title: Smernica Komisie 2008/79/ES z  28. júla 2008 , ktorou sa mení a dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/8/ES s cieľom zaradiť IPBC ako aktívnu látku do prílohy I k uvedenej smernici (Text s významom pre EHP)

text:
               29.7.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 200/12

      SMERNICA KOMISIE 2008/79/ES
   z 28. júla 2008,
   ktorou sa mení a dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/8/ES s cieľom zaradiť IPBC ako aktívnu látku do prílohy I k uvedenej smernici
   (Text s významom pre EHP)
   KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,
   so zreteľom na smernicu Európskeho parlamentu a Rady 98/8/ES zo 16. februára 1998 o uvádzaní biocídnych výrobkov na trh (1), a najmä na jej článok 16 ods. 2 druhý pododsek,
   keďže:

               (1)

               V nariadení Komisie (ES) č. 1451/2007 zo 4. decembra 2007 o druhej fáze 10-ročného pracovného programu uvedeného v článku 16 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/8/ES o uvádzaní biocídnych výrobkov na trh (2) sa stanovuje zoznam aktívnych látok, ktoré sa majú posúdiť na účely ich prípadného zaradenia do prílohy I, IA alebo IB k smernici 98/8/ES. Tento zoznam zahŕňa IPBC.

               (2)

               Podľa nariadenia (ES) č. 1451/2007 sa IPBC posudzoval v súlade s článkom 11 ods. 2 smernice 98/8/ES na použitie vo výrobkoch typu 8, prostriedkoch na ochranu dreva, podľa prílohy V k smernici 98/8/ES.

               (3)

               Dánsko bolo určené ako spravodajský členský štát a v súlade s článkom 14 ods. 4 a 6 nariadenia (ES) č. 1451/2007 predložilo Komisii 29. septembra 2006 správu príslušného orgánu spoločne s odporúčaním.

               (4)

               Správu príslušného orgánu preskúmali členské štáty a Komisia. V súlade s článkom 15 ods. 4 nariadenia (ES) č. 1451/2007 sa výsledky tohto preskúmania začlenili 22. februára 2008 v rámci Stáleho výboru pre biocídne výrobky do hodnotiacej správy.

               (5)

               Z vykonaných preskúmaní vyplýva, že v prípade biocídnych výrobkov používaných ako prostriedky na ochranu dreva a obsahujúcich IPBC sa dá očakávať, že budú spĺňať požiadavky stanovené v článku 5 smernice 98/8/ES. Je preto vhodné, aby sa IPBC zaradil do prílohy I s cieľom zabezpečiť, aby všetky členské štáty mohli udeľovať, meniť alebo rušiť povolenia pre biocídne výrobky používané ako prostriedky na ochranu dreva a obsahujúce IPBC v súlade s článkom 16 ods. 3 smernice 98/8/ES.

               (6)

               Vzhľadom na výsledky hodnotiacej správy je vhodné požadovať, aby sa opatrenia zamerané na zmierňovanie rizika uplatňovali na úrovni povoľovania výrobkov na výrobky obsahujúce IPBC a používané ako prostriedky na ochranu dreva s cieľom zabezpečiť zníženie rizík na prijateľnú úroveň v súlade s článkom 5 smernice 98/8/ES a s prílohou k uvedenej smernici. Príslušné opatrenia by sa mali uplatňovať najmä na účely ochrany pôdneho a vodného prostredia po použití výrobkov, keďže sa v tejto súvislosti určili v procese posudzovania neprijateľné riziká, a výrobky určené na priemyselné a/alebo profesionálne použitie by sa mali používať s primeraným ochranným vybavením v prípade, ak riziko, ktorému sú vystavení priemyselní a/alebo profesionálni používatelia, nie je možné znížiť inými prostriedkami.

               (7)

               Je dôležité uplatňovať ustanovenia tejto smernice súbežne vo všetkých členských štátoch, aby sa zabezpečilo, že s biocídnymi výrobkami obsahujúcimi aktívnu látku IPBC sa bude zaobchádzať na každom trhu rovnako, a aby sa vo všeobecnosti uľahčilo riadne fungovanie trhu s biocídnymi výrobkami.

               (8)

               Kým sa aktívna látka zaradí do prílohy I, malo by uplynúť primerané obdobie, aby sa členské štáty aj ďalšie zainteresované strany stihli pripraviť na plnenie nových požiadaviek, ktoré zo zaradenia vyplynú, a aby žiadatelia, ktorí si pripravili dokumentáciu, mali možnosť úplne využiť desaťročné obdobie ochrany údajov, ktoré v súlade s článkom 12 ods. 1 písm. c) bodom ii) smernice 98/8/ES začína plynúť od dátumu zaradenia aktívnej látky do prílohy.

               (9)

               Po zaradení do prílohy by členské štáty mali mať k dispozícii primerané obdobie na implementáciu článku 16 ods. 3 smernice 98/8/ES, a najmä na udelenie, zmenu alebo zrušenie povolení pre biocídne výrobky vo výrobkoch typu 8 obsahujúcich IPBC s cieľom zabezpečiť ich súlad so smernicou 98/8/ES.

               (10)

               Smernica 98/8/ES by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť a doplniť.

               (11)

               Opatrenia stanovené v tejto smernici sú v súlade so stanoviskom Stáleho výboru pre biocídne výrobky,

         PRIJALA TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Príloha I k smernici 98/8/ES sa mení a dopĺňa v súlade s prílohou k tejto smernici.
   Článok 2
   Transpozícia
   1.   Členské štáty prijmú a uverejnia najneskôr do 30. júna 2009 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Komisii bezodkladne oznámia znenie týchto ustanovení a tabuľku zhody medzi týmito ustanoveniami a touto smernicou.
   Tieto ustanovenia sa uplatňujú od 1. júla 2010.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 3
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 4
   Táto smernica je určená členským štátom.

      V Bruseli 28. júla 2008

            Za Komisiu

         Stavros DIMAS

            člen Komisie

      (1)  Ú. v. ES L 123, 24.4.1998, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 2008/31/ES (Ú. v. EÚ L 81, 20.3.2008, s. 57).

      (2)  Ú. v. EÚ L 325, 11.12.2007, s. 3.

      PRÍLOHA
      Do prílohy I k smernici 98/8/ES sa vkladá táto položka č. 11:

                     Číslo

                     Bežný názov

                     Názov IUPAC
                     Identifikačné čísla

                     Minimálna čistota aktívnej látky v biocídnom výrobku uvedenom na trh

                     Dátum zaradenia do prílohy

                     Konečný termín na dosiahnutie súladu s článkom 16 ods. 3
                     (okrem výrobkov obsahujúcich viac ako jednu aktívnu látku, pre ktoré sa konečný termín na dosiahnutie súladu s článkom 16 ods. 3 vymedzuje v poslednom z rozhodnutí o zaradení ich aktívnych látok do prílohy)

                     Dátum ukončenia zaradenia do prílohy

                     Typ výrobku

                     Osobitné ustanovenia (1)

                     „11

                     IPBC

                     3-jódprop-2-inyl-butylkarbamát
                     číslo EC: 259-627-5
                     číslo CAS: 55406-53-6

                     980 g/kg

                     1. júla 2010

                     30. júna 2012

                     30. júna 2020

                     8

                     Členské štáty zabezpečia, aby povolenia podliehali týmto podmienkam:

                                 Vzhľadom na predpoklady, ku ktorým sa dospelo počas hodnotenia rizík, sa výrobky povolené na priemyselné a/alebo profesionálne použitie musia používať s primeraným osobným ochranným vybavením, pokiaľ sa v žiadosti o povolenie výrobku nepreukáže, že riziká, ktorým sú vystavení priemyselní a/alebo profesionálni používatelia, je možné znížiť na prijateľnú úroveň prostredníctvom iných prostriedkov.

                                 Vzhľadom na riziká, ktorým je vystavené pôdne a vodné prostredie, sa na účely ich ochrany musia prijať vhodné opatrenia zamerané na zníženie týchto rizík. Najmä na etiketách a/alebo kartách bezpečnostných údajov výrobkov povolených na priemyselné použitie sa uvádza, že čerstvo ošetrené drevo sa musí po spracovaní skladovať pod ochranným krytom alebo na nepriepustnom tvrdom povrchu, aby sa predišlo priamym únikom do pôdy, a že akékoľvek úniky sa musia zachytiť na účely opätovného použitia alebo likvidácie.“

         (1)  V záujme implementácie spoločných princípov uvedených v prílohe VI sú obsah a závery hodnotiacich správ k dispozícii na internetovej stránke Komisie: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Smernica Rady z 24. júla 1986 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31986L0378

Úradný vestník L 225 , 12/08/1986 S. 0040 - 0042 Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 5 Zväzok 4 S. 0083  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 5 Zväzok 4 S. 0083

		Smernica Radyz 24. júla 1986o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia(86/378/EHS)RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, najmä na jej články 100 a 235,so zreteľom na návrh Komisie [1],so zreteľom na stanovisko Zhromaždenia [2],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],keďže zmluva ustanovuje povinnosť každého členského štátu zabezpečiť uplatňovanie zásady, že muži aj ženy by mali dostať za rovnakú prácu rovnakú odmenu; keďže pod "odmenou" by sa mala rozumieť riadna základná alebo minimálna mzda alebo plat a všetky ďalšie peňažné alebo vecné plnenia, ktoré pracovník priamo či nepriamo dostáva od svojho zamestnávateľa v súvislosti so svojím zamestnaním;keďže, aj keď zásada rovnakej odmeny sa skutočne priamo vzťahuje na prípady, v ktorých diskrimináciu je možné odhaliť iba na základe kritérií rovnakého zaobchádzania a rovnakej odmeny, vyskytujú sa aj situácie, keď vykonávanie tejto zásady predpokladá prijatie ďalších opatrení, ktoré jednoznačnejšie vymedzujú jej pôsobnosť;keďže článok 1 (2) smernice Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky [4] ustanovuje, že s cieľom zabezpečiť postupné vykonávanie zásady rovnakého zaobchádzania vo veciach súvisiacich so sociálnym zabezpečením Rada na návrh Komisie prijme opatrenia, ktoré vymedzia jej podstatu, pôsobnosť a spôsoby jej uplatňovania; keďže Rada s týmto cieľom prijala smernicu 79/7/EHS z 19. decembra 1978 o postupnom vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach súvisiacich so sociálnym zabezpečením [5];keďže článok 3 (3) smernice 79/7/EHS ustanovuje, že s cieľom zabezpečiť vykonávanie zásady rovnakého zaobchádzania v zamestnaneckých systémoch Rada na návrh Komisie prijme opatrenia, ktoré vymedzia jej podstatu, rozsah a spôsoby jej uplatňovania;keďže zásada rovnakého zaobchádzania by sa mala vykonávať v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia, ktoré poskytujú ochranu pred rizikami uvedenými v článku 3 (1) smernice 79/7/EHS, ako aj v systémoch poskytujúcich zamestnancom ďalšie peňažné alebo vecné plnenia v zmysle zmluvy;keďže vykonávanie zásady rovnakého zaobchádzania sa nedotýka ustanovení vzťahujúcich sa na ochranu žien z dôvodu materstva,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Účelom tejto smernice je vykonávať zásadu rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia, ďalej len "zásada rovnakého zaobchádzania".Článok 21. "Zamestnaneckými systémami sociálneho zabezpečenia" sa rozumejú systémy, ktoré neupravuje smernica 79/7/EHS prijatá s cieľom zabezpečiť pre pracovníkov, či už zamestnané osoby alebo samostatne zárobkovo činné osoby, v podniku alebo skupine podnikov, v istej oblasti hospodárskej činnosti alebo povolaní alebo skupiny povolaní, dávky dopĺňajúce alebo nahrádzajúce dávky poskytované v rámci zákonných systémov sociálneho zabezpečenia bez ohľadu na to, či je účasť v takýchto systémoch povinná, alebo voliteľná.2. Táto smernica sa nevzťahuje na:a) individuálne zmluvy;b) systémy s jediným členom;c) v prípade odmeňovaných pracovníkov na systémy poistenia ponúkané účastníkom individuálne, ktoré im zaručujú- buď dodatočné dávky alebo- možnosť zvoliť si dátum, od ktorého sa začnú vyplácať riadne dávky, alebo možnosť voľby medzi viacerými dávkami.Článok 3Táto smernica sa vzťahuje na pracujúce obyvateľstvo vrátane samostatne zárobkovo činných osôb, osoby, ktorých činnosť prerušila choroba, materstvo, úraz alebo nedobrovoľná nezamestnanosť, a osoby hľadajúce zamestnanie, ako aj na dôchodcov a zdravotne postihnutých pracovníkov.Článok 4Táto smernica sa vzťahuje na:a) zamestnanecké systémy, ktoré poskytujú ochranu pred týmito rizikami:- chorobou,- invaliditou,- starobou vrátane predčasného odchodu do dôchodku,- pracovnými úrazmi a chorobami z povolania,- nezamestnanosťou;b) zamestnanecké systémy, ktoré zabezpečujú iné sociálne dávky peňažnou alebo vecnou formou, najmä pozostalostné dávky a rodinné prídavky, ak sa takéto dávky poskytujú zamestnaným osobám a predstavujú tak plnenie, ktoré zamestnávateľ poskytuje pracovníkovi na základe jeho zamestnania.Článok 51. Za podmienok stanovených v ďalších ustanoveniach zásada rovnakého zaobchádzania znamená, že neexistuje nijaká priama alebo nepriama diskriminácia z dôvodu pohlavia, najmä s odvolaním sa na manželský alebo rodinný stav, predovšetkým pokiaľ ide o:- rozsah systémov a podmienky prístupu k nim,- povinnosť platiť príspevky a výpočet výšky príspevkov,- výpočet výšky dávok vrátane doplnkových dávok vyplácaných s ohľadom na manžela/manželku alebo závislé osoby, ako aj podmienky určujúce trvanie a zachovanie nároku na dávky.2. Zásada rovnakého zaobchádzania sa nedotýka ustanovení o ochrane žien z dôvodu materstva.Článok 61. Zásade rovnakého zaobchádzania odporujú ustanovenia, ktoré sa priamo alebo nepriamo zakladajú na pohlaví osoby, predovšetkým s odvolaním sa na manželský alebo rodinný stav, na účel:a) určenia osôb, ktoré môžu byť účastníkmi zamestnaneckého systému;b) stanovenia povinnej alebo voliteľnej účasti v zamestnaneckom systéme;c) stanovenia rozdielnych pravidiel týkajúcich sa veku, v akom môže osoba do systému vstúpiť, alebo minimálnej dĺžky zamestnania či účasti v systéme zakladajúcej nárok na dávky;d) stanovenia rozdielnych pravidiel — s výnimkou prípadov uvedených pod písmenom h) a i) — vrátenia príspevkov v prípade, že pracovník zo systému vystúpi bez toho, aby splnil podmienky, ktoré by mu zaručili odložený nárok na dlhodobé dávky;e) stanovenia rozdielnych podmienok na poskytovanie dávok alebo obmedzenia týchto dávok len pre pracovníkov jedného alebo druhého pohlavia;f) stanovenia rozdielnych vekových hraníc odchodu do dôchodku;g) pozastavenia zachovania alebo nadobudnutia práv počas materskej dovolenky alebo pracovného voľna z rodinných dôvodov, udeleného na základe zákona alebo dohody a hradeného zamestnávateľom;h) stanovenia rozdielnej výšky dávok s výnimkou prípadov, keď je potrebné prihliadnuť na poistno-technické prepočítavacie faktory, ktoré sa odlišujú podľa pohlavia v prípade dávok označených ako dávky definované podľa príspevkov;i) stanovenia rozdielnej výšky príspevkov pracovníkov;stanovenia rozdielnej výšky príspevkov zamestnávateľov v prípade dávok označených ako dávky definované podľa príspevkov s výnimkou prípadov, keď ide o to, aby sa navzájom vyrovnala výška týchto dávok;j) stanovenia rozdielnych noriem alebo noriem vzťahujúcich sa len na pracovníkov konkrétneho pohlavia — s výnimkou prípadov uvedených pod písmenom h) a i) — pokiaľ ide o záruku alebo zachovanie nároku na odložené poberanie dávok v prípade, že pracovník zo systému vystúpi.2. Ak sa poskytovanie dávok podľa tejto smernice ponechá na úvahu orgánov, ktoré systém spravujú, tieto orgány musia zohľadniť zásadu rovnakého zaobchádzania.Článok 7Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, že:a) všetky ustanovenia právne záväzných kolektívnych zmlúv, vnútropodnikových predpisov alebo iných úprav vzťahujúcich sa na zamestnanecké systémy, ktoré sú v rozpore so zásadou rovnakého zaobchádzania, budú alebo sa budú môcť vyhlásiť za neplatné alebo zmenené;b) systémy, v ktorých takéto ustanovenia existujú, nebude možné schváliť ani rozšíriť prostredníctvom správnych opatrení.Článok 81. Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, že ustanovenia zamestnaneckých systémov, ktoré sú v rozpore so zásadou rovnakého zaobchádzania, sa preskúmajú najneskôr do 1. januára 1993.2. Táto smernica nebráni tomu, aby sa práva a povinnosti vyplývajúce z účasti v danom zamestnaneckom systéme v období pred jeho zmenou aj ďalej riadili predpismi systému, ktoré boli v platnosti v uvedenom období.Článok 9Členské štáty môžu povinné uplatňovanie zásady rovnakého zaobchádzania odložiť, ak ide o:a) určenie vekovej hranice odchodu do dôchodku na účel poskytovania starobného dôchodku alebo dôchodku za výsluhu rokov a o prípadné dôsledky na iné dávky:- buď do termínu, keď sa rovnosť v tejto oblasti dosiahne v zákonných systémoch,- alebo najneskôr do termínu, ktorý na uplatnenie rovnosti v tomto smere predpisuje smernica,b) pozostalostné dôchodky až dovtedy, kedy sa podľa smernice v zákonných systémoch sociálneho zabezpečenia bude musieť začať vykonávať zásada rovnakého zaobchádzania,c) uplatňovanie prvého pododseku článku 6 1) i) so zohľadnením rozdielnych poistno-technických prepočítavacích činiteľov, najneskôr však do uplynutia lehoty trinástich rokov od oznámenia tejto smernice.Článok 10Členské štáty zavedú do svojich vnútroštátnych právnych poriadkov potrebné opatrenia umožňujúce každému zamestnancovi, ktorý sa pokladá za poškodeného v dôsledku neuplatnenia zásady rovnakého zaobchádzania, domáhať sa svojich práv súdnou cestou po prípadnom posúdení veci inými príslušnými orgánmi.Článok 11Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, aby chránili zamestnanca pred prepustením, ktorým by zamestnávateľ reagoval na sťažnosť podanú v rámci podniku alebo podanú na príslušný orgán s právomocou konať vo veci s cieľom dosiahnuť súlad so zásadou rovnakého zaobchádzania.Článok 121. Členské štáty prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do troch rokov od jej oznámenia [6]. Ihneď o tom budú informovať Komisiu.2. Členské štáty najneskôr do piatich rokov od oznámenia tejto smernice poskytnú Komisii všetky informácie potrebné na to, aby mohla vypracovať správu o uplatňovaní tejto smernice a predložiť ju Rade.Článok 13Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 24. júla 1986Za RadupredsedaA. Clark[1] Ú. v. ES C 134, 21.5.1983, s. 7.[2] Ú. v. ES C 117, 30.4.1984, s. 169.[3] Ú. v. ES C 35, 9.2.1984, s. 7.[4] Ú. v. ES L 39, 14.2.1976, s. 40.[5] Ú. v. ES L 6, 10.1.1979, s. 24.[6] Táto smernica bola členským štátom oznámená 30. júla 1986.--------------------------------------------------


title: Smernica Rady 1999/90/ES z 15. novembra 1999, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 90/539/EHS o podmienkach týkajúcich sa zdravia zvierat, ktorými sa riadi obchod vo vnútri spoločenstva a dovozy čerstvého hydinového mäsa a násadových vajec z tretích krajín

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31999L0090

Úradný vestník L 300 , 23/11/1999 S. 0019 - 0021

		Smernica Rady 1999/90/ESz 15. novembra 1999,ktorou sa mení a dopĺňa smernica 90/539/EHS o podmienkach týkajúcich sa zdravia zvierat, ktorými sa riadi obchod vo vnútri spoločenstva a dovozy čerstvého hydinového mäsa a násadových vajec z tretích krajínRADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä jej článok 37,so zreteľom na návrh Komisie [1],so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [2],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],keďže:(1) Článok 12 ods. 1 smernice Rady 90/539/EHS z 15. októbra 1990 o podmienkach týkajúcich sa zdravia zvierat, ktorými sa riadi obchod vo vnútri spoločenstva a dovoz z tretích krajín hydiny a násadových vajec [4] stanovuje predpisy, ktoré sa uplatňujú na hydinu a násadové vajcia určené pre členské štáty alebo regióny členským štátov, ktorých štatút bol uznaný v súlade s článkom 12 ods. 2 danej smernice.(2) Rozhodnutie Komisie 93/152/EHS z 8. februára 1993, ktorým sa stanovujú kritériá pre vakcíny, ktoré sa musia používať proti pseudomoru hydiny v kontexte s programami bežných vakcinácií [5] sa uplatňuje od 1. januára 1995.(3) Na základe uvedeného je vhodné modifikovať smernicu Rady 90/539/EHS, a najmä jej článok 12.(4) Článok 11 smernice stanovuje na základe praktických dôvodov zvláštny režim obchodu vo vnútri spoločenstva s veľmi malými zásielkami hydiny; keďže obchod s vtákmi patriacimi do skupiny bežcov musí byť zahrnutý do všeobecných ustanovení smernice.(5) Je vhodné zmeniť a doplniť obchodné pravidlá uplatňované na tretie krajiny vytvorením možnosti vypracovať doplňujúce predpisy pre dovozy hydinového mäsa a násadových vajec, ktoré by poskytovali garancie týkajúce sa zdravia zvierat minimálne ekvivalentné garanciám uvedeným v kapitole II smernice 90/539/EHS a musia obsahovať ustanovenia na určovanie karanténnych opatrení.(6) Je vhodné vzhľadom na rozhodnutie Rady 1999/468/ES z 28. júna 1999, ktorým sa ustanovujú postupy na uplatňovanie vykonávacích právomocí delegovaných na Komisiu [6], modifikovať smernicu 90/539/EHS,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Smernica 90/539/EHS sa týmto mení a dopĺňa takto:1. V článku 11 sa pridáva tento odsek:"3. Ustanovenia odsekov 1 a 2 sa nebudú nevzťahujú na zásielky obsahujúce vtáky zo skupiny bežcov alebo násadové vajcia vtákov zo skupiny bežcov.";2. Článok 12 ods.1 sa nahrádza týmto:"1. V prípade zásielok hydiny a násadových vajec z členských štátov alebo z regiónov členských štátov, v ktorých sa vykonáva vakcinácia hydiny uvedená v článku 1 proti pseudomoru hydiny do členského štátu alebo regiónu členského štátu, ktorých štatút bol uznaný v súlade s odsekom 2, sa uplatňujú tieto pravidlá:a) násadové vajcia musia pochádzať z kŕdľov, ktoré:- neboli vakcinované, alebo- boli vakcinované s použitím inaktivovanej vakcíny, alebo- boli vakcinované s použitím živej vakcíny, za predpokladu, že vakcinácia sa vykonala najmenej 30 dní pred zberom násadových vajec;b) jednodňové kurčatá (vrátane kurčiat určených na zazverenie) nesmú byť vakcinované proti pseudomoru hydiny a musia pochádzať z:- násadových vajec, ktoré vyhovujú podmienkam uvedených v a) a- liaheň, ktorej prevádzková prax zabezpečí, že takéto vajcia budú inkubované v úplne inom čase a na iných miestach ako vajcia, ktoré nevyhovujú podmienkam uvedeným v a);c) chovná a úžitková hydina:- nesmie byť vakcinovaná proti pseudomoru hydiny a- musí byť izolovaná po dobu 14 dní pred odoslaním, buď v chove alebo v karanténnej stanici pod dozorom úradného veterinárneho lekára. V tejto súvislosti nesmela byť žiadna hydina – či už v chove pôvodu alebo v karanténnej stanici – vakcinovaná proti pseudomoru hydiny v priebehu 21 dní predchádzajúcich odoslaniu a žiadny vták, ktorý nie je spôsobilý pre odoslanie nesmie byť v takomto čase dovezený do chovu alebo do karanténnej stanice; navyše v karanténnych staniciach sa nemôže vykonávať žiadna vakcinácia a- musela byť podrobená v priebehu 14 dní predchádzajúcich odoslaniu reprezentatívnemu serologickému testovaniu s negatívnymi výsledkami, s cieľom potvrdiť výskyt protilátok proti pseudomoru hydiny v súlade s podrobnými pravidlami prijatými na základe postupu uvedeného v článku 32;d) hydina určená na zabitie musí pochádzať z kŕdľov, ktoré:- pokiaľ neboli vakcinované proti pseudomoru hydiny, vyhovujú požiadavkám tretej zarážky bodu c),- pokiaľ boli vakcinované, boli podrobené v priebehu 14 dní predchádzajúcich odoslaniu a na základe reprezentatívnej vzorky testu na izolovanie vírusu pseudomoru hydiny v súlade s podrobnými pravidlami schválenými v súlade s postupom uvedeným v článku 32.";3. Článok 12 ods. 4 sa vypúšťa;4. Článok 26 ods. 2 sa nahrádza nasledovným:"2. Komisia môže – v súlade s postupom uvedeným v článku 32 – stanoviť, že dovážaná hydina, násadové vajcia alebo hydina vyliahnutá z dovezených vajec sa musí držať v karanténe alebo izolácii po dobu, ktorá nemôže presiahnuť dva mesiace.";5. Pridáva sa tento článok:"Článok 27aNapriek článkom 20, 22, 23, a 24, Komisia môže, v súlade s postupom uvedeným v článku 32, rozhodnúť povoliť z prípadu na prípad dovoz hydiny a násadových vajec z tretích krajín vtedy, ak predmetný dovoz nie je v súlade s ustanoveniami článkov 20, 22, 23, 24. Podrobné pravidlá pre takýto dovoz budú vypracované súčasne a tým istým postupom. Takéto pravidlá musia poskytnúť záruky, týkajúce sa zdravia zvierat minimálne ekvivalentné zárukám týkajúcim sa zdravia zvierat poskytovaným kapitolou II tejto smernice, ktorých súčasťou je povinná karanténa a testovanie na mor hydiny, pseudomor hydiny a akúkoľvek inú relevantnú chorobu.";6. Článok 32 sa nahrádza týmto:"Článok 321. Komisii bude pomáhať Stály veterinárny výbor zriadený rozhodnutím 68/361/EHS [7], zložený zo zástupcov členských štátov, ktorému predsedá zástupca Komisie.2. Zástupca Komisie predloží Výboru návrh opatrení, ktoré sa musia prijať. Výbor dodá svoje stanovisko k návrhu v lehote, ktorú predseda môže určiť podľa naliehavosti záležitosti. V prípade rozhodnutí o návrhu Komisie, ktorých schválenie sa vyžaduje od Rady, bude stanovisko poskytnuté na základe väčšiny uvedenej v článku 205 ods. 2 zmluvy. Hlasy zástupcov členských štátov v rámci Výboru sa budú vážiť spôsobom uvedeným v danom článku. Predseda nehlasuje.3. Komisia prijme navrhované opatrenia, ak sú v súlade so stanoviskom Výboru.4. Ak predpokladané opatrenia nie sú v súlade so stanoviskom Výboru alebo ak sa neposkytlo žiadne stanovisko, Komisia bezodkladne predloží Rade návrh opatrení, ktoré sa musia prijať.5. Rada, konajúca na základe kvalifikovanej väčšiny bude konať vo veci návrhu do 3 mesiacov od momentu oznámenia.Ak v rámci tohto obdobia Rada kvalifikovanou väčšinou oznámila, že namieta proti návrhu, Komisia ho opätovne preskúma. Môže predložiť zmenený a doplnený návrh Rade, opätovne predložiť ten istý návrh alebo predložiť legislatívny návrh na základe zmluvy.Ak Rada neprijme navrhované vykonávacie opatrenia alebo ak neoznámi svoje námietky voči navrhovaným vykonávacím opatreniam do uplynutia lehoty, tak ich prijme Komisia.";7. Článok 33 sa nahrádza nasledovným:"Článok 331. Komisii bude pomáhať Stály veterinárny výbor zriadený rozhodnutím 68/361/EHS, zložený zo zástupcov členských štátov, ktorému predsedá zástupca Komisie.2. Zástupca Komisie predloží Výboru návrh opatrení, ktoré sa musia prijať. Výbor dodá svoje stanovisko k návrhu v lehote, ktorú predseda môže určiť podľa naliehavosti záležitosti. V prípade rozhodnutí o návrhu Komisie, ktorých schválenie sa vyžaduje od Rady bude stanovisko prijaté väčšina uvedenou v článku 205 ods. 2 zmluvy. Hlasy zástupcov členských štátov v rámci výboru sa budú vážiť spôsobom uvedeným v danom článku. Predseda nehlasuje.3. Komisia prijme navrhované opatrenia, ak sú v súlade so stanoviskom výboru.4. Ak predpokladané opatrenia nie sú v súlade so stanoviskom výboru alebo ak sa neposkytlo žiadne stanovisko, Komisia bezodkladne predloží Rade návrh týkajúci sa opatrení, ktoré sa musia prijať.5. Rada, konajúc na základe kvalifikovanej väčšiny, bude konať vo veci návrhu do 15 dní od momentu oznámenia.Ak v rámci tohto obdobia Rada kvalifikovanou väčšinou oznámila, že namieta proti návrhu, Komisia ho opätovne preskúma. Môže predložiť zmenený a doplnený návrh Rade, opätovne predložiť ten istý návrh alebo predložiť legislatívny návrh na základe zmluvy.Ak Rada neprijme navrhované vykonávacie opatrenia alebo ak neoznámi svoje námietky voči navrhovaným vykonávacím opatreniam do uplynutia lehoty, tak ich prijme Komisia."Článok 21. Členské štáty uvedú do účinnosti najneskôr do 1. júla 2000 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne budú o tom informovať Komisiu.Keď členské štáty prijmú tieto opatrenia uvedú v nich odkaz na túto smernicu alebo ich takýto odkaz bude sprevádzať pri príležitosti ich úradného uverejnenia. Podrobnosti vykonania týchto odkazov stanovia členské štáty.2. Členské štáty oznámia Komisii texty ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré prijali v oblasti, ktorá sa riadi touto smernicou.Článok 3Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 4Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 15. novembra 1999Za RadupredsedaK. Hemilä[1] Ú. v. ES C 15, 20.1.1996, s. 13.[2] Ú. v. ES C 261, 9.9.1996, s. 187.[3] Ú. v. ES C 153, 28.5.1996, s. 46.[4] Ú. v. ES L 303, 31.10.1990, s. 6. Smernica naposledy zmenená a doplnená Aktom o pristúpení z roku 1994.[5] Ú. v. ES L 59, 12.3.1993, s. 35.[6] Ú. v. ES L 184, 17.7.1999, s. 23.[7] Ú. v. ES L 255, 18.10.1968, s. 23.--------------------------------------------------


title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/99/ES z  19. novembra 2008 o ochrane životného prostredia prostredníctvom trestného práva (Text s významom pre EHP)

text:
               6.12.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 328/28

      SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY 2008/99/ES
   z 19. novembra 2008
   o ochrane životného prostredia prostredníctvom trestného práva
   (Text s významom pre EHP)
   EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 175 ods. 1,
   so zreteľom na návrh Komisie,
   so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
   po porade s Výborom regiónov,
   konajúc v súlade s postupom ustanoveným v článku 251 zmluvy (2),
   keďže:

               (1)

               Podľa článku 174 ods. 2 zmluvy sa politika Spoločenstva v oblasti životného prostredia zameriava na vysokú úroveň jeho ochrany.

               (2)

               Spoločenstvo je znepokojené narastajúcim počtom trestných činov proti životnému prostrediu a ich dôsledkami, ktoré čoraz častejšie presahujú hranice štátov, v ktorých došlo k spáchaniu týchto trestných činov. Tieto trestné činy predstavujú ohrozenie životného prostredia, a preto si vyžadujú primeranú reakciu.

               (3)

               Zo skúseností vyplýva, že existujúce systémy sankcií nepostačujú na dosiahnutie úplného súladu s právnymi predpismi v oblasti ochrany životného prostredia. Takýto súlad by sa mohol a mal zvýšiť dostupnosťou trestnoprávnych sankcií, ktoré sú prejavom spoločenského nesúhlasu kvalitatívne odlišnej povahy v porovnaní so správnymi sankciami alebo s občianskoprávnymi kompenzačnými mechanizmami.

               (4)

               Spoločné pravidlá platné pre trestné činy umožňujú používať v rámci členských štátov a medzi nimi účinné metódy vyšetrovania a pomoci.

               (5)

               V záujme dosiahnutia účinnej ochrany životného prostredia je obzvlášť potrebné zaviesť odrádzajúcejšie sankcie za skutky, ktorými sa poškodzuje životné prostredie, ktoré obvykle spôsobujú alebo môžu spôsobiť podstatnú škodu na ovzduší vrátane stratosféry, na pôde a vode a na živočíchoch alebo rastlinách, vrátane ochrany druhov.

               (6)

               Nedodržiavanie právnej povinnosti konať môže mať ten istý následok ako aktívne konanie, a preto by sa aj v tomto prípade mali uplatňovať príslušné sankcie.

               (7)

               Takéto konanie by sa preto malo v rámci celého Spoločenstva považovať za trestný čin, pokiaľ k nemu došlo úmyselne alebo z hrubej nedbanlivosti.

               (8)

               Právne predpisy uvedené v prílohách k tejto smernici obsahujú ustanovenia, ktoré by mali podliehať trestnoprávnym opatreniam, s cieľom zabezpečiť, aby boli pravidlá ochrany životného prostredia plne účinné.

               (9)

               Povinnosti vyplývajúce z tejto smernice sa týkajú iba ustanovení právnych predpisov uvedených v prílohách k tejto smernici, na základe ktorých sú členské štáty pri vykonávaní týchto právnych predpisov povinné ustanoviť zakazujúce opatrenia.

               (10)

               Táto smernica ukladá členským štátom povinnosť ustanoviť vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch trestnoprávne sankcie za závažné porušenie ustanovení práva Spoločenstva o ochrane životného prostredia. Táto smernica neukladá žiadne povinnosti týkajúce sa uplatňovania takýchto sankcií ani akéhokoľvek iného dostupného systému presadzovania práva v jednotlivých prípadoch.

               (11)

               Táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté ostatné systémy zodpovednosti za poškodenie životného prostredia podľa práva Spoločenstva alebo vnútroštátneho práva.

               (12)

               Vzhľadom na to, že sa touto smernicou stanovujú minimálne pravidlá, členské štáty môžu prijať alebo zachovať prísnejšie opatrenia zamerané na účinnú trestnoprávnu ochranu životného prostredia. Takéto opatrenia musia byť v súlade so zmluvou.

               (13)

               Členské štáty by mali Komisii poskytovať informácie o vykonávaní tejto smernice, aby mohla posúdiť účinok tejto smernice.

               (14)

               Keďže cieľ tejto smernice, a to zabezpečenie účinnejšej ochrany životného prostredia, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov rozsahu a dôsledkov tejto smernice ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, Spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa v článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku neprekračuje táto smernica rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa.

               (15)

               Pri každom prijímaní následných právnych predpisov o environmentálnych otázkach by sa malo v danom prípade uvádzať, že sa bude uplatňovať táto smernica. V prípade potreby by sa mal článok 3 zmeniť a doplniť.

               (16)

               Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré boli uznané najmä v Charte základných práv Európskej únie,

         PRIJALI TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Predmet úpravy
   Touto smernicou sa v záujme účinnejšej ochrany životného prostredia ustanovujú trestnoprávne opatrenia.
   Článok 2
   Vymedzenie pojmov
   Na účely tejto smernice:

               a)

               „protiprávny“ znamená porušenie:

                           i)

                           právnych predpisov prijatých podľa Zmluvy o ES, ktoré sú uvedené v prílohe A, alebo

                           ii)

                           pokiaľ ide o činnosti, na ktoré sa vzťahuje Zmluva o Euratome, právnych predpisov prijatých podľa Zmluvy o Euratome, ktoré sú uvedené v prílohe B, alebo

                           iii)

                           zákona, správneho predpisu členského štátu alebo rozhodnutia príslušného orgánu členského štátu, ktorým sa vykonávajú právne predpisy Spoločenstva uvedené v bode i) alebo ii);

               b)

               „chránené druhy voľne žijúcich živočíchov a rastlín“ sú:

                           i)

                           na účely článku 3 písm. f) druhy uvedené:

                                       —

                                       v prílohe IV k smernici Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (3),

                                       —

                                       v prílohe I a článku 4 ods. 2 smernice Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (4);

                           ii)

                           na účely článku 3 písm. g) druhy uvedené v prílohe A alebo B k nariadeniu Rady (ES) č. 338/97 z 9. decembra 1996 o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi (5);

               c)

               „biotop v rámci chránenej lokality“ je každý biotop druhov, ktorého územie sa klasifikuje ako osobitne chránené územie podľa článku 4 ods. 1 alebo 2 smernice 79/409/EHS, alebo každý prirodzený biotop alebo biotop druhov, ktorého lokalita je označená ako osobitné chránené územie podľa článku 4 ods. 4 smernice 92/43/EHS;

               d)

               „právnická osoba“ je akýkoľvek subjekt práva, ktorý má takéto postavenie podľa platného vnútroštátneho práva, s výnimkou štátov alebo verejných orgánov pri výkone ich štátnej moci a s výnimkou verejnoprávnych medzinárodných organizácií.

         Článok 3
   Trestné činy
   Členské štáty zabezpečia, že uvedené konanie predstavuje trestný čin, pokiaľ je protiprávne a došlo k nemu úmyselne alebo aspoň z hrubej nedbanlivosti:

               a)

               vypúšťanie, emisia alebo zavádzanie množstva látok alebo ionizujúceho žiarenia do ovzdušia, pôdy alebo vody, ktoré spôsobuje alebo môže spôsobiť smrť alebo závažnú ujmu na zdraví, alebo podstatnú škodu na kvalite ovzdušia, na kvalite pôdy, na kvalite vody alebo na živočíchoch alebo rastlinách;

               b)

               zber, preprava, zhodnocovanie alebo zneškodňovanie odpadu vrátane dohľadu nad takýmito operáciami a následnej starostlivosti o zariadenia na odstraňovanie odpadu a vrátane akcie, ktorú uskutočňujú obchodníci alebo sprostredkovatelia (odpadové hospodárstvo), ktoré spôsobujú alebo môžu spôsobiť smrť alebo vážnu ujmu na zdraví, alebo podstatnú škodu na kvalite ovzdušia, na kvalite pôdy, na kvalite vody alebo na živočíchoch alebo rastlinách;

               c)

               preprava odpadu, pokiaľ táto činnosť patrí do rozsahu pôsobnosti článku 2 ods. 35 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (6) a uskutočňuje sa v nezanedbateľnom množstve, či už v rámci jednej prepravy, alebo v rámci viacerých zdanlivo prepojených prepráv;

               d)

               prevádzkovanie závodu, v ktorom sa vykonáva nebezpečná činnosť alebo v ktorom sa skladujú alebo používajú nebezpečné látky alebo prípravky a ktoré mimo tohto závodu spôsobujú alebo môžu spôsobiť smrť alebo vážnu ujmu na zdraví, alebo podstatnú škodu na kvalite ovzdušia, na kvalite pôdy, na kvalite vody alebo na živočíchoch alebo rastlinách;

               e)

               výroba, spracovanie, nakladanie, používanie, držba, skladovanie, preprava, dovoz, vývoz alebo odstraňovanie jadrového materiálu alebo iných nebezpečných rádioaktívnych látok, ktoré spôsobujú alebo môžu spôsobiť smrť alebo vážnu ujmu na zdraví alebo podstatnú škodu na kvalite ovzdušia, na kvalite pôdy, na kvalite vody alebo na živočíchoch alebo rastlinách;

               f)

               usmrtenie, ničenie, držba alebo odchyt exemplárov druhov chránených voľne žijúcich živočíchov alebo rastlín s výnimkou prípadov, keď sa takéto konanie týka zanedbateľného množstva takýchto exemplárov a má zanedbateľný vplyv na stav ochrany druhov;

               g)

               obchodovanie s druhmi chránených voľne žijúcich živočíchov alebo voľne žijúcich rastlín alebo ich časťami a derivátmi s výnimkou prípadov, keď sa takéto konanie týka zanedbateľného množstva takýchto druhov a má zanedbateľný vplyv na stav ich ochrany;

               h)

               akékoľvek konanie, ktoré vedie k závažnému poškodeniu biotopu v chránenej lokalite;

               i)

               výroba, dovoz, vývoz, uvádzanie na trh alebo používanie látok, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu.

         Článok 4
   Navádzanie, pomoc a podnecovanie
   Členské štáty zabezpečia, aby navádzanie, pomoc a podnecovanie na úmyselné konanie uvedené v článku 3 bolo trestné.
   Článok 5
   Sankcie
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, aby sa za trestné činy uvedené v článkoch 3 a 4 ukladali účinné, primerané a odradzujúce sankcie.
   Článok 6
   Zodpovednosť právnických osôb
   1.   Členské štáty zabezpečia, aby právnické osoby mohli byť zodpovedné za trestné činy uvedené v článkoch 3 a 4, pokiaľ boli tieto trestné činy spáchané v ich prospech akoukoľvek osobou, ktorá má v rámci tejto právnickej osoby vedúce postavenie a ktorá konala buď samostatne, alebo ako súčasť orgánu právnickej osoby na základe:

               a)

               oprávnenia zastupovať túto právnickú osobu;

               b)

               právomoci prijímať rozhodnutia v mene tejto právnickej osoby alebo

               c)

               právomoci vykonávať kontrolu v rámci tejto právnickej osoby.

         2.   Členské štáty takisto zabezpečia, aby právnické osoby mohli byť zodpovedné, ak nedostatok dohľadu alebo kontroly zo strany osoby uvedenej v odseku 1 umožnil spáchanie trestného činu uvedeného v článkoch 3 a 4 v prospech danej právnickej osoby osobou, ktorá podlieha jej právomoci.
   3.   Zodpovednosť právnických osôb podľa odsekov 1 a 2 nevylučuje trestné stíhanie voči fyzickým osobám, ktoré sú páchateľmi, návodcami alebo pomocníkmi trestných činov uvedených v článkoch 3 a 4.
   Článok 7
   Sankcie pre právnické osoby
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby právnickým osobám, ktoré sú zodpovedné podľa článku 6, boli uložené účinné, primerané a odradzujúce sankcie.
   Článok 8
   Transpozícia
   1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 26. decembra 2010.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenia hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice, a tabuľku zhody medzi uvedenými ustanoveniami a touto smernicou.
   Článok 9
   Nadobudnutie účinnosti
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 10
   Adresáti
   Táto smernica je určená členským štátom.

      V Štrasburgu 19. novembra 2008

            Za Európsky parlament

            predseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            predseda

         J.-P. JOUYET

      (1)  Ú. v. EÚ C 10, 15.1.2008, s. 47.

      (2)  Stanovisko Európskeho parlamentu z 21. mája 2008 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku) a rozhodnutie Rady z 24. októbra 2008.

      (3)  Ú. v. ES L 206, 22.7.1992, s. 7.

      (4)  Ú. v. ES L 103, 25.4.1979, s. 1.

      (5)  Ú. v. ES L 61, 3.3.1997, s. 1.

      (6)  Ú. v. EÚ L 190, 12.7.2006, s. 1.

      PRÍLOHA A
      Zoznam právnych predpisov Spoločenstva prijatých podľa zmluvy o ES, ktorých porušenie predstavuje protiprávne konanie v zmysle článku 2 písm. a) bodu i) tejto smernice

                  —

                  Smernica Rady 70/220/EHS z 20. marca 1970 o aproximácii právnych predpisov členských štátov o opatreniach proti znečisťovaniu ovzdušia emisiami z motorových vozidiel (1),

                  —

                  smernica Rady 72/306/EHS z 2. augusta 1972 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vo vzťahu k opatreniam, ktoré sa majú prijať proti emisiám znečisťujúcich látok z dieselových motorov vozidiel (2),

                  —

                  smernica Rady 75/439/EHS zo 16. júna 1975 o zneškodňovaní odpadových olejov (3),

                  —

                  smernica Rady 76/160/EHS z 8. decembra 1975 o kvalite vody určenej na kúpanie (4),

                  —

                  smernica Rady 76/769/EHS z 27. júla 1976 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov vzťahujúcich sa na obmedzenia uvádzania na trh a používania niektorých nebezpečných látok a prípravkov (5),

                  —

                  smernica Rady 77/537/EHS z 28. júna 1977 o aproximácii právnych predpisov členských štátov o opatreniach, ktoré sa majú prijať proti emisiám znečisťujúcich látok z dieselových motorov používaných v kolesových poľnohospodárskych alebo lesných traktoroch (6),

                  —

                  smernica Rady 78/176/EHS z 20. februára 1978 o odpadoch z priemyselnej výroby a spracovania oxidu titaničitého (7),

                  —

                  smernica Rady 79/117/EHS z 21. decembra 1978, ktorou sa zakazuje uvedenie na trh a používanie prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich určité účinné látky (8),

                  —

                  smernica Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (9),

                  —

                  smernica Rady 82/176/EHS z 22. marca 1982 o limitných hodnotách a kvalitatívnych cieľoch pre vypúšťanie ortuti priemyselnými podnikmi používajúcimi chlóralkalickú elektrolýzu (10),

                  —

                  smernica Rady 83/513/EHS z 26. septembra 1983 o limitných hodnotách a kvalitatívnych cieľoch pre vypúšťanie kadmia (11),

                  —

                  smernica Rady 84/156/EHS z 8. marca 1984 o hodnotách limitov a kvalitatívnych cieľoch na vypúšťanie ortuti priemyselnými podnikmi nepoužívajúcimi chlóralkalickú elektrolýzu (12),

                  —

                  smernica Rady 84/360/EHS z 28. júna 1984 o boji proti znečisťovaniu ovzdušia z priemyselných zariadení (13),

                  —

                  smernica Rady 84/491/EHS z 9. októbra 1984 o limitných hodnotách a kvalitatívnych cieľoch pre vypúšťanie hexachlórcyklohexánu (14),

                  —

                  smernica Rady 85/203/EHS zo 7. marca 1985 o normách kvality ovzdušia pre oxid dusičitý (15),

                  —

                  smernica Rady 86/278/EHS z 12. júna 1986 o ochrane životného prostredia a najmä pôdy pri použití splaškových kalov v poľnohospodárstve (16),

                  —

                  smernica Rady 86/280/EHS z 12. júna 1986 o limitných hodnotách a kvalitatívnych cieľoch pre vypúšťanie niektorých nebezpečných látok uvedených v zozname I prílohy k smernici 76/464/EHS (17),

                  —

                  smernica Rady 87/217/EHS z 19. marca 1987 o prevencii a znižovaní znečisťovania životného prostredia azbestom (18),

                  —

                  smernica Rady 90/219/EHS z 23. apríla 1990 o obmedzenom použití geneticky modifikovaných mikroorganizmov (19),

                  —

                  smernica Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd (20),

                  —

                  smernica Rady 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (21),

                  —

                  smernica Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov (22),

                  —

                  smernica Rady 91/689/EHS z 12. decembra 1991 o nebezpečnom odpade (23),

                  —

                  smernica Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (24),

                  —

                  smernica Rady 92/112/EHS z 15. decembra 1992 o postupoch harmonizácie programov postupného znižovania a konečného odstránenia znečisťovania spôsobovaného odpadom z výroby oxidu titaničitého (25),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/25/ES zo 16. júna 1994 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa rekreačných plavidiel: ustanovenia zmenené a doplnené smernicou 2003/44/ES (26)

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/62/ES z 20. decembra 1994 o obaloch a odpadoch z obalov (27),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/63/ES z 20. decembra 1994 o obmedzení emisií prchavých organických zlúčenín (POZ), ktoré vznikajú pri skladovaní benzínu a jeho distribúcii z terminálov do čerpacích staníc (28),

                  —

                  smernica Rady 96/49/ES z 23. júla 1996 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzhľadom na prepravu nebezpečného tovaru železničnou dopravou (29),

                  —

                  smernica Rady 96/59/ES zo 16. septembra 1996 o zneškodnení polychlórovaných bifenylov a polychlórovaných terfenylov (PCB/PCT) (30),

                  —

                  smernica Rady 96/62/ES z 27. septembra 1996 o posudzovaní a riadení kvality okolitého ovzdušia (31),

                  —

                  smernica Rady 96/82/ES z 9. decembra 1996 o kontrole nebezpečenstiev veľkých havárií s prítomnosťou nebezpečných látok (32),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/68/ES zo 16. decembra 1997 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, ktoré sa týkajú opatrení voči emisiám plynných a tuhých znečisťujúcich látok zo spaľovacích motorov inštalovaných v necestných pojazdných strojoch (33),

                  —

                  nariadenie Rady (ES) č. 338/97 z 9. decembra 1996 o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi (34),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/8/ES zo 16. februára 1998 o uvádzaní biocídnych výrobkov na trh (35),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/70/ES z 13. októbra 1998 týkajúca sa kvality benzínu a naftových palív (36),

                  —

                  smernica Rady 98/83/ES z 3. novembra 1998 o kvalite vody určenej na ľudskú spotrebu (37),

                  —

                  smernica Rady 1999/13/ES z 11. marca 1999 o obmedzení emisií prchavých organických zlúčenín unikajúcich pri používaní organických rozpúšťadiel pri určitých činnostiach a v určitých zariadeniach (38),

                  —

                  smernica Rady 1999/30/ES z 22. apríla 1999 o limitných hodnotách oxidu siričitého, oxidu dusičitého a oxidov dusíka, tuhých znečisťujúcich látok a olova v okolitom ovzduší (39),

                  —

                  smernica Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999 o skládkach odpadov (40),

                  —

                  smernica Rady 1999/32/ES z 26. apríla 1999 o znížení obsahu síry v niektorých kvapalných palivách (41),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/53/ES z 18. septembra 2000 o vozidlách po dobe životnosti (42),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/60/ES z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (43),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/69/ES zo 16. novembra 2000 týkajúca sa limitných hodnôt pre benzén a oxid uhoľnatý v okolitom ovzduší (44),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/76/ES zo 4. decembra 2000 o spaľovaní odpadov (45),

                  —

                  nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 z 29. júna 2000 o látkach, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu (46),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/18/ES z 12. marca 2001 o zámernom uvoľnení geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia (47),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/80/ES z 23. októbra 2001 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení (48),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/3/ES z 12. februára 2002, ktorá sa týka ozónu v okolitom ovzduší (49),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/95/ES z 27. januára 2003 o obmedzení používania určitých nebezpečných látok v elektrických a elektronických zariadeniach (50),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/96/ES z 27. januára 2003 o odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ) (51),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/107/ES z 15. decembra 2004, ktorá sa týka arzénu, kadmia, ortuti, niklu a polycyklických aromatických uhľovodíkov v okolitom ovzduší (52),

                  —

                  nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 648/2004 z 31. marca 2004 o detergentoch (53),

                  —

                  nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 850/2004 z 29. apríla 2004 o perzistentných organických znečisťujúcich látkach (54),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/55/ES z 28. septembra 2005 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na opatrenia, ktoré sa majú prijať proti emisiám plynných a tuhých znečisťujúcich látok zo vznetových motorov určených na používanie vo vozidlách a proti emisiám plynných znečisťujúcich látok zo zážihových motorov poháňaných zemným plynom alebo skvapalneným ropným plynom, určených na používanie vo vozidlách (55),

                  —

                  smernica Komisie 2005/78/ES zo 14. novembra 2005, ktorou sa vykonáva smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/55/ES o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na opatrenia, ktoré treba prijať proti emisiám plynných a tuhých znečisťujúcich látok zo vznetových motorov určených na používanie vo vozidlách a proti emisiám plynných znečisťujúcich látok zo zážihových motorov poháňaných zemným plynom alebo skvapalneným ropným plynom, určených na používanie vo vozidlách, a ktorou sa menia a dopĺňajú jej prílohy I, II, III, IV a VI (56),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/7/ES z 15. februára 2006 o riadení kvality vody určenej na kúpanie (57),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/11/ES z 15. februára 2006 o znečistení spôsobenom určitými nebezpečnými látkami vypúšťanými do vodného prostredia Spoločenstva (58),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/12/ES z 5. apríla 2006 o odpadoch (59),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/21/ES z 15. marca 2006 o nakladaní s odpadom z ťažobného priemyslu (60),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/40/ES zo 17. mája 2006 o emisiách z klimatizačných systémov v motorových vozidlách (61),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/44/ES zo 6. septembra 2006 o kvalite sladkých povrchových vôd vyžadujúcich ochranu alebo zlepšenie kvality na účely podpory života rýb (62),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/66/ES zo 6. septembra 2006 o batériách a akumulátoroch a použitých batériách a akumulátoroch (63),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/118/ES z 12. decembra 2006 o ochrane podzemných vôd pred znečistením a zhoršením kvality (64),

                  —

                  nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006 zo 17. mája 2006 o určitých fluórovaných skleníkových plynoch (65),

                  —

                  nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (66),

                  —

                  nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 z 20. júna 2007 o typovom schvaľovaní motorových vozidiel so zreteľom na emisie ľahkých osobných a úžitkových vozidiel (Euro 5 a Euro 6) a o prístupe k informáciám o opravách a údržbe vozidiel (67),

                  —

                  nariadenie Komisie (ES) č. 1418/2007 z 29. novembra 2007 o vývoze na zhodnotenie určitého odpadu uvedeného v prílohe III alebo IIIA k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 do určitých krajín, na ktoré sa nevzťahuje rozhodnutie OECD o riadení pohybov odpadov cez štátne hranice (68),

                  —

                  smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/1/ES z 15. januára 2008 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (69).

         (1)  Ú. v. ES L 76, 6.4.1970, s. 1.

         (2)  Ú. v. ES L 190, 20.8.1972, s. 1.

         (3)  Ú. v. ES L 194, 25.7.1975, s. 23.

         (4)  Ú. v. ES L 31, 5.2.1976, s. 1.

         (5)  Ú. v. ES L 262, 27.9.1976, s. 201.

         (6)  Ú. v. ES L 220, 29.8.1977, s. 38.

         (7)  Ú. v. ES L 54, 25.2.1978, s. 19.

         (8)  Ú. v. ES L 33, 8.2.1979, s. 36.

         (9)  Ú. v. ES L 103, 25.4.1979, s. 1.

         (10)  Ú. v. ES L 81, 27.3.1982, s. 29.

         (11)  Ú. v. ES L 291, 24.10.1983, s. 1.

         (12)  Ú. v. ES L 74, 17.3.1984, s. 49.

         (13)  Ú. v. ES L 188, 16.7.1984, s. 20.

         (14)  Ú. v. ES L 274, 17.10.1984, s. 11.

         (15)  Ú. v. ES L 87, 27.3.1985, s. 1.

         (16)  Ú. v. ES L 181, 4.7.1986, s. 6.

         (17)  Ú. v. ES L 181, 4.7.1986, s. 16.

         (18)  Ú. v. ES L 85, 28.3.1987, s. 40.

         (19)  Ú. v. ES L 117, 8.5.1990, s. 1.

         (20)  Ú. v. ES L 135, 30.5.1991, s. 40.

         (21)  Ú. v. ES L 230, 19.8.1991, s. 1.

         (22)  Ú. v. ES L 375, 31.12.1991, s. 1.

         (23)  Ú. v. ES L 377, 31.12.1991, s. 20.

         (24)  Ú. v. ES L 206, 22.7.1992, s. 7.

         (25)  Ú. v. ES L 409, 31.12.1992, s. 11.

         (26)  Ú. v. ES L 214, 26.8.2003, s. 18.

         (27)  Ú. v. ES L 365, 31.12.1994, s. 10.

         (28)  Ú. v. ES L 365, 31.12.1994, s. 24.

         (29)  Ú. v. ES L 235, 17.9.1996, s. 25.

         (30)  Ú. v. ES L 243, 24.9.1996, s. 31.

         (31)  Ú. v. ES L 296, 21.11.1996, s. 55.

         (32)  Ú. v. ES L 10, 14.1.1997, s. 13.

         (33)  Ú. v. ES L 59, 27.2.1998, s. 1.

         (34)  Ú. v. ES L 61, 3.3.1997, s. 1.

         (35)  Ú. v. ES L 123, 24.4.1998, s. 1.

         (36)  Ú. v. ES L 350, 28.12.1998, s. 58.

         (37)  Ú. v. ES L 330, 5.12.1998, s. 32.

         (38)  Ú. v. ES L 85, 29.3.1999, s. 1.

         (39)  Ú. v. ES L 163, 29.6.1999, s. 41.

         (40)  Ú. v. ES L 182, 16.7.1999, s. 1.

         (41)  Ú. v. ES L 121, 11.5.1999, s. 13.

         (42)  Ú. v. ES L 269, 21.10.2000, s. 34.

         (43)  Ú. v. ES L 327, 22.12.2000, s. 1.

         (44)  Ú. v. ES L 313, 13.12.2000, s. 12.

         (45)  Ú. v. ES L 332, 28.12.2000, s. 91.

         (46)  Ú. v. ES L 244, 29.9.2000, s. 1.

         (47)  Ú. v. ES L 106, 17.4.2001, s. 1.

         (48)  Ú. v. ES L 309, 27.11.2001, s. 1.

         (49)  Ú. v. ES L 67, 9.3.2002, s. 14.

         (50)  Ú. v. EÚ L 37, 13.2.2003, s. 19.

         (51)  Ú. v. EÚ L 37, 13.2.2003, s. 24.

         (52)  Ú. v. EÚ L 23, 26.1.2005, s. 3.

         (53)  Ú. v. EÚ L 104, 8.4.2004, s. 1.

         (54)  Ú. v. EÚ L 158, 30.4.2004, s. 7.

         (55)  Ú. v. EÚ L 275, 20.10.2005, s. 1.

         (56)  Ú. v. EÚ L 313, 29.11.2005, s. 1.

         (57)  Ú. v. EÚ L 64, 4.3.2006, s. 37.

         (58)  Ú. v. EÚ L 64, 4.3.2006, s. 52.

         (59)  Ú. v. EÚ L 114, 27.4.2006, s. 9.

         (60)  Ú. v. EÚ L 102, 11.4.2006, s. 15.

         (61)  Ú. v. EÚ L 161, 14.6.2006, s. 12.

         (62)  Ú. v. EÚ L 264, 25.9.2006, s. 20.

         (63)  Ú. v. EÚ L 266, 26.9.2006, s. 1.

         (64)  Ú. v. EÚ L 372, 27.12.2006, s. 19.

         (65)  Ú. v. EÚ L 161, 14.6.2006, s. 1.

         (66)  Ú. v. EÚ L 190, 12.7.2006, s. 1.

         (67)  Ú. v. EÚ L 171, 29.6.2007, s. 1.

         (68)  Ú. v. EÚ L 316, 4.12.2007, s. 6.

         (69)  Ú. v. EÚ L 24, 29.1.2008, s. 8.

      PRÍLOHA B
      Zoznam právnych predpisov Spoločenstva prijatých podľa zmluvy o Euratome, ktorých porušenie predstavuje protiprávne konanie v zmysle článku 2 písm. a) bodu ii) tejto smernice

                  —

                  Smernica Rady 96/29/Euratom z 13. mája 1996, ktorá stanovuje základné bezpečnostné normy ochrany zdravia pracovníkov a obyvateľstva pred nebezpečenstvami vznikajúcimi v dôsledku ionizujúceho žiarenia (1),

                  —

                  smernica Rady 2003/122/Euratom z 22. decembra 2003 o kontrole zapečatených zdrojov vysoko rádioaktívneho žiarenia a zdrojov zvyškového žiarenia (2),

                  —

                  smernica Rady 2006/117/Euratom z 20. novembra 2006 o dozore a kontrole pri preprave rádioaktívneho odpadu a vyhoretého jadrového paliva (3).

         (1)  Ú. v. ES L 159, 29.6.1996, s. 1.

         (2)  Ú. v. EÚ L 346, 31.12.2003, s. 57.

         (3)  Ú. v. EÚ L 337, 5.12.2006, s. 21.


title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/40/EÚ z  12. augusta 2013 o útokoch na informačné systémy, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2005/222/SVV

text:
               14.8.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 218/8

         SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY 2013/40/EÚ
   z 12. augusta 2013
   o útokoch na informačné systémy, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2005/222/SVV
   EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 83 ods. 1,
   so zreteľom na návrh Európskej komisie,
   po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,
   so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
   konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (2),
   keďže:

               (1)

               Ciele tejto smernice sú aproximácia trestného práva členských štátov v oblasti útokov na informačné systémy ustanovením minimálnych pravidiel týkajúcich sa vymedzenia trestných činov a príslušných sankcií, ako aj zlepšenie spolupráce medzi príslušnými orgánmi vrátane policajných a iných špecializovaných orgánov presadzovania práva v členských štátoch a príslušných špecializovaných agentúr a orgánov Únie, akými sú Eurojust, Europol a jeho Európske centrum pre počítačovú kriminalitu, či Európska agentúra pre bezpečnosť sietí a informácií (ENISA).

               (2)

               Informačné systémy sú kľúčovým prvkom politickej, sociálnej a hospodárskej interakcie v Únii. Spoločnosť je od takýchto systémov veľmi závislá a táto závislosť je čoraz väčšia. Bezproblémová prevádzka a bezpečnosť týchto systémov v Únii je rozhodujúca pre rozvoj vnútorného trhu a konkurencieschopného a inovačného hospodárstva. Zabezpečenie primeranej úrovne ochrany informačných systémov by malo byť súčasťou účinného komplexného rámca preventívnych opatrení, ktoré sprevádzajú trestnoprávnu reakciu na počítačovú kriminalitu.

               (3)

               Útoky na informačné systémy, a najmä útoky prepojené na organizovanú trestnú činnosť, predstavujú rastúce ohrozenie na úrovni Únie a na celosvetovej úrovni, pričom sa zvyšujú obavy z potenciálnych teroristických alebo politicky motivovaných útokov na informačné systémy, ktoré sú súčasťou kritickej infraštruktúry členských štátov a Únie. Tým je ohrozené dosiahnutie bezpečnejšej informačnej spoločnosti a priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, a preto je potrebné na úrovni Únie prijať opatrenia a na medzinárodnej úrovni zabezpečiť lepšiu spoluprácu a koordináciu.

               (4)

               V Únii existuje množstvo kritických infraštruktúr, ktorých narušenie alebo zničenie by malo závažné cezhraničné dôsledky. Z potreby zlepšiť schopnosť ochrany kritickej infraštruktúry v Únii vyplýva, že opatrenia proti počítačovým útokom by mali dopĺňať prísne trestné sankcie odrážajúce závažnosť týchto útokov. Kritická infraštruktúra by sa mohla chápať ako zložka, systém alebo ich časť nachádzajúca sa v členských štátoch, ktorá je nevyhnutná pre zachovanie základných funkcií spoločnosti, zdravia, bezpečnosti, ochrany, kvality života obyvateľov z ekonomického a sociálneho hľadiska, ako napríklad elektrárne, dopravné siete alebo vládne siete, a ktorých narušenie alebo zničenie by malo závažné dôsledky v členskom štáte z dôvodu nemožnosti zachovať tieto funkcie.

               (5)

               Existujú dôkazy o tendencii smerom k čoraz nebezpečnejším a opakujúcim sa rozsiahlym útokom na informačné systémy, ktoré môžu byť často pre členské štáty alebo určité funkcie verejného alebo súkromného sektora kritické. Spolu s touto tendenciou prichádza rozvoj čoraz sofistikovanejších metód, akými sú napríklad vytváranie a používanie tzv. botnetov, ktoré zahŕňa niekoľko štádií trestného činu, pričom každé takéto štádium by mohlo samo o sebe predstavovať závažné riziko pre verejné záujmy. Cieľom tejto smernice je okrem iného zaviesť trestné sankcie pre vytvorenie botnetov, konkrétne akt vytvorenia diaľkovej kontroly nad významným počtom počítačov prostredníctvom ich napadnutia škodlivým softvérom formou cielených počítačových útokov. Po svojom vytvorení sa napadnutá sieť počítačov, ktoré vytvárajú botnet, môže aktivovať bez vedomia používateľov počítača na účely spustenia rozsiahleho počítačového útoku, ktorý je zvyčajne schopný spôsobiť závažné škody, ako sa uvádza v tejto smernici. Členské štáty môžu určiť, čo podľa ich vnútroštátneho práva a praxe predstavuje závažnú škodu, ako napríklad narušenie systémových služieb zásadného spoločenského významu alebo spôsobenie veľkých finančných nákladov či strata osobných údajov alebo citlivých informácií.

               (6)

               Rozsiahle počítačové útoky môžu spôsobiť značné hospodárske škody v dôsledku prerušenia prevádzky informačných systémov a komunikácie a v dôsledku straty alebo pozmenenia dôverných informácií alebo iných údajov, ktoré sú dôležité z obchodného hľadiska. Osobitná pozornosť by sa mala venovať zvyšovaniu povedomia inovačných malých a stredných podnikov o hrozbách súvisiacich s takýmito útokmi a ich napadnuteľnosti takýmito útokmi, a to z hľadiska ich rastúcej závislosti od riadneho fungovania a dostupnosti informačných systémov, a aj často obmedzených zdrojov pre bezpečnosť informácií.

               (7)

               Na zabezpečenie konzistentného prístupu v členských štátoch pri uplatňovaní tejto smernice je dôležité spoločné vymedzenie pojmov v tejto oblasti.

               (8)

               Je potrebné dosiahnuť spoločný prístup k znakom skutkových podstát trestných činov zavedením spoločných trestných činov protiprávneho prístupu k informačným systémom, protiprávneho zásahu do systému, protiprávneho zásahu do údajov a protiprávneho zachytávania údajov.

               (9)

               Zachytávanie zahŕňa, ale nemusí sa nevyhnutne obmedzovať len na odpočúvanie a monitorovanie obsahu komunikácie či jej sledovanie, získavanie obsahu údajov buď priamo, prostredníctvom prístupu a využívania informačného systému, alebo nepriamo, prostredníctvom využívania elektronického odpočúvania alebo odpočúvacieho zariadenia technickými prostriedkami.

               (10)

               Členské štáty by mali stanoviť sankcie za útoky na informačné systémy. Tieto sankcie by mali byť účinné, primerané a odrádzajúce a mali by zahŕňať trest odňatia slobody a/alebo pokuty.

               (11)

               Touto smernicou sa ustanovujú trestné sankcie prinajmenšom pre tie prípady, ktoré nie sú menej závažné. Členské štáty môžu určiť, čo predstavuje menej závažný prípad podľa ich vnútroštátneho práva a praxe. Za menej závažný sa môže považovať napríklad prípad, keď škoda spôsobená protiprávnym činom a/alebo riziko pre verejné alebo súkromné záujmy, akými sú napríklad integrita počítačového systému alebo počítačových údajov, alebo bezúhonnosť, práva či iné záujmy osoby, sú nepatrné alebo takej povahy, že uloženie trestnej sankcie v rámci zákonom ustanovenej sadzby alebo určenie trestnoprávnej zodpovednosti nie je potrebné.

               (12)

               Identifikácia a oznamovanie hrozby počítačových útokov a súvisiacej napadnuteľnosti informačných systémov sú dôležité pre účinnú ochranu pred počítačovými útokmi, reakcie na ne a zvyšovanie bezpečnosti informačných systémov. Posilniť by ju mohlo aj poskytovanie stimulov na oznamovanie nedostatkov v bezpečnosti. Členské štáty by sa mali snažiť o umožnenie zákonného odhaľovania a oznamovania bezpečnostných nedostatkov.

               (13)

               Je vhodné zaviesť prísnejšie sankcie, ak útok na informačný systém spácha zločinecká organizácia, ako sa vymedzuje v rámcovom rozhodnutí Rady 2008/841/SVV z 24. októbra 2008 o boji proti organizovanému zločinu (3), ak je útok rozsiahlej povahy a postihuje veľký počet informačných systémov vrátane prípadu, ak je jeho zámerom vytvoriť botnet, alebo ak počítačový útok spôsobuje závažnú škodu, a to aj vtedy, ak sa realizuje prostredníctvom botnetu. Je tiež vhodné ustanoviť prísnejšie sankcie, ak sa útok spácha na kritickej infraštruktúre členského štátu alebo Únie.

               (14)

               Ďalší dôležitý prvok integrovaného prístupu proti počítačovej kriminalite predstavuje stanovenie účinných opatrení proti krádeži identity a iným trestným činom súvisiacim s identitou. Akákoľvek potreba konania zo strany Únie proti takémuto typu trestnej činnosti by sa mohla zvážiť aj v kontexte hodnotenia potreby komplexného horizontálneho nástroja Únie.

               (15)

               V záveroch Rady z 27. až 28. novembra 2008 sa uvádza, že by sa mala v spolupráci s členskými štátmi a Komisiou vytvoriť nová stratégia, v ktorej by sa zohľadňoval obsah Dohovoru Rady Európy o počítačovej kriminalite z roku 2001. Tento dohovor je právnym referenčným rámcom pre boj proti počítačovej kriminalite vrátane útokov na informačné systémy. Zakladá sa na ňom aj táto smernica. Čo najrýchlejšie dokončenie procesu ratifikácie tohto dohovoru všetkými členskými štátmi by sa malo považovať za prioritu.

               (16)

               Vzhľadom na rôzne spôsoby realizovania útokov a vzhľadom na rýchly rozvoj v oblasti hardvéru a softvéru, táto smernica odkazuje na nástroje, ktoré môžu byť použité na spáchanie trestných činov uvedených v tejto smernice. Tieto nástroje by mohli zahŕňať škodlivý softvér, ktorý sa používa na spáchanie počítačových útokov, vrátane nástrojov schopných vytvárať botnety. Dokonca aj v prípade, ak je takýto nástroj vhodný, či obzvlášť vhodný na páchanie niektorého z trestných činov uvedených v tejto smernici, je možné, že sa vytvoril na legitímny účel. So zámerom trestnoprávne nepostihovať tie prípady, v ktorých sú takéto nástroje vytvorené a uvedené na trh na legitímne účely, ako napríklad na testovanie spoľahlivosti produktov informačných technológií alebo bezpečnosti informačných systémov, okrem požiadavky všeobecného úmyslu musí byť splnená aj požiadavka priameho úmyslu, že tieto nástroje sa použijú na spáchanie jedného alebo viacerých trestných činov stanovených v tejto smernici.

               (17)

               Táto smernica neukladá trestnoprávnu zodpovednosť v prípadoch, keď sú síce splnené objektívne znaky pre trestné činy uvedené v tejto smernici, ale dané činy sa spáchali bez úmyslu spáchať trestný čin, napríklad ak osoba nevie o neoprávnenosti prístupu alebo v prípade povereného testovania alebo ochrany informačných systémov, ako napríklad ak danú osobu poverí spoločnosť alebo predajca, aby otestovala silu jej bezpečnostného systému. V kontexte tejto smernice by zmluvné povinnosti alebo dohody, v ktorých sa prostredníctvom pravidiel pre používateľov alebo podmienok poskytovania služby obmedzuje prístup k informačným systémom, ako aj pracovnoprávne spory v súvislosti s prístupom do informačných systémov zamestnávateľa a ich používaním na súkromné účely, nemali viesť k trestnoprávnej zodpovednosti, ak by sa daný prístup za takýchto podmienok považoval za neoprávnený, a tak by predstavoval výlučný základ pre začatie trestného konania. Touto smernicou nie je dotknuté právo na prístup k informáciám, ktoré sa ustanovuje vo vnútroštátnom práve a práve Únie, pričom však zároveň nesmie slúžiť ako odôvodnenie nezákonného či svojvoľného prístupu k informáciám.

               (18)

               Počítačové útoky by mohli uľahčovať rôzne okolnosti, napríklad ak má páchateľ v rámci svojho zamestnania prístup k bezpečnostným systémom v rámci napadnutých informačných systémov. V kontexte vnútroštátneho práva by sa takéto okolnosti mali primerane zohľadniť v rámci trestného konania.

               (19)

               Členské štáty by mali vo svojom vnútroštátnom práve stanoviť priťažujúce okolnosti v súlade s platnými pravidlami svojich právnych systémov, ktoré sa týkajú priťažujúcich okolností. Mali by zabezpečiť, aby boli takéto priťažujúce okolnosti k dispozícii sudcom pri súdení páchateľov, aby ich mohli zohľadniť. Posúdenie týchto okolností spolu s inými skutočnosťami konkrétneho prípadu ostáva na sudcovi.

               (20)

               Touto smernicou sa neupravujú podmienky vykonávania súdnej právomoci nad ktorýmkoľvek z trestných činov v nej uvedených, ako napríklad oznámenie obete v mieste, kde bol trestný čin spáchaný, alebo oznámenie zo štátu, na území ktorého sa nachádza miesto, kde bol trestný čin spáchaný, alebo nestíhanie páchateľa v mieste, kde bol trestný čin spáchaný.

               (21)

               V kontexte tejto smernice sú štáty a verejnoprávne subjekty naďalej v plnom rozsahu a v súlade s platnými medzinárodnými záväzkami povinné zaručiť dodržiavanie ľudských práv a základných slobôd.

               (22)

               Touto smernicou sa posilňuje význam sietí, ako je G8 alebo sieť kontaktných miest na výmenu informácií Rady Európy, ktoré sú k dispozícii dvadsaťštyri hodín denne a sedem dní v týždni. Tieto kontaktné miesta by mali byť schopné poskytovať účinnú pomoc, čím by sa napríklad uľahčovala výmena dostupných príslušných informácií a poskytovanie technického poradenstva alebo právnych informácií na účely vyšetrovaní alebo konaní týkajúcich sa trestných činov v oblasti informačných systémov a súvisiacich údajov, ktoré sa týkajú žiadajúceho členského štátu. Na zabezpečenie bezproblémového fungovania sietí by malo mať každé kontaktné miesto kapacitu na urýchlenú komunikáciu s kontaktným miestom iného členského štátu, ktorú by okrem iného podporoval vyškolený a dobre vybavený personál. Vzhľadom na rýchlosť, akou môžu byť rozsiahle počítačové útoky páchané, by členské štáty mali byť schopné rýchlo reagovať na naliehavé žiadosti o pomoc zo siete kontaktných miest. V takých prípadoch môže byť vhodné, aby žiadosť o informácie dopĺňal telefonický kontakt s cieľom zaistiť, aby danú žiadosť dožiadaný členský štát spracoval rýchlo a aby sa spätná väzba poskytla do ôsmich hodín.

               (23)

               Pre predchádzanie útokom na informačné systémy a boj proti nim má veľký význam na jednej strane spolupráca medzi verejnými orgánmi a na druhej strane medzi súkromným sektorom a občianskou spoločnosťou. Je potrebné podporiť a zlepšiť spoluprácu medzi poskytovateľmi služieb, výrobcami, orgánmi presadzovania práva a justičnými orgánmi, a to pri plnom rešpektovaní zásad právneho štátu. Táto spolupráca by mohla zahŕňať podporu zo strany poskytovateľov služieb pri snahe o zachovanie potenciálnych dôkazov, pri poskytovaní prvkov pomáhajúcich odhaľovať páchateľov a ako posledná možnosť pri úplnom alebo čiastočnom vypínaní informačných systémov alebo funkcií, ktoré boli narušené alebo používané na protiprávne účely, a to v súlade s vnútroštátnym právom a praxou. Členské štáty by mali tiež zvážiť nadviazanie spolupráce a zriadenie partnerských sietí s poskytovateľmi služieb a výrobcami na výmenu informácií v súvislosti s trestnými činmi patriacimi do rozsahu pôsobnosti tejto smernice.

               (24)

               Existuje potreba zhromažďovať porovnateľné údaje o trestných činoch uvedených v tejto smernici. Príslušné údaje by sa mali sprístupniť príslušným špecializovaným agentúram a orgánom Únie, ako napríklad Europolu a ENISA, v súlade s ich úlohami a informačnými potrebami, aby sa získal úplnejší obraz o probléme počítačovej kriminality a bezpečnosti sietí a informácií na úrovni Únie, a tým sa prispelo k vypracovaniu účinnejšieho riešenia. Členské štáty by mali predložiť Europolu a jeho Európskemu centru pre počítačovú kriminalitu informácie o spôsobe páchania trestnej činnosti na vykonanie posúdení hrozieb a strategických analýz počítačovej kriminality v súlade s rozhodnutím Rady 2009/371/SVV zo 6. apríla 2009 o zriadení Európskeho policajného úradu (Europol) (4). Poskytovaním informácií možno umožniť lepšie chápanie súčasných a budúcich hrozieb a tak prispieť k primeranejšiemu a adresnejšiemu rozhodovaniu o boji proti útokom na informačné systémy a predchádzaniu takýmto útokom.

               (25)

               Komisia by mala predložiť správu o uplatňovaní tejto smernice a potrebné legislatívne návrhy, ktoré by mohli viesť k rozšíreniu rozsahu jej rozsahu pôsobnosti vzhľadom na vývoj v oblasti počítačovej kriminality. Tento vývoj by mohol zahŕňať technologický vývoj, ktorý napríklad umožní účinnejšie presadzovanie práva v oblasti útokov na informačné systémy alebo uľahčí predchádzanie takýmto útokom, či minimalizuje účinky týchto útokov. Na tento účel by mala Komisia zohľadniť dostupné analýzy a správy pripravené príslušnými aktérmi a predovšetkým Europolom a ENISA.

               (26)

               Na účinný boj proti počítačovej kriminalite je potrebné zvýšiť odolnosť informačných systémov prijatím primeraných opatrení na ich účinnejšiu ochranu proti počítačovým útokom. Členské štáty by mali prijať potrebné opatrenia na ochranu svojej kritickej infraštruktúry pred počítačovými útokmi, v rámci čoho by mali zvážiť ochranu svojich informačných systémov a súvisiacich údajov. Zásadnou súčasťou komplexného prístupu k účinnému boju proti počítačovej kriminalite je zabezpečenie adekvátnej úrovne ochrany a bezpečnosti informačných systémov zo strany právnických osôb, napríklad v súvislosti s poskytovaním verejne prístupných služieb elektronických komunikácií v súlade s platnými právnymi predpismi Únie v oblasti ochrany súkromia, elektronickej komunikácie a údajov. Mala by sa poskytovať primeraná úroveň ochrany v súvislosti s logicky rozpoznateľnými hrozbami a napadnuteľnými miestami v súlade s aktuálnym stavom v jednotlivých odvetviach a s konkrétnymi situáciami v oblasti spracúvania údajov. Náklady a záťaž takejto ochrany by mali byť primerané pravdepodobnej škode, ktorú by počítačový útok spôsobil dotknutým osobám. Členské štáty sa nabádajú, aby ustanovili príslušné opatrenia, na základe ktorých by v kontexte ich vnútroštátneho práva vznikala zodpovednosť v prípade, ak právnická osoba zjavne neposkytla primeranú úroveň ochrany proti počítačovým útokom.

               (27)

               Významné medzery a rozdiely v zákonoch a trestnom konaní členských štátov v oblasti útokov na informačné systémy môžu brániť boju proti organizovanej trestnej činnosti a terorizmu a môžu skomplikovať účinnú policajnú a justičnú spoluprácu v tejto oblasti. Nadnárodný a bezhraničný charakter moderných informačných systémov znamená, že útoky na tieto systémy majú cezhraničný charakter, a tak zvýrazňujú naliehavú potrebu ďalšej aproximácie trestného práva v tejto oblasti. Koordinácia stíhania prípadov útokov na informačné systémy by mala byť okrem toho uľahčená náležitým vykonávaním a uplatňovaním rámcového rozhodnutia Rady 2009/948/SVV z 30. novembra 2009 o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci v trestných veciach a ich urovnávaní (5). Členské štáty by sa v spolupráci s Úniou mali usilovať o zlepšenie medzinárodnej spolupráce v oblasti bezpečnosti informačných systémov, počítačových sietí a počítačových údajov. V akejkoľvek medzinárodnej dohode, ktorá sa týka výmeny údajov, by sa mala riadne zohľadňovať bezpečnosť prenosu údajov a ich ukladania.

               (28)

               V účinnom boji proti počítačovej kriminalite je nevyhnutná lepšia spolupráca medzi príslušnými orgánmi presadzovania práva a justičnými orgánmi v celej Únii. V tomto kontexte by sa malo podporovať zvýšenie úsilia pri poskytovaní primeranej odbornej prípravy príslušných orgánov s cieľom zvýšiť povedomie o počítačovej kriminalite a jej vplyve a podnietiť spoluprácu a výmenu najlepších postupov, napríklad prostredníctvom príslušných špecializovaných agentúr a orgánov Únie. Zámerom takejto odbornej prípravy by malo byť okrem iného zvyšovanie povedomia o rôznych vnútroštátnych právnych systémoch, možných právnych a technických výzvach v rámci vyšetrovania trestnej činnosti a o rozdelení právomocí medzi príslušné vnútroštátne orgány.

               (29)

               V tejto smernici sa rešpektujú ľudské práva a základné slobody a dodržiavajú zásady uznané najmä v Charte základných práv Európskej únie a Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd vrátane ochrany osobných údajov, práva na súkromie, slobody prejavu a práva na informácie, práva na spravodlivý proces, prezumpcie neviny a práva na obhajobu, ako aj zásad zákonnosti a primeranosti trestných činov a trestov. Zámerom tejto smernice je predovšetkým zabezpečiť úplné dodržiavanie týchto práv a zásad a je potrebné ju primerane vykonať.

               (30)

               Ochrana osobných údajov je základným právom v súlade s článkom 16 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie a článkom 8 Charty základných práv Európskej únie. Preto by malo byť každé spracovanie osobných údajov v kontexte vykonávania tejto smernice v plnom súlade s príslušným právom Únie v oblasti ochrany údajov.

               (31)

               V súlade s článkom 3 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o fungovaní Európskej únie, tieto členské štáty oznámili svoje želanie zúčastniť sa na prijatí a uplatňovaní tejto smernice.

               (32)

               V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na prijatí tejto smernice, nie je ňou viazané ani nepodlieha jej uplatňovaniu.

               (33)

               Keďže ciele tejto smernice, a to, aby útoky na informačné systémy podliehali vo všetkých členských štátoch účinným, primeraným a odrádzajúcim trestným sankciám, a zdokonaliť a podporiť spoluprácu medzi justičnými a inými príslušnými orgánmi, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, ale z dôvodov ich rozsahu a účinkov ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.

               (34)

               Cieľom tejto smernice je zmeniť a rozšíriť ustanovenia rámcového rozhodnutia Rady 2005/222/SVV z 24. februára 2005 o útokoch na informačné systémy (6). Keďže zmeny, ktoré sa majú vykonať, sú početné a ich povaha je závažná, rámcové rozhodnutie 2005/222/SVV by sa v záujme jasnosti malo nahradiť vo svojej celistvosti vo vzťahu k členským štátom, ktoré sa zúčastňujú na prijatí tejto smernice,

         PRIJALI TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Predmet úpravy
   Touto smernicou sa ustanovujú minimálne pravidlá týkajúce sa vymedzenia trestných činov a sankcií v oblasti útokov na informačné systémy. Jej cieľom je tiež uľahčiť predchádzanie takýmto trestným činom a zlepšiť spoluprácu medzi justičnými a inými príslušnými orgánmi.
   Článok 2
   Vymedzenie pojmov
   Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:

               a)

               „informačný systém“ je zariadenie alebo skupina navzájom prepojených alebo súvisiacich zariadení, z ktorých jedno alebo viaceré automaticky spracúvajú počítačové údaje podľa programu, ako aj počítačové údaje, ktoré toto zariadenie alebo skupina zariadení ukladá, spracúva, opätovne získava alebo prenáša na účely svojho fungovania, používania, ochrany a údržby;

               b)

               „počítačové údaje“ sú zastúpenia skutočností, informácií alebo pojmov vo forme vhodnej na spracovanie v informačnom systéme vrátane programu, ktorý zabezpečí, aby informačný systém vykonal funkciu;

               c)

               „právnická osoba“ je subjekt, ktorý má postavenie právnickej osoby podľa uplatniteľného práva, ale nejde o štáty alebo verejnoprávne subjekty pri výkone štátnej moci ani o verejnoprávne medzinárodné organizácie;

               d)

               „bez oprávnenia“ je konanie uvedené v tejto smernici vrátane prístupu, zásahu alebo zachytávania údajov, ktoré nie je povolené zo strany vlastníka či iného držiteľa práv systému alebo jeho časti, alebo ktoré nie je povolené vnútroštátnym právom.

         Článok 3
   Protiprávny prístup do informačných systémov
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby ako trestný čin bolo sankcionované úmyselné získanie prístupu do celého informačného systému alebo akejkoľvek jeho časti bez oprávnenia, ak bolo spáchané porušením bezpečnostného opatrenia, a to aspoň v prípadoch, ktoré nie sú menej závažné.
   Článok 4
   Protiprávny zásah do systému
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby ako trestný čin bolo sankcionované úmyselné závažné bránenie fungovaniu informačného systému alebo prerušenie jeho fungovania vložením počítačových údajov, prenosom, poškodením, vymazaním, zhoršením, pozmenením alebo potlačením takýchto údajov alebo ich zneprístupnením bez oprávnenia, a to aspoň v prípadoch, ktoré nie sú menej závažné.
   Článok 5
   Protiprávny zásah do údajov
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby ako trestný čin bolo sankcionované úmyselné vymazanie, poškodenie, zhoršenie, pozmenenie, potlačenie počítačových údajov v informačnom systéme alebo zneprístupnenie takýchto údajov bez oprávnenia, a to aspoň v prípadoch, ktoré nie sú menej závažné.
   Článok 6
   Protiprávne zachytávanie údajov
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby bolo ako trestný čin sankcionované úmyselné zachytávanie údajov prostredníctvom technických prostriedkov, neverejného prenosu počítačových údajov do informačného systému, z informačného systému alebo v rámci neho vrátane elektromagnetického vysielania z informačného systému nesúceho takéto počítačové údaje, ak je spáchané bez oprávnenia, a to aspoň v prípadoch, ktoré nie sú menej závažné.
   Článok 7
   Nástroje na spáchanie trestných činov
   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby bola ako trestný čin sankcionovaná úmyselná výroba, predaj, obstarávanie na použitie, dovoz, distribúcia alebo akékoľvek sprístupnenie nasledujúcich nástrojov, ak je spáchaná bez oprávnenia a so zámerom, že sa uvedené nástroje použijú na spáchanie akéhokoľvek z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 6, a to aspoň v prípadoch, ktoré nie sú menej závažné:

               a)

               počítačový program určený alebo primárne prispôsobený na spáchanie akýchkoľvek trestných činov uvedených v článkoch 3 až 6;

               b)

               počítačové heslo, prístupový kód alebo podobné údaje, ktorými je možné získať prístup k celému informačnému systému alebo akejkoľvek jeho časti.

         Článok 8
   Navádzanie, pomoc a podnecovanie a pokus
   1.   Členské štáty zabezpečia, aby bolo ako trestný čin sankcionované navádzanie alebo pomoc a podnecovanie na spáchanie trestného činu uvedeného v článkoch 3 až 7.
   2.   Členské štáty zabezpečia, aby bol ako trestný čin sankcionovaný pokus o spáchanie trestného činu uvedeného v článkoch 4 a 5.
   Článok 9
   Sankcie
   1.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 8 sa uložia účinné, primerané a odrádzajúce trestné sankcie.
   2.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 7 bola horná hranica sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na dva roky, a to aspoň v prípadoch, ktoré nie sú menej závažné.
   3.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článkoch 4 a 5, pokiaľ boli spáchané úmyselne, bola horná hranica sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na tri roky v prípade, ak bolo postihnuté veľké množstvo informačných systémov použitím nástroja uvedeného v článku 7, ktorý bol primárne určený alebo prispôsobený na tento účel.
   4.   Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článkoch 4 a 5 bola horná hranica sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na päť rokov, ak:

               a)

               boli spáchané v rámci zločineckej organizácie, ako je vymedzená v rámcovom rozhodnutí 2008/841/SVV, bez ohľadu na trest v ňom uvedený;

               b)

               spôsobili závažnú škodu alebo

               c)

               boli spáchané na informačnom systému kritickej infraštruktúry.

         5.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa prípad, keď sú trestné činy uvedené v článkoch 4 a 5 spáchané prostredníctvom zneužitia osobných údajov inej osoby s cieľom získať dôveru tretej strany a tým spôsobiť škodu právoplatnému nositeľovi identity, mohol v súlade s príslušným vnútroštátnym právom považovať za priťažujúce okolnosti, pokiaľ tieto okolnosti už nepatria pod iný trestný čin sankcionovaný podľa vnútroštátneho práva.
   Článok 10
   Zodpovednosť právnických osôb
   1.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby mohli byť právnické osoby zodpovedné za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 8, spáchané v ich prospech akoukoľvek osobou, ktorá koná buď samostatne, alebo ako súčasť orgánu právnickej osoby, a ktorá má v rámci tejto právnickej osoby vedúce postavenie, a to na základe:

               a)

               právomoci zastupovať právnickú osobu;

               b)

               oprávnenia prijímať rozhodnutia v mene právnickej osoby;

               c)

               oprávnenia vykonávať kontrolu v rámci právnickej osoby.

         2.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby mohli byť právnické osoby zodpovedné, ak nedostatočný dozor alebo kontrola vykonávaná osobou uvedenou v odseku 1 umožnili spáchanie niektorého z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8 v prospech tejto právnickej osoby osobou, ktorá podlieha jej právomoci.
   3.   Zodpovednosť právnickej osoby podľa odsekov 1 a 2 nevylučuje trestné konanie proti fyzickým osobám, ktoré sú páchateľmi niektorého z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8, navádzajú naň alebo sú pomocníkmi pri jeho spáchaní.
   Článok 11
   Sankcie voči právnickým osobám
   1.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa právnickej osobe zodpovednej podľa článku 10 ods. 1 uložili účinné, primerané a odrádzajúce sankcie, ktoré zahŕňajú trestnoprávne alebo iné ako trestnoprávne pokuty a ktoré môžu zahŕňať iné sankcie, ako napríklad:

               a)

               vylúčenie z nároku na štátne dávky alebo pomoc;

               b)

               dočasný alebo trvalý zákaz výkonu obchodnej činnosti;

               c)

               nariadenie súdneho dohľadu;

               d)

               súdne rozhodnutie o zrušení;

               e)

               dočasné alebo trvalé zatvorenie prevádzok, ktoré sa použili na spáchanie trestného činu.

         2.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa právnickej osobe zodpovednej podľa článku 10 ods. 2 uložili účinné, primerané a odrádzajúce sankcie alebo iné opatrenia.
   Článok 12
   Súdna právomoc
   1.   Členské štáty stanovia svoju súdnu právomoc pre trestné činy uvedené v článkoch 3 až 8, ak boli trestné činy spáchané:

               a)

               úplne alebo čiastočne na ich území, alebo

               b)

               ich štátnym príslušníkom prinajmenšom v prípadoch, keď sa skutok považuje za trestný čin v mieste, kde bol spáchaný.

         2.   Pri stanovení súdnej právomoci podľa odseku 1 písm. a) členský štát zabezpečí, aby mal súdnu právomoc, keď:

               a)

               páchateľ spácha trestný čin, keď je fyzicky prítomný na jeho území, bez ohľadu na to, či bol trestný čin spáchaný na informačnom systéme na jeho území, alebo

               b)

               bol trestný čin spáchaný na informačnom systéme na jeho území bez ohľadu na to, či páchateľ spáchal trestný čin, keď bol fyzicky prítomný na jeho území.

         3.   Členský štát informuje Komisiu, ak sa rozhodne rozšíriť súdnu právomoc aj na trestný čin uvedený v článkoch 3 až 8 spáchaný mimo jeho územia vrátane prípadu, ak:

               a)

               má páchateľ obvyklý pobyt na jeho území alebo

               b)

               bol trestný čin spáchaný v prospech právnickej osoby so sídlom na jeho území.

         Článok 13
   Výmena informácií
   1.   Na účely výmeny informácií, ktoré sa týkajú trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8, členské štáty zabezpečia, aby mali k dispozícii funkčné vnútroštátne kontaktné miesto a využívali existujúcu sieť funkčných kontaktných miest, ktoré sú k dispozícii 24 hodín denne a sedem dní v týždni. Členské štáty takisto zabezpečia, aby mali k dispozícii postupy, ktorými v prípade naliehavých žiadostí o pomoc príslušné orgány môžu uviesť do 8 hodín od ich prijatia aspoň to, či na žiadosť odpovedia, a formu odpovede a približne za aký čas.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii svoje určené kontaktné miesto uvedené v odseku 1. Komisia postúpi túto informáciu ostatným členským štátom a príslušným špecializovaným agentúram a orgánom Únie.
   3.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa sprístupnili primerané oznamovacie kanály s cieľom uľahčiť bezodkladné ohlasovanie trestných činov uvedených v článkoch 3 až 6 príslušným vnútroštátnym orgánom.
   Článok 14
   Monitorovanie a štatistika
   1.   Členské štáty zabezpečia, aby bol zavedený systém na zaznamenávanie, vytváranie a poskytovanie štatistických údajov o trestných činoch uvedených v článkoch 3 až 7.
   2.   Štatistické údaje uvedené v odseku 1 zahŕňajú minimálne existujúce údaje o počte trestných činov uvedených v článkoch 3 až 7, ktoré boli zaevidované členskými štátmi, a počte osôb, ktoré sú stíhané a odsúdené za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 7.
   3.   Členské štáty zašlú Komisii údaje zozbierané podľa tohto článku. Komisia zabezpečí, aby sa uverejnil konsolidovaný prehľad štatistických hlásení a aby sa predložil príslušným špecializovaným agentúram a orgánom Únie.
   Článok 15
   Nahradenie rámcového rozhodnutia 2005/222/SVV
   Rámcové rozhodnutie 2005/222/SVV sa týmto nahrádza vo vzťahu k členským štátom, ktoré sa zúčastňujú na prijatí tejto smernice, a to bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov týkajúce sa lehoty na transpozíciu rámcového rozhodnutia do vnútroštátneho práva.
   Vo vzťahu k členským štátom, ktoré sa zúčastňujú na prijatí tejto smernice, sa odkazy na rámcové rozhodnutie 2005/222/SVV považujú za odkazy na túto smernicu.
   Článok 16
   Transpozícia
   1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 4. septembra 2015.
   2.   Členské štáty zašlú Komisii znenie opatrení, ktorými sa do ich vnútroštátneho práva transponujú povinnosti, ktoré sa im ukladajú touto smernicou.
   3.   Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   Článok 17
   Predkladanie správ
   Komisia predloží do 4. septembra 2017 Európskemu parlamentu a Rade správu, v ktorej posúdi rozsah, v akom členské štáty prijali opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s touto smernicou, a podľa potreby k nej pripojí legislatívne návrhy. Komisia zohľadní aj technický a právny vývoj v oblasti počítačovej kriminality, a to najmä s ohľadom na rozsah pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 18
   Nadobudnutie účinnosti
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 19
   Adresáti
   Táto smernica je určená členským štátom v súlade so zmluvami.

      V Bruseli 12. augusta 2013

            Za Európsky parlament

            predseda

         M. SCHULZ

            Za Radu

            predseda

         L. LINKEVIČIUS

      (1)  Ú. v. EÚ C 218, 23.7.2011, s. 130.

      (2)  Pozícia Európskeho parlamentu zo 4. júla 2013 (zatiaľ neuverejnená v úradnom vestníku) a rozhodnutie Rady z 22. júla 2013.

      (3)  Ú. v. EÚ L 300, 11.11.2008, s. 42.

      (4)  Ú. v. EÚ L 121, 15.5.2009, s. 37.

      (5)  Ú. v. EÚ L 328, 15.12.2009, s. 42.

      (6)  Ú. v. EÚ L 69, 16.3.2005, s. 67.