by sa prijať pravidlá spoločenstva týkajúce sa vydávania takých osvedčení;keďže na zaručenie potrebnej jednotnosti a transparentnosti spoločenstvo by malo definovať vzor pre jednotné národné kapitánske osvedčenie, vzájomne uznávané členskými štátmi bez povinnosti jeho výmeny, pričom zodpovednosť za jeho udeľovanie by v súlade s princípom subsidiarity mali členské štáty;keďže národné splavné vodné cesty, ktoré nie sú spojené s plavebnou sieťou iného členského štátu, nie sú vystavené medzinárodnej hospodárskej súťaži a nie je preto potrebné na týchto vodných cestách uplatňovať záväzné spoločné opatrenia pre udeľovanie kapitánskych osvedčení, ktoré sú stanovené v tejto smernici;keďže hlavným cieľom týchto spoločných opatrení musí byť zvýšenie bezpečnosti plavby a ochrana ľudského života; keďže sa z toho dôvodu zdá, že tieto opatrenia stanovia minimálne požiadavky, ktoré musí žiadateľ spĺňať, aby získal kapitánske osvedčenie pre vnútrozemskú plavbu;keďže príslušné požiadavky sa musia týkať aspoň veku potrebného na riadenie lodí, fyzickej a duševnej spôsobilosti žiadateľov, ich odbornej praxe a znalostí určitých tém týkajúcich sa plavby lodí; keďže v záujme bezpečnosti plavidiel a osôb na palube môžu členské štáty vzniesť dodatočné požiadavky týkajúce sa najmä znalostí určitých miestnych podmienok; keďže dodatočné odborné znalosti sa vyžadujú pre navigáciu s pomocou radaru alebo pre plavidlá prepravujúce cestujúcich;keďže je potrebné zabezpečiť vhodný postup na úpravu príloh tejto smernice; keďže je z toho dôvodu vhodné, aby výbor ustanovený podľa článku 7 smernice 91/672/EHS pomáhal Komisii pri úprave príloh,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 11. Členské štáty vydávajú kapitánske osvedčenia pre prepravu tovaru a cestujúcich vnútrozemskou vodnou dopravou, ďalej len "osvedčenia", v súlade so vzorom spoločenstva popísaným v prílohe I, ktorý spĺňa požiadavky tejto smernice.2. Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zamedzili riziku falšovania osvedčení.3. Osvedčenia vydá príslušný orgán členského štátu v súlade s touto smernicou. Má sa brať zreteľ na osobitné charakteristiky vodných ciest a na osvedčenia uvedené v článku 1 smernice 91/672/EHS, t. j.:- kapitánske osvedčenie platné pre všetky vodné cesty členských štátov s výnimkou vodných ciest, pre ktoré platí nariadenie o vydávaní licencií pre plavbu na Rýne (skupina A),- kapitánske osvedčenie platné pre všetky vodné cesty členských štátov s výnimkou vodných ciest námorného charakteru uvedených v prílohe II k smernici 91/672/EHS a s výnimkou vodných ciest, pre ktoré platí nariadenie o vydávaní licencií pre plavbu na Rýne (skupina B).4. Osvedčenie skupiny A alebo skupiny B vydané členským štátom v súlade s revidovaným Dohovorom o plavbe na Rýne platí pre všetky vodné cesty spoločenstva.5. Rešpektujúc článok 8 ods. 2, rýnske plavebné licencie vydané v súlade s revidovaným Dohovorom pre plavbu na Rýne platia pre všetky vodné cesty spoločenstva.6. Kapitánske osvedčenia vydávané jednotlivými štátmi vzájomne uznávané podľa smernice 91/672/EHS, uvedené v prílohe I k tejto smernici, ktoré sú vydané najneskôr do 18 mesiacov potom, čo nadobudne účinnosť táto smernica, sú naďalej platné bez povinnosti ich výmeny.Článok 2Na účely tejto smernice:a) "príslušný orgán" znamená orgán určený členským štátom na vydávanie osvedčení po overení, či žiadateľ spĺňa požiadavky;b) "kapitán" znamená osobu, ktorá má potrebné schopnosti a kvalifikáciu na riadenie lode na vodných cestách členských štátov a ktorá má navigačnú zodpovednosť na palube;c) "člen palubnej posádky" znamená osobu, ktorá sa pravidelne podieľa na riadení lode pri vnútrozemskej plavbe, vrátane obsluhy kormidlovej páky.Článok 31. Táto smernica sa vzťahuje na všetkých kapitánov vnútrozemských plavidiel: samohybných člnov, remorkérov, tlačných lodí, člnov, tlačných konvojov alebo bočných formácií, určených na prepravu tovaru alebo cestujúcich s výnimkou:- kapitánov plavidiel určených na prepravu tovaru, ktorých dĺžka je menšia než 20 metrov,- kapitánov plavidiel určených na prepravu cestujúcich, ktoré prepravujú maximálne 12 ľudí okrem posádky.2. Členský štát môže po porade s Komisiou vyňať z pôsobnosti tejto smernice kapitánov pôsobiacich výhradne na národných vnútrozemských vodných cestách, ktoré nie sú spojené s plavebnou sieťou iného členského štátu, a stanoviť pre získanie kapitánskych osvedčení podmienky, ktoré sa môžu líšiť od podmienok definovaných v tejto smernici. Platnosť takýchto národných osvedčení je v tomto prípade obmedzená na tieto vodné cesty.Článok 41. Na získanie osvedčenia musí žiadateľ spĺňať minimálne požiadavky uvedené v článku 5 až 8. V osvedčení má byť uvedené, či má kapitán oprávnenie skupiny A alebo skupiny B.2. Osvedčenia vydané členskými štátmi, ktoré spĺňajú minimálne požiadavky uvedené v odseku 1, sa majú vzájomne uznávať.Článok 5Na získanie osvedčenia musí mať žiadateľ minimálne 21 rokov. Členské štáty však môžu ešte stále vydávať osvedčenia osobám, ktoré majú 18 rokov alebo viac. Uznanie osvedčenia skupiny A alebo skupiny B členským štátom, ktoré bolo vydané iným členským štátom, môže byť podriadené rovnakým požiadavkám na minimálny vek, aké sa vyžadujú v tomto členskom štáte pre vydanie osvedčenia tej istej skupiny.Článok 61. Žiadateľ poskytne dôkaz o fyzickej a duševnej spôsobilosti tým, že sa podrobí lekárskemu vyšetreniu vykonanému lekárom, ktorého uznal príslušný orgán. Toto vyšetrenie sa má týkať najmä zrakovej a sluchovej ostrosti, farebného videnia, pohyblivosti horných a dolných končatín, neuropsychiatrického a kardiovaskulárneho stavu žiadateľa.2. Po dosiahnutí 65 rokov musí sa držiteľ osvedčenia v priebehu nasledovných troch mesiacov a potom každý rok podrobiť vyšetreniu uvedenému v odseku 1; príslušný orgán na osvedčení potvrdí, že kapitán si splnil svoju povinnosť.Článok 71. Žiadateľ musí poskytnúť dôkaz o svojej minimálne štvorročnej odbornej praxi člena posádky lode vnútrozemskej plavby.2. Aby bola odborná prax braná do úvahy, musí byť potvrdená príslušným orgánom členského štátu tým, že sa uvedie v osobnom zázname o službe. Toto sa môže vyžadovať na ktorýchkoľvek vodných cestách členských štátov. V prípade vodných ciest, ktorých časť sa nachádza na území spoločenstva, ako je Dunaj, Labe a Odra, sa bude brať do úvahy odborná prax vyžadovaná na všetkých častiach týchto vodných ciest.3. Minimálna doba odbornej praxe uvedená v odseku 1 sa môže skrátiť o maximálne tri roky:a) keď má žiadateľ diplom uznaný príslušným orgánom, ktorý potvrdzuje osobitný výcvik vo vnútrozemskej plavbe, zahrňujúci praktickú navigačnú činnosť; skrátenie nesmie byť väčšie než je čas trvania osobitného výcviku; alebob) keď žiadateľ môže poskytnúť dôkaz o svojej odbornej praxi člena palubnej posádky, získanej na námorných lodiach; na dosiahnutie maximálneho skrátenia o tri roky musí žiadateľ poskytnúť dôkaz o aspoň štvorročnej praxi v námornej plavbe.4. Minimálne trvanie odbornej praxe uvedené v odseku 1 sa môže skrátiť o maximálne tri roky, keď žiadateľ zložil praktickú skúšku o vedení plavidiel; osvedčenie v tomto prípade platí len pre plavidlá s nautickými charakteristikami podobnými charakteristikám tých plavidiel, na ktorých sa uskutočnila praktická skúška.Článok 81. Žiadateľ musí zložiť skúšku z odborných znalostí; táto skúška musí zahŕňať minimálne tie hlavné témy, ktoré sú uvedené v kapitole A prílohy II.2. Po poradách s Komisiou môže členský štát vyžadovať od kapitána splnenie dodatočných podmienok, vzťahujúcich sa na miestnu situáciu na niektorých vodných cestách s výnimkou vodných ciest námorného charakteru uvedených v prílohe II k smernici 91/672/EHS.S rovnakou výhradou môže členský štát vyžadovať od kapitána osobnej lode v niektorých limitovaných oblastiach podrobnejšie odborné znalosti o zvláštnych ustanoveniach, týkajúcich sa bezpečnosti cestujúcich najmä v prípade nehôd, požiaru alebo stroskotania lode.Článok 91. K oprávneniu navigácie pomocou radaru musí kapitán vlastniť osobitné potvrdenie vydané príslušným orgánom ako dôkaz o tom, že absolvoval skúšku z odborných znalostí tém uvedených v kapitole B prílohy II.Členské štáty uznajú kvalifikáciu vydanú podľa predpisu o vydávaní potvrdení k plavbe lodí s pomocou radaru na Rýne.2. Žiadateľ spĺňajúci podmienky uvedené v odseku 1 má mať svoju schopnosť plaviť sa pomocou radaru potvrdenú príslušným orgánom vo forme potvrdenia na rube osvedčenia.Článok 10Umožnenie vedenia lode prepravujúcej cestujúcich na vodných cestách členských štátov je podmienené tým, že kapitán alebo iný člen posádky musí vlastniť osobitné osvedčenie vydané príslušným orgánom ako dôkaz o tom, že zložil skúšku z odborných znalostí tém uvedených v kapitole C prílohy II.Článok 11Komisia konajúc v súlade s postupom stanoveným v článku 12 môže podniknúť nevyhnutné opatrenia týkajúce sa prispôsobenia formulára kapitánskeho osvedčenia uvedeného v prílohe I a na základe vývoja prispôsobenie potrebných odborných znalostí nevyhnutných na získanie osvedčenia, ktoré sú špecifikované v prílohe II.Článok 121. Komisii bude pri uplatňovaní článku 11 pomáhať výbor ustanovený na základe článku 7 smernice 91/672/EHS.2. Zástupca Komisie predloží výboru návrh opatrení, ktoré sa majú prijať. Výbor vyjadrí svoje stanovisko k návrhu v priebehu časového limitu, ktorý môže predseda stanoviť podľa naliehavosti prípadu. Stanovisko sa prijme na základe väčšiny uloženej článkom 148 ods. 2 zmluvy v prípade rozhodnutí, ktoré má Rada prijať na návrh Komisie. Hlasy zástupcov členských štátov vo výbore sa vážia podľa vyššie uvedeného článku. Predseda nehlasuje.3. a) Komisia prijme navrhované opatrenia a okamžite ich uplatní;b) Ak však navrhované opatrenia nie sú v súlade so stanoviskom výboru, Komisia to ihneď oznámi Rade. V tomto prípade môže Komisia odložiť uplatňovanie opatrení, o ktorých rozhodla, na dobu maximálne jedného mesiaca od dátumu takého oznámenia. Rada, rozhodujúc na základe kvalifikovanej väčšiny, môže prijať v tom istom časovom limite odlišné rozhodnutie.Článok 131. Členské štáty najneskôr do 18-tich mesiacov po dátume nadobudnutia účinnosti tejto smernice prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.2. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.3. Ak je to potrebné, členské štáty si navzájom pomáhajú pri vykonávaní tejto smernice.Článok 14Táto smernica nadobudne účinnosť 20. deň odo dňa jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 15Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 23. júla 1996Za RadupredsedaI. Yates[1] Ú. v. ES C 280, 6.10.1994, s. 5.[2] Stanovisko predložené 25. januára 1995 (Ú. v. ES C 102, 24.4.1995, s. 5).[3] Stanovisko Európskeho parlamentu z 2. marca 1995 (Ú. v. ES C 68, 20.3.1995, s. 41), spoločné stanovisko Rady z 8. decembra 1995 (Ú. v. ES C 356, 30.12.1995, s. 66) a rozhodnutie Európskeho parlamentu z 9. mája 1996 (Ú. v. ES C 152, 27.5.1996, s. 46)[4] Ú. v. ES L 373, 31.12.1991, s. 29.--------------------------------------------------PRÍLOHA IVZOR KAPITÁNSKEHO OSVEDČENIA PRE VNÚTROZEMSKÚ PLAVBU(85 mm x 54 mm — bledomodré pozadie)+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------PRÍLOHA IIODBORNÉ ZNALOSTI VYŽADOVANÉ PRE ZÍSKANIE OSVEDČENIA KAPITÁNA PRE VNÚTROZEMSKÚ PLAVBUKAPITOLA A Všeobecné témy týkajúce sa prepravy tovaru a cestujúcichČASŤ 1: OSVEDČENIE SKUPINY A1. Navigáciaa) exaktné znalosti dopravných predpisov na vnútrozemských a námorných vodných cestách, najmä ECIW (Európsky kód pre vnútrozemské vodné cesty) a Medzinárodných pravidiel pre zabránenie zrážkam na mori, vrátane nautických značiek (označovanie vodných ciest a plávateľnosti);b) znalosti všeobecných zemepisných, hydrologických, meteorologických a morfologických charakteristík hlavných vnútrozemských a námorných vodných ciest;c) zemepisná navigácia:stanovenie kurzu, polohové čiary a poloha lode, tlačivá a uverejnenia týkajúce sa plavby, práca s námornou mapou, nautické systémy značiek a bójí, riadenie podľa kompasu a základy náuky o prílive a odlive.2. Manévrovanie a riadenie lodea) riadenie lode s prihliadaním na vplyv vetra, prúdu, náporovú stratu a ponor pre hodnotenie dostatočnej plávateľnosti a stability;b) úloha a činnosť kormidla a propulzora;c) kotvenie a pristátie za každých podmienok;d) manévrovanie v plavebných komorách a prístavoch, manévre pri stretávaní a obchádzaní iných lodí.3. Konštrukcia lode a stabilitaa) znalosti základných princípov konštrukcie lode najmä vzhľadom na bezpečnosť osôb, posádky a lode;b) základné znalosti smernice Rady 82/714/EHS zo 4. októbra 1982 stanovujúcej technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy [1];c) základné znalosti hlavných komponentov lode;d) teoretické znalosti pravidiel plávateľnosti a stability a ich praktické uplatňovanie, hlavne schopnosť plavby na mori;e) doplnkové požiadavky, najmä doplnkové vybavenie na námorných vodných cestách.4. Motorya) základné znalosti konštrukcie a práce motorov, aby bola zabezpečená ich hnacia funkcia;b) prevádzka a kontrola hlavných a pomocných motorov a činnosť v prípade poruchy.5. Nakladanie a vykladaniea) používanie ukazovateľov ponoru;b) stanovenie hmotnosti nákladu za použitia osvedčenia o meraní;c) nakladanie a vykladanie, ukladanie nákladu (plán uloženia).6. Činnosť za mimoriadnych okolnostía) zásady predchádzania nehodám;b) merania, ktoré treba vykonať v prípade poškodenia, kolízie a nabehnutia na plytčinu, vrátane upchatia netesností;c) použitie záchranných prístrojov a vybavenia;d) prvá pomoc v prípade nehôd;e) požiarna prevencia a použitie protipožiarneho zariadenia;f) prevencia proti znečisťovaniu vodných ciest;g) špecifické opatrenia týkajúce sa záchrany osôb, lodí a nákladu na námorných trasách.ČASŤ 2: OSVEDČENIE SKUPINY B1. Navigáciaa) exaktné znalosti dopravných predpisov na vnútrozemských a námorných vodných cestách, najmä ECIW (Európsky kód pre vnútrozemské vodné cesty) a Medzinárodných pravidiel pre zabránenie zrážkam na mori, vrátane nautických značiek (označovanie vodných ciest a plávateľnosti);b) znalosti všeobecných zemepisných, hydrologických, meteorologických a morfologických charakteristík hlavných vnútrozemských vodných ciest;c) stanovenie kurzu, tlačivá a uverejnenia týkajúce sa plavby, systémy bójí.2. Manévrovanie a riadenie lodea) riadenie lode s prihliadaním na vplyv vetra, prúdu, náporovú stratu a ponor pre hodnotenie dostatočnej plávateľnosti a stability;b) úloha a činnosť kormidla a propulzora;c) kotvenie a pristátie za každých podmienok;d) manévrovanie v plavebných komorách a prístavoch, manévre pri stretávaní a obchádzaní iných lodí.3. Konštrukcia lode a stabilitaa) znalosti základných princípov konštrukcie lode najmä vzhľadom na bezpečnosť osôb, posádky a lode;b) základné znalosti smernice Rady 82/714/EHS zo 4. októbra 1982 stanovujúcej technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy;c) základné znalosti hlavných komponentov lode;d) teoretické znalosti pravidiel plávateľnosti a stability a ich praktické uplatňovanie.4. Motorya) základné znalosti konštrukcie a práce motorov, aby bola zabezpečená ich hnacia funkcia;b) prevádzka a kontrola hlavných a pomocných motorov a činnosť v prípade poruchy.5. Nakladanie a vykladaniea) používanie ukazovateľov ponoru;b) stanovenie hmotnosti nákladu za použitia osvedčenia o meraní;c) nakladanie a vykladanie, ukladanie nákladu (plán uloženia).6. Činnosť za mimoriadnych okolnostía) zásady predchádzania nehodám;b) merania, ktoré treba vykonať v prípade poškodenia, kolízie a nabehnutia na plytčinu, vrátane upchatia netesností;c) použitie záchranných prístrojov a vybavenia;d) prvá pomoc v prípade nehôd;e) protipožiarna prevencia a použitie protipožiarneho zariadenia;f) prevencia proti znečisťovaniu vodných ciest.KAPITOLA B Povinné dodatočné témy pre radarovú navigáciua) Znalosti radarovej teórie: všeobecné znalosti o elektromagnetických vlnách a princípoch prevádzky radaru;b) Spôsobilosť používať radarové vybavenie, interpretácia údajov displeja radaru, analýza informácií zo zariadenia a znalosti obmedzení týkajúcich sa informácií poskytovaných radarom;c) Používanie indikátora otáčania;d) Znalosti pravidiel ECIW o radarovej navigácii.KAPITOLA C Povinné dodatočné témy pre osobnú dopravu1. Základné znalosti technických predpisov o: stabilite osobných lodí v prípade poškodenia, rozdelení do vodotesných priestorov, rovine maximálneho ponoru.2. Prvá pomoc v prípade nehôd.3. Protipožiarna prevencia a použitie protipožiarneho zariadenia.4. Spôsoby záchrany života a príslušné vybavenie.5. Ako chrániť cestujúcich vo všeobecnosti v prípade evakuácie, poškodenia, kolízie, nabehnutia na plytčinu, požiaru, explózie a v iných situáciách, ktoré môžu byť príčinou vzniku paniky.6. Znalosti bezpečnostných pokynov (núdzové východy, lodné mostíky, používanie bezpečnostných prilieb).[1] Ú. v. ES L 301, 28.10.1982, s. 1.--------------------------------------------------


title: Smernica Rady z 22. novembra 1982, ktorou sa druhýkrát mení a dopĺňa smernica 76/769/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov vzťahujúcich sa na obmedzenia uvádzania na trh a používania niektorých nebezpečných látok a prípravkov (benzén)

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31982L0806

Úradný vestník L 339 , 01/12/1982 S. 0055 - 0056 Španielske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 12 S. 0285  Portugalské špeciálne vydanie Kapitola 13 Zväzok 12 S. 0285  Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 12 S. 0139  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 12 S. 0139

		Smernica Radyz 22. novembra 1982,ktorou sa druhýkrát mení a dopĺňa smernica 76/769/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov vzťahujúcich sa na obmedzenia uvádzania na trh a používania niektorých nebezpečných látok a prípravkov (benzén)(82/806/EHS)RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, najmä na jej článok 100,so zreteľom na návrh Komisie [1],so zreteľom na stanovisko Zhromaždenia [2],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],keďže benzén je známy ako vysoko toxická látka, ktorá môže ovplyvniť centrálny nervový systém a krvotvorbu a vyvolať rakovinu a najmä leukémiu;keďže benzén sa okrem iného používa ako zložka pri výrobe niektorých hračiek, čo umožňuje, aby deti absorbovali benzén vdychovaním, požitím alebo pokožkou, a tým boli vystavované uvedenému nebezpečenstvu;keďže stanovenie maximálnej hraničnej hodnoty koncentrácie benzénu vo voľnom stave umožňuje vylúčiť uvedené nebezpečenstvo;keďže na benzén sa v niektorých členských štátoch vzťahujú predpisy; keďže sa tieto predpisy odlišujú, pokiaľ ide o podmienky jeho uvádzania na trh a používania; keďže tieto rozdiely predstavujú prekážku pre obchodovanie a majú priamy dopad na vytváranie a fungovanie spoločného trhu;keďže s cieľom odstrániť tieto rozdiely by sa mala doplniť príloha k smernici 76/769/EHS [4], naposledy zmenenej a doplnenej smernicou 79/663/EHS [5];keďže Vedecký poradný výbor pre toxicitu a ekotoxicitu chemických zlúčenín doručil svoje stanovisko k tejto otázke,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Do prílohy k smernici 76/769/EHS sa týmto dopĺňa tento nový bod:"5.BenzénCAS (Chemical Abstract Service Number) č. 71-43-2 | Nie je povolený v hračkách alebo súčastiach hračiek uvádzaných na trh, ak koncentrácia benzénu vo voľnom stave prevyšuje 5 mg/kg hmotnosti hračky alebo súčasti hračky." |Článok 2Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 12 mesiacov od jej oznámenia. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Článok 3Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 22. novembra 1982Za RadupredsedaU. Elleman-jensen[1] Ú. v. ES C 285, 4.11.1981, s. 2.[2] Ú. v. ES C 346, 31.12.1980, s. 95.[3] Ú. v. ES C 353, 31.12.1980, s. 31.[4] Ú. v. ES L 262, 27.9.1976, s. 201.[5] Ú. v. ES L 197, 3.8.1979, s. 37.--------------------------------------------------


title: Smernica Rady (EÚ) 2017/738 z 27. marca 2017, ktorou sa na účely prispôsobenia technickému pokroku mení príloha II k smernici Európskeho parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hračiek, pokiaľ ide o olovo (Text s významom pre EHP )

text:
               27.4.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 110/6

         SMERNICA RADY (EÚ) 2017/738
   z 27. marca 2017,
   ktorou sa na účely prispôsobenia technickému pokroku mení príloha II k smernici Európskeho parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hračiek, pokiaľ ide o olovo
   (Text s významom pre EHP)
   RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
   so zreteľom na smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2009/48/ES z 18. júna 2009 o bezpečnosti hračiek (1), a najmä na jej článok 46 ods. 1 písm. b),
   so zreteľom na návrh Európskej komisie,
   keďže:

               (1)

               V smernici 2009/48/ES sa stanovujú medzné hodnoty migrácie z hračiek alebo častí hračiek pre niekoľko prvkov vrátane olova v suchom, tekutom a zoškriabanom materiáli hračky. Limitné hodnoty pre olovo sú 13,5 mg/kg v suchom, 3,4 mg/kg v tekutom a 160 mg/kg v zoškriabanom materiáli každej hračky.

               (2)

               Tieto limitné hodnoty vychádzajú z odporúčaní Holandského národného inštitútu pre verejné zdravie a životné prostredie (Dutch National Institute for Public Health and the Environment, ďalej len „RIVM“) uvedených v správe z roku 2008 s názvom „Chemické látky v hračkách. Všeobecná metodológia posudzovania chemickej bezpečnosti hračiek so zameraním na prvky“. Odporúčania RIVM vychádzali zo záveru, že expozícia detí olovu nesmie prekročiť určitú úroveň nazývanú „prípustný denný príjem“. V uvedenej správe sa v prípade olova ako toxikologická referenčná hodnota stanovil prípustný denný príjem na úrovni 3,6 mikrogramu na kilogram telesnej hmotnosti za deň.

               (3)

               Keďže deti sú vystavené olovu aj z iných zdrojov než hračiek, na hračky by mal pripadať iba určitý percentuálny podiel toxikologickej referenčnej hodnoty. Vedecký výbor pre toxicitu, ekotoxicitu a životné prostredie vo svojom stanovisku na tému „Posúdenie biologickej dostupnosti určitých prvkov v hračkách“, prijatom 22. júna 2004, odporučil, aby sa ako maximálny príjem z hračiek povolilo 10 % maximálneho prípustného príjmu olova. Vedecký výbor pre zdravotné a environmentálne riziká (ďalej len „SCHER“) vo svojom stanovisku na tému „Posúdenie medzných hodnôt migrácie pre chemické prvky v hračkách“, prijatom 1. júla 2010, súhlasil s prístupom, že príjem olova z hračiek by nemal presiahnuť 10 % toxikologickej referenčnej hodnoty. Vzhľadom na to, že olovo sa považuje za obzvlášť toxické, boli okrem toho jeho limitné hodnoty v smernici 2009/48/ES stanovené na polovičných úrovniach v porovnaní s úrovňami, ktoré sa považujú za bezpečné v súlade s kritériami príslušného vedeckého výboru, aby sa zabezpečilo, že budú prítomné iba stopy olova, ktoré sú v súlade so správnou výrobnou praxou. Z toho vyplýva, že limitné hodnoty pre olovo boli v danej smernici stanovené na 5 % prípustného denného príjmu určeného ako hodnoty migrácie olova z hračiek.

               (4)

               Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (EFSA) dospel k záveru, že pre olovo ako toxický kov neexistuje prah, pod ktorým expozícia olovu nemá rozhodujúci vplyv na zdravie. Dokonca aj nízka expozícia olovu môže spôsobiť neurotoxicitu, t. j. poškodenie nervového systému a mozgu, najmä nedostatočnú schopnosť učiť sa. Podľa uvedených nových vedeckých poznatkov uverejnených EFSA by sa preto prípustný denný príjem nemal ďalej používať ako toxikologická referenčná hodnota.

               (5)

               Podľa EFSA nová toxikologická referenčná hodnota, ktorá sa má používať na stanovenie limitných hodnôt olova, je BMDL01 (limitná hodnota porovnávacej dávky), ktorá sa týka účinkov na vývoj nervovej sústavy. BMDL01 je spodná limitná hodnota spoľahlivosti (95. percentil) porovnávacej dávky 1 % dodatočného rizika intelektuálneho deficitu u detí meraného v plnom rozsahu stupnice IQ, čo je zníženie IQ o 1 bod na tejto stupnici. BMDL01 je ekvivalent príjmu olova vo výške 0,5 mikrogramu na kilogram telesnej hmotnosti/deň.

               (6)

               Výbor pre hodnotenie rizík zriadený v rámci Európskej chemickej agentúry odsúhlasil s EFSA, že najvyššou prípustnou expozíciou olovu je BMDL01. Keďže súčasné priemerné úrovne olova v krvi v prípade európskych detí sú až štyrikrát vyššie ako najvyššia prípustná úroveň expozície a keďže sa nedá stanoviť žiadna prahová hodnota, pre účinky na vývoj nervovej sústavy, musí sa v o najväčšej možnej miere zabrániť akejkoľvek dodatočnej expozícii.

               (7)

               Pri uplatňovaní najnovšieho vedeckého vývoja na metodiku v správe RIVM z roku 2008 na výpočet bezpečných limitných hodnôt pre prvky v hračkách a na uplatňovanie prístupu smernice 2009/48/ES na riadenie rizík zvlášť toxických prvkov ako olovo by sa mali preskúmať limitné hodnoty pre olovo v hračkách stanovené v smernici 2009/48/ES a na ochranu zdravia detí by sa mali stanoviť na úrovni 5 % BMDL01.

               (8)

               Oprava správy RIVM z roku 2008, ktorá bola uverejnená v roku 2015, dospela k záveru, že množstvo suchého a tekutého materiálu hračky, ktoré deti podľa predpokladu požijú, teda množstvo, na ktorom boli založené odporúčania správy RIVM z roku 2008 pre limitné hodnoty, by sa namiesto denného množstva malo vyjadriť ako týždenné množstvo. Výbor SCHER následne uviedol, že pôvodne odporúčané množstvá týkajúce sa požitia sú primerané a mali by byť naďalej uvádzané ako denné množstvá, a nie ako týždenné množstvá, a tým potvrdil, že metodika použitá v správe RIVM z roku 2008 na výpočet bezpečných limitných hodnôt pre prvky v hračkách je správna. Metodika použitá v správe RIVM z roku 2008 by sa preto mala naďalej používať na účely stanovenia revidovaných limitných hodnôt pre olovo v hračkách.

               (9)

               Smernica 2009/48/ES by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.

               (10)

               Výbor zriadený článkom 47 smernice 2009/48/ES nepredložil stanovisko k opatreniam stanoveným v tejto smernici, Komisia preto predložila návrh týkajúci sa daných opatrení Rade a postúpila ho Európskemu parlamentu,

         PRIJALA TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   V tabuľke uvedenej v bode 13 časti III prílohy II k smernici 2009/48/ES sa údaj týkajúci sa olova nahrádza takto:

                  „Olovo

                  2,0

                  0,5

                  23“

   Článok 2
   1.   Členské štáty prijmú a uverejnia do 28. októbra 2018 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Komisii bezodkladne oznámia znenie týchto ustanovení.
   Tieto ustanovenia sa uplatňujú od 28. októbra 2018.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 3
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 4
   Táto smernica je určená členským štátom.

      V Bruseli 27. marca 2017

            Za Radu

            predseda

         C. ABELA

      (1)  Ú. v. EÚ L 170, 30.6.2009, s. 1.