title: Smernica 2004/101/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. októbra 2004, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/87/ES o vytvorení systému obchodovania s kvótami emisií skleníkových plynov v rámci Spoločenstva s ohľadom na projektové mechanizmy Kjótskeho protokoluText s významom pre EHP

text:
               13.11.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 338/18

      SMERNICA 2004/101/ES EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY

   z 27. októbra 2004,
   ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/87/ES o vytvorení systému obchodovania s kvótami emisií skleníkových plynov v rámci Spoločenstva s ohľadom na projektové mechanizmy Kjótskeho protokolu
   (Text s významom pre EHP)
   EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 175 ods. l,
   so zreteľom na návrh Komisie,
   so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
   po porade s Výborom regiónov,
   konajúc v súlade s postupom ustanoveným v článku 251 zmluvy (2),
   keďže:

               (1)

               Smernica 2003/87/ES (3) vytvára systém obchodovania s kvótami skleníkových plynov v rámci Spoločenstva („systém Spoločenstva“) na podporu znižovania emisií skleníkových plynov finančne a ekonomicky výhodným spôsobom, uznávajúc, že z dlhodobejšieho hľadiska bude potrebné znížiť globálne emisie skleníkových plynov o približne 70 % v porovnaní s úrovňami v roku 1990. Jej cieľom je prispieť k plneniu záväzkov Spoločenstva a jeho členských štátov znížiť antropogénne emisie skleníkových plynov podľa Kjótskeho protokolu schváleného rozhodnutím Rady 2002/358/ES z 25. apríla 2002, ktoré sa týkalo schválenia Kjótskeho protokolu k Rámcovému dohovoru Organizácie Spojených národov o klimatických zmenách a spoločnom plnení záväzkov z neho vyplývajúcich v mene Európskeho spoločenstva (4).

               (2)

               Smernica 2003/87/ES stanovuje, že uznávanie kreditov z projektových mechanizmov pri plnení povinností od roku 2005 zvýši finančnú efektívnosť dosahovania znižovania globálnych emisií skleníkových plynov a zabezpečí sa ustanoveniami na prepojenie Kjótskych projektových mechanizmov vrátane Spoločného plnenia (SP) a Mechanizmu čistého rozvoja (MČR) so systémom Spoločenstva.

               (3)

               Prepojenie Kjótskych projektovo založených mechanizmov so systémom Spoločenstva pri súčasnej ochrane jeho environmentálnej integrity ponúka príležitosť využívať emisné kredity vytvorené projektovými aktivitami oprávnenými podľa článkov 6 a 12 Kjótskeho protokolu, aby sa splnili povinnosti členských štátov podľa článku 12 ods. 3 smernice 2003/87/ES. V dôsledku toho sa zväčší diverzita možností dodržiavať systém Spoločenstva pri nízkych nákladoch, čo povedie k zníženiu celkových nákladov na dosiahnutie súladu s Kjótskym protokolom pri zvýšení likvidity na trhu Spoločenstva s emisnými kvótami skleníkových plynov. Podporovaním dopytu po kreditoch SP spoločnosti Spoločenstva investujú do rozvoja a prenosu pokročilých environmentálne správnych technológií a know-how. Stimuluje sa aj dopyt po kreditoch MČR, takže sa pomôže aj rozvojovým krajinám, ktoré sú hostiteľmi projektov MČR pri dosahovaní ich cieľov trvalo udržateľného rozvoja.

               (4)

               Okrem používania projektových mechanizmov Kjótskeho protokolu zo strany Spoločenstva a jeho členských štátov a spoločností a jednotlivcov mimo systému Spoločenstva by sa tieto mechanizmy mali prepojiť so systémom Spoločenstva tak, aby sa zabezpečil súlad s Rámcovým dohovorom Organizácie Spojených národov o klimatických zmenách (UNFCCC) a Kjótskym protokolom a na jeho základe prijatými následnými rozhodnutiami, ako aj s cieľmi a architektúrou systému Spoločenstva a ustanoveniami smernice 2003/87/ES.

               (5)

               Členské štáty môžu povoliť prevádzkovateľom používať overené emisné zníženie (CER) od roku 2005 a znížené emisné jednotky (ERU) od roku 2008 v systéme Spoločenstva. Používanie CER a ERU prevádzkovateľmi od roku 2008 môže byť povolené až do výšky percentuálneho podielu pridelenej každému zariadeniu, ktorú každý členský štát upresní vo svojom národnom alokačnom pláne. Používanie sa uskutoční prostredníctvom vydania a okamžitého odovzdania jednej kvóty výmenou za jedno CER alebo ERU. Kvóta vydaná výmenou za jedno CER alebo ERU bude zodpovedať tomuto CER alebo ERU.

               (6)

               Nariadenie Komisie pre štandardizovaný a zabezpečený systém registrov, ktoré sa má prijať podľa článku 19 ods. 3 smernice 2003/87/ES a článku 6 ods. 1 rozhodnutia Európskeho parlamentu a Rady č. 280/2004/ES z 11. februára 2004 o mechanizme na monitorovanie emisií skleníkových plynov Spoločenstva a vykonávanie Kjótskeho protokolu (5) upraví príslušné procesy a postupy v systéme registrov na používanie CER počas obdobia 2005 – 2007 a ďalších období, ako aj na používanie ERU počas obdobia 2008 – 2012 a ďalších období.

               (7)

               Každý členský štát rozhodne o limite na používanie CER a ERU z projektových aktivít, pričom náležite zohľadní príslušné ustanovenia Kjótskeho protokolu a Marakéšskych dohôd, aby splnil v nich uvedené požiadavky, že používanie mechanizmov by malo dopĺňať vnútroštátne opatrenia. Vnútroštátne opatrenia tak budú predstavovať významný prvok vyvinutého úsilia.

               (8)

               V súlade s UNFCCC a Kjótskym protokolom a na jeho základe prijatými následnými rozhodnutiami sa členské štáty majú zdržať používania CER a ERU vytvorených jadrovými zariadeniami, aby splnili svoje záväzky uvedené v článku 3 ods. 1 Kjótskeho protokolu a v rozhodnutí 2002/358/ES.

               (9)

               Rozhodnutia 15/CP.7 a 19/CP.7 prijaté podľa UNFCCC a Kjótskeho protokolu zdôrazňujú, že enviromentálna integrita sa má dosiahnuť, okrem iného, prostredníctvom spoľahlivých metód, pravidiel a usmernení pre mechanizmy a prostredníctvom riadnych a prísnych zásad a pravidiel, ktorými sa riadi využívanie územia, zmena vo využívaní územia a lesníctvo, a že otázky nestálosti, dodatočnosti, úniku, neistôt a socioekonomické a enviromentálne dosahy, vrátane dosahov na biodiverzitu a prirodzené ekosystémy, spojené s aktivitami projektov zalesňovania a opätovného zalesňovania, sa majú brať do úvahy. Komisia vo svojom preskúmaní smernice 2003/87/ES v roku 2006 zváži technické ustanovenia týkajúce sa dočasného charakteru kreditov a 1 %-ného limitu pre oprávnenosť projektových aktivít využívania územia, zmeny vo využívaní územia a lesníctva ustanovené v rozhodnutí 17/CP.7, ako aj ustanovenia týkajúce sa výsledkov hodnotenia potenciálnych rizík spojených s používaním geneticky modifikovaných organizmov a potenciálne napádajúcich cudzorodých druhov v rámci projektových aktivít zalesňovania a opätovného zalesňovania, aby umožnila prevádzkovateľom používať CER a ERU, ktoré vyplývajú z projektových aktivít využívania územia, zmeny vo využívaní územia a lesníctva v systéme Spoločenstva od roku 2008, v súlade s rozhodnutiami prijatými podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu.

               (10)

               Aby sa vyhlo dvojitému započítaniu, CER a ERU by sa nemali vydávať ako výsledok projektových aktivít, ktoré sa robia v rámci Spoločenstva, čo tiež vedie k zníženiu alebo obmedzeniu emisií zo zariadení, na ktoré sa vzťahuje smernica 2003/87/ES, pokiaľ sa nezruší rovnaké množstvo kvót v registri členského štátu s pôvodom CER alebo ERU.

               (11)

               V súlade s príslušnými zmluvami o pristúpení by sa pri stanovovaní základných línií pre projektové aktivity vykonávané v krajinách pristupujúcich k únii malo vziať do úvahy acquis communautaire.

               (12)

               Členský štát, ktorý povolí súkromným alebo verejným subjektom zúčastňovať sa projektových aktivít, je naďalej zodpovedný za plnenie svojich povinností podľa UNFCCC a Kjótskeho protokolu a preto by mal zabezpečiť, aby takáto účasť bola v súlade s príslušnými usmerneniami, metódami a postupmi prijatými podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu.

               (13)

               V súlade s UNFCCC, Kjótskym protokolom a následnými rozhodnutiami prijatými na ich vykonanie by Komisia a členské štáty mali podporovať aktivity budovania kapacít v rozvojových krajinách a krajinách s transformujúcimi sa ekonomikami, aby sa im pomohlo naplno využiť SP a MČR spôsobom, ktorý podporuje ich stratégie udržateľného rozvoja. Komisia musí preskúmať úsilie vyvinuté na tento účel a podať o ňom správu.

               (14)

               Kritériá a usmernenia dôležité pre posúdenie, či projekty výroby vodnej elektrickej energie majú negatívne enviromentálne alebo sociálne dosahy, boli určené Svetovou komisiou pre priehrady v jej správe z novembra 2000 „Priehrady a rozvoj. Nový rámec pre rozhodovanie“, OECD a Svetovou bankou.

               (15)

               Keďže účasť na projektových aktivitách SP a MČR je dobrovoľná, environmentálna a sociálna zodpovednosť spoločností by sa mala posilňovať v súlade s odsekom 17 Vykonávacieho plánu Svetového summitu o trvalo udržateľnom rozvoji. V tejto súvislosti by spoločnosti mali byť povzbudzované k tomu, aby zlepšili sociálny a environmentálny výkon v rámci aktivít SP a MČR, na ktorých sa zúčastňujú.

               (16)

               Informácie o projektových aktivitách, ktorých sa členský štát zúčastňuje, alebo na ktorých povolí účasť súkromným alebo verejným subjektom, musia byť sprístupnené verejnosti v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/4/ES z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí (6).

               (17)

               Komisia sa môže vo svojich správach o obchode s kvótami emisií a používaní kreditov z projektových aktivít zmieniť o dosahoch na trh s elektrickou energiou.

               (18)

               Po vstupe Kjótskeho protokolu do platnosti musí Komisia preskúmať, či by bolo možné uzavrieť dohody s krajinami uvedenými v prílohe B Kjótskeho protokolu, ktoré majú protokol ešte len ratifikovať, s cieľom prijať opatrenia pre uznávanie kvót medzi systémom Spoločenstva a povinnými systémami obchodovania s emisiami skleníkových plynov zastrešujúcimi celkové množstvo emisií v týchto krajinách.

               (19)

               Keďže cieľ navrhnutého opatrenia, a to vytvorenie prepojenia medzi projektovými mechanizmami Kjótskeho protokolu a systémom Spoločenstva, nemožno dostatočne dosiahnuť individuálnym konaním členských štátov a možno ho preto, z dôvodu rozsahu a účinkov tohto konania dosiahnuť lepšie na úrovni Spoločenstva, Spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku, táto smernica nepresahuje rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie uvedeného cieľa.

               (20)

               Smernica 2003/87/ES by sa preto mala zmeniť a doplniť,

         PRIJALI TÚTO SMERNICU:
   Článok 1
   Zmeny a doplnenia smernice 2003/87/ES
   Smernica 2003/87/ES sa týmto mení a dopĺňa takto:

               1.

               V článku 3 sa dopĺňajú tieto písmená:

                           „k)

                           ‚Strana podľa prílohy I’ znamená stranu uvedenú v prílohe I k Rámcovému dohovoru Organizácie Spojených národov o klimatických zmenách (UNFCCC), ktorá ratifikovala Kjótsky protokol, ako je uvedené v článku 1 ods. 7 Kjótskeho protokolu;

                           l)

                           ‚projektová aktivita’ znamená projektovú aktivitu, ktorú schváli jedna alebo viaceré strany podľa prílohy I v súlade s článkom 6 alebo článkom 12 Kjótskeho protokolu a rozhodnutiami prijatými podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu;

                           m)

                           ‚jednotka zníženia emisií’ alebo ‚ERU’ znamená jednotku vydanú podľa článku 6 Kjótskeho protokolu a rozhodnutí prijatých podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu;

                           n)

                           ‚certifikované zníženie emisií’ alebo ‚CER’ znamená jednotku vydanú podľa článku 12 Kjótskeho protokolu a rozhodnutí prijatých podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu.“

               2.

               Za článok 11 sa vkladajú tieto články:
               „Článok 11a
               Používanie CER a ERU z projektových aktivít v systéme Spoločenstva
               1.   S výhradou odseku 3 môžu členské štáty počas každého obdobia uvedeného v článku 11 ods. 2 povoliť prevádzkovateľom použitie CER a ERU z projektových aktivít v systéme Spoločenstva až do výšky percentuálneho podielu pridelených kvót pre každé zariadenie, ktorú každý členský štát stanoví vo svojom národnom alokačnom pláne. Toto sa uskutoční tak, že členský štát vydá a okamžite odovzdá jednu kvótu výmenou za jednu CER alebo ERU, ktorú má prevádzkovateľ v národnom registri svojho členského štátu.
               2.   S výhradou odseku 3 a počas obdobia uvedeného v článku 11 ods. 1 môžu členské štáty povoliť prevádzkovateľom používať CER z projektových aktivít v systéme Spoločenstva. Toto sa vykoná tak, že členský štát vydá a okamžite odovzdá jednu kvótu výmenou za jednu CER. Členské štáty zrušia CER, ktoré prevádzkovatelia používali počas obdobia uvedeného v článku 11 ods. 1.
               3.   Všetky CER a ERU, ktoré sú vydané a môžu byť použité v súlade s UNFCCC a Kjótskym protokolom a na jeho základe prijatými rozhodnutiami, môžu byť použité v systéme Spoločenstva:

                           a)

                           okrem toho, že vzhľadom na uznanie skutočnosti, že v súlade s UNFCCC a Kjótskym protokolom a na jeho základe prijatými následnými rozhodnutiami, sa členské štáty majú zdržať používania CER a ERU vytvorených jadrovými zariadeniami, aby splnili svoje záväzky podľa článku 3 ods. 1 Kjótskeho protokolu a rozhodnutia 2002/358/ES, sa prevádzkovatelia majú zdržať používania CER a ERU vytvorených takýmito zariadeniami v systéme Spoločenstva počas obdobia uvedeného v článku 11 ods. 1 a počas prvého päťročného obdobia uvedeného v článku 11 ods. 2;
                           a

                           b)

                           okrem CER a ERU z využívania územia, zmeny vo využívaní územia a lesníckej činnosti.

                     Článok 11b
               Projektové aktivity
               1.   Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že základné línie pre projektové aktivity, ako sú aktivity vymedzené rozhodnutiami následne prijatými na základe UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu, vykonávané v krajinách, ktoré podpísali zmluvu o pristúpení k únii, sú v úplnom súlade s acquis communataire, vrátane dočasných výnimiek stanovených v zmluve o pristúpení.
               2.   Okrem toho, čo je uvedené v odsekoch 3 a 4, členské štáty, v ktorých sa vykonávajú projektové aktivity, zabezpečia, aby žiadne ERU alebo CER neboli vydané pre zníženie alebo obmedzenie emisií skleníkových plynov zo zariadení, ktoré patria do pôsobnosti tejto smernice.
               3.   Až do 31. decembra 2012, pokiaľ ide o projektové aktivity, ktoré priamo znižujú alebo obmedzujú emisie zariadenia, ktoré patrí do pôsobnosti tejto smernice, ERU a CER môžu byť vydané, len ak prevádzkovateľ tohto zariadenia zruší rovnaký počet kvót.
               4.   Do 31. decembra 2012, pokiaľ ide o projektové aktivity SP a MČR, ktoré nepriamo znižujú alebo obmedzujú úroveň emisií zariadení, ktoré patria do pôsobnosti tejto smernice, ERU a CER môžu byť vydané, len ak sa zruší v národnom registri rovnaký počet kvót členského štátu s pôvodom ERU alebo CER.
               5.   Členský štát, ktorý povolí súkromným alebo verejným subjektom zúčastňovať sa na projektových aktivitách, je naďalej zodpovedný za plnenie svojich povinností vyplývajúcich z UNFCCC a Kjótskeho protokolu a zabezpečuje, aby takáto účasť bola v súlade s príslušnými usmerneniami, metódami a postupmi prijatými podľa UNFCCC a Kjótskeho protokolu.
               6.   Pokiaľ ide o projektové aktivity v oblasti výroby vodnej elektrickej energie s výkonnou kapacitou viac ako 20 MW, členské štáty pri schvaľovaní týchto projektových aktivít zabezpečujú, aby sa príslušné medzinárodné normy a usmernenia, vrátane tých, ktoré obsahuje správa Svetovej komisie pre priehrady z novembra roku 2000 ‚Priehrady a rozvoj. Nový rámec pre rozhodovanie’, dodržiavali počas rozvoja týchto projektových aktivít.
               7.   Ustanovenia na vykonanie odsekov 3 a 4, hlavne s ohľadom na zabránenie dvojitého započítania, a všetky ustanovenia nevyhnutné na vykonanie odseku 5, ak hostiteľská strana spĺňa všetky podmienky spôsobilosti pre projektové aktivity SP, sa prijmú v súlade s článkom 23 ods. 2.“

               3.

               Článok 17 sa nahrádza textom, ktorý znie:
               „Článok 17
               Prístup k informáciám
               Rozhodnutia o pridelení kvót, informácie o projektových aktivitách, na ktorých sa členské štáty zúčastňujú, alebo na ktorých povolili účasť súkromným alebo verejným subjektom, a správy o emisiách vyžadované podľa povolenia na emisie skleníkových plynov, ktoré vlastní príslušný orgán, musia byť sprístupnené verejnosti v súlade so smernicou 2003/4/ES.“

               4.

               V článku 18 sa dopĺňa tento pododsek:
               „Členské štáty zabezpečia najmä koordináciu medzi ich určenými ústrednými bodmi pre schvaľovanie projektových aktivít podľa článku 6 ods. 1 písm. a) Kjótskeho protokolu a ich určenými vnútroštátnymi úradmi na vykonanie článku 12 Kjótskeho protokolu určenými v súlade s rozhodnutiami následne prijatými podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu.“

               5.

               V článku 19 ods. 3 sa dopĺňa nová veta, ktorá znie:
               „Toto nariadenie obsahuje tiež ustanovenia týkajúce sa používania a určenia CER a ERU v systéme Spoločenstva a monitorovania úrovne tohto používania.“

               6.

               Článok 21 sa mení a dopĺňa takto:

                           a)

                           V odseku 1 sa druhá veta nahrádza takto:
                           „Táto správa venuje osobitnú pozornosť opatreniam na prideľovanie kvót, používaniu ERU a CER v systéme Spoločenstva, prevádzke registrov, uplatňovaniu usmernení pre monitorovanie a podávanie správ, overovaniu a otázkam súvisiacim s dodržiavaním smernice a v prípade potreby fiškálnej úprave pre kvóty.“

                           b)

                           Odsek 3 sa nahrádza takto:
                           „3.   Komisia organizuje výmenu informácií medzi príslušnými orgánmi členských štátov o vývoji, týkajúcom sa otázok prideľovania, používania CER a ERU v systéme Spoločenstva, prevádzkovania registrov, monitorovania, podávania správ, overovania a dodržiavania tejto smernice.“

               7.

               Za článok 21 sa vkladá tento článok:
               „Článok 21a
               Podpora aktivít budovania kapacít
               V súlade s UNFCCC, Kjótskym protokolom a následnými rozhodnutiami prijatými na ich vykonanie Komisia a členské štáty podporia aktivity budovania kapacít v rozvojových krajinách a krajinách s transformujúcimi sa ekonomikami, s cieľom pomôcť im naplno využiť SP a MČR spôsobom, ktorý podporuje ich stratégie trvalo udržateľného rozvoja a umožniť angažovanie sa subjektov vo vývoji a vykonávaní projektov SP a MČR.“

               8.

               Článok 30 sa mení a dopĺňa takto:

                           a)

                           V odseku 2 sa písmeno d) nahrádza takto:

                                       „d)

                                       používanie kreditov z projektových aktivít, vrátane potreby zosúladenia povoleného používania ERU a CER v systéme Spoločenstva;“.

                           b)

                           V odseku 2 sa dopĺňajú tieto písmená:

                                       „l)

                                       dosahad projektových mechanizmov na hostiteľské krajiny, najmä na ich ciele rozvoja, či boli schválené projektové aktivity SP a MČR výroby vodnej elektrickej energie s výkonnou kapacitou presahujúcou 500 MW a majúce negatívne environmentálne alebo sociálne dosahy, a budúce použitie CER alebo ERU vyplývajúce z každej projektovej aktivity výroby vodnej elektrickej energie v systéme Spoločenstva;

                                       m)

                                       podporu úsilia budovania kapacít v rozvojových krajinách a v krajinách s transformujúcimi sa ekonomikami;

                                       n)

                                       metódy a postupy pre schvaľovanie domácich projektových aktivít členskými štátmi a pre vydávanie kvót na zníženie alebo obmedzenie emisií vyplývajúce z takýchto aktivít od roku 2008;

                                       o)

                                       technické ustanovenia týkajúce sa dočasného charakteru kreditov a 1 %-ného limitu pre oprávnenosť projektových aktivít využívania územia, zmeny vo využívaní územia a lesníctva ustanovené v rozhodnutí 17/CP.7, ako aj ustanovenia týkajúce sa výsledkov hodnotenia potenciálnych rizík spojených s používaním geneticky modifikovaných organizmov a potenciálne napádajúcich cudzorodých druhov v rámci projektových aktivít zalesňovania a opätovného zalesňovania, aby prevádzkovatelia mohli používať CER a ERU, ktoré vyplývajú z projektových aktivít využívania územia, zmeny vo využívaní územia a lesníctva v systéme Spoločenstva od roku 2008, v súlade s rozhodnutiami prijatými podľa UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu.“.

                           c)

                           Odsek 3 sa nahrádza textom, ktorý znie:
                           „3.   Pred začiatkom každého obdobia uvedeného v článku 11 ods. 2 každý členský štát uverejní vo svojom národnom alokačnom pláne svoje plánované používanie ERU a CER a výšku percentuálneho podielu pridelenia pre každé zariadenie, do výšky ktorého sú prevádzkovatelia oprávnení používať ERU a CER v systéme Spoločenstva na toto obdobie. Celkové použitie ERU a CER musí byť v súlade s príslušnými záväzkami doplnkovosti podľa Kjótskeho protokolu a UNFCCC a rozhodnutí prijatých na ich základe.
                           Členské štáty predkladajú Komisii v súlade s článkom 3 rozhodnutia Európskeho parlamentu a Rady č. 280/2004/ES z 11. februára 2004 o mechanizme na monitorovanie emisií skleníkových plynov Spoločenstva a vykonávanie Kjótskeho protokolu (7) každé dva roky správy o rozsahu, v akom vnútroštátne opatrenia v skutočnosti predstavujú podstatný prvok v úsilí vyvinutom na vnútroštátnej úrovni, ako aj o rozsahu, v akom je používanie projektových mechanizmov doplnkové k vnútroštátnym opatreniam a pomer medzi nimi, v súlade s príslušnými ustanoveniami Kjótskeho protokolu a rozhodnutiami prijatými na jeho základe. Komisia vypracuje o tomto správu v súlade s článkom 5 uvedeného rozhodnutia. V zmysle tejto správy vypracuje Komisia v prípade potreby návrhy právnych predpisov alebo iné návrhy na doplnenie ustanovení prijatých členskými štátmi, aby sa zabezpečilo, že používanie mechanizmov je doplnkové k vnútroštátnym opatreniam v rámci Spoločenstva.“.

               9.

               V prílohe III sa dopĺňa bod, ktorý znie:

                           „12.

                           Plán upresní maximálne množstvo CER a ERU, ktoré môžu prevádzkovatelia používať v systéme Spoločenstva, v percentuálnom vyjadrení pridelenia kvót pre každé zariadenie. Toto percento je v súlade so záväzkami členských štátov týkajúcimi sa doplnkovosti vyplývajúcimi z Kjótskeho protokolu a rozhodnutí prijatých na základe UNFCCC alebo Kjótskeho protokolu.“.

         Článok 2
   Vykonávanie
   1.   Členské štáty uvedú do platnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 13. novembra 2005. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice. Komisia o tom informuje ostatné členské štáty.
   Článok 3
   Nadobudnutie účinnosti
   Táto smernica nadobúda účinnosť dňom uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 4
   Adresáti
   Táto smernica je adresovaná členským štátom.

      V Štrasburgu 27. októbra 2004

            Za Európsky parlament

            predseda

         J. BORRELL FONTELLES

            Za Radu

            predseda

         A. NICOLAI

      (1)  Ú. v. EÚ C 80, 30.3.2004, s. 61.

      (2)  Stanovisko Európskeho parlamentu z 20. apríla 2004 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku) a rozhodnutie Rady z 13. septembra 2004 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku).

      (3)  Ú. v. EÚ L 275, 25.10.2003, s. 32.

      (4)  Ú. v. ES L 130, 15.5.2002, s. 1.

      (5)  Ú. v. EÚ L 49, 19.2.2004, s. 1.

      (6)  Ú. v. EÚ L 41, 14.2.2003, s. 26.

      (7)  Ú. v. EÚ L 49, 19.2.2004, s. 1.


title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území

text:
               24.12.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 348/98

      SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY 2008/115/ES
   zo 16. decembra 2008
   o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území
   EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 63 ods. 3 písm. b),
   so zreteľom na návrh Komisie,
   konajúc v súlade s postupom ustanoveným v článku 251 zmluvy (1),
   keďže:

               (1)

               Európska rada na zasadnutí 15. a 16. októbra 1999 v Tampere stanovila jednotné smerovanie v oblasti prisťahovalectva a azylu, na základe ktorého sa mali spoločne riešiť otázky vytvorenia spoločného azylového systému, politiky legálneho prisťahovalectva a boja proti nelegálnemu prisťahovalectvu.

               (2)

               Európska rada na zasadnutí 4. a 5. novembra 2004 v Bruseli vyzvala na zavedenie účinnej politiky odsunu a repatriácie založenej na spoločných normách pre osoby, ktoré majú byť vrátené humánnym spôsobom pri úplnom rešpektovaní ich ľudských práv a dôstojnosti.

               (3)

               Výbor ministrov Rady Európy prijal 4. mája 2005„Dvadsať usmernení o nútenom návrate“.

               (4)

               Je potrebné stanoviť jasné, transparentné a spravodlivé pravidlá na zabezpečenie efektívnej politiky návratu osôb, ktorá je nevyhnutným prvkom dobre riadenej migračnej politiky.

               (5)

               Touto smernicou by sa mal zaviesť súbor pravidiel na horizontálnej úrovni, ktoré sú uplatniteľné na všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu alebo pobytu v členskom štáte.

               (6)

               Členské štáty zabezpečia, aby sa ukončenie nelegálneho pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín uskutočnilo prostredníctvom spravodlivého a transparentného postupu. V súlade so všeobecnými zásadami práva EÚ by sa mali rozhodnutia prijaté podľa tejto smernice prijímať na individuálnom základe a na základe objektívnych kritérií, čo znamená, že by sa malo zvažovať viac, ako len samotná skutočnosť nelegálneho pobytu. Pri používaní vzorových tlačív rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat, a to rozhodnutia o návrate, rozhodnutia o zákaze vstupu, ak sa vydali a rozhodnutia o odsune, by členské štáty mali dodržiavať uvedenú zásadu a zabezpečiť plný súlad so všetkými uplatniteľnými ustanoveniami tejto smernice.

               (7)

               Zdôrazňuje sa potreba readmisných dohôd Spoločenstva a dvojstranných readmisných dohôd s tretími krajinami na uľahčenie procesu návratu. Nevyhnutným predpokladom na dosiahnutie trvalo udržateľného návratu je medzinárodná spolupráca s krajinami pôvodu vo všetkých fázach procesu návratu.

               (8)

               Uznáva sa, že pre členské štáty je vracanie neoprávnene sa zdržiavajúcich štátnych príslušníkov tretích krajín legitímne pod podmienkou, že existujú spravodlivé a efektívne azylové systémy, v ktorých sa plne rešpektuje zásada zákazu vyhostenia alebo vrátenia („non-refoulement“).

               (9)

               V súlade so smernicou Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca (2) by sa štátny príslušník tretej krajiny, ktorý požiadal o azyl v členskom štáte, nemal považovať za neoprávnene sa zdržiavajúceho na území tohto členského štátu, pokiaľ nenadobudlo účinnosť rozhodnutie o neudelení azylu alebo rozhodnutie, ktorým sa ukončilo jeho právo na pobyt ako žiadateľa o azyl.

               (10)

               Ak neexistujú dôvody domnievať sa, že takéto rozhodnutie oslabí účel konania o návrate, dobrovoľný návrat by mal mať prednosť pred núteným návratom a mala by byť poskytnutá lehota na dobrovoľný odchod. Malo by sa ustanoviť predĺženie lehoty na dobrovoľný odchod, ak sa to považuje za potrebné z dôvodu osobitných okolností jednotlivého prípadu. S cieľom podporovať dobrovoľný návrat by členské štáty mali zabezpečiť zlepšenie pomoci pri návrate a skvalitnenie poradenstva a čo najlepšie využívať príslušné možnosti financovania, ktoré ponúka Európsky fond pre návrat.

               (11)

               Na zabezpečenie účinnej ochrany záujmov dotknutých osôb by sa mal stanoviť spoločný minimálny súbor právnych záruk týkajúcich sa rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat. Potrebná právna pomoc sa poskytuje osobám, ktoré nemajú dostatočné prostriedky. Členské štáty by mali stanoviť vo vnútroštátnych právnych predpisoch, v ktorých prípadoch sa právna pomoc pokladá za potrebnú.

               (12)

               Mala by sa riešiť situácia štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území členského štátu, ale ešte nemôžu byť odsunutí. Zabezpečenie ich základných potrieb by sa malo vymedziť v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi. Na účely preukázania ich osobitnej situácie v prípade správnych kontrol alebo preskúmaní by sa malo týmto osobám vystaviť písomné potvrdenie o ich situácii. Členské štáty by mali mať široké právomoci, pokiaľ ide o formu a úpravu tohto písomného potvrdenia a malo by sa im tiež umožniť vložiť písomné potvrdenie do rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat prijatých podľa tejto smernice.

               (13)

               Použitie donucovacích opatrení by malo byť striktne viazané na zásady primeranosti a účinnosti z hľadiska použitých prostriedkov a sledovaných cieľov. Mali by sa stanoviť minimálne procesné záruky pre nútený návrat s prihliadnutím na rozhodnutie Rady 2004/573/ES z 29. apríla 2004 o organizácii spoločných letov na odsuny štátnych príslušníkov tretích krajín, na ktorých sa vzťahujú príkazy na individuálny odsun, z územia dvoch alebo viacerých členských štátov (3). Členské štáty by mali mať možnosť spoľahnúť sa na rozličné možnosti monitorovania núteného návratu.

               (14)

               Zavedením zákazu vstupu, ktorým sa zakáže vstup na územie všetkých členských štátov a pobyt na tomto území, by mali účinky vnútroštátnych opatrení na návrat získať európsky rozmer. Dĺžka trvania zákazu vstupu by sa mala určiť s náležitým ohľadom na všetky relevantné okolnosti konkrétneho prípadu a spravidla by nemala presiahnuť 5 rokov. V tejto súvislosti by sa mala osobitne zohľadniť skutočnosť, že na príslušného štátneho príslušníka tretej krajiny sa už vzťahovalo viac ako jedno rozhodnutie o návrate alebo odsune alebo tento štátny príslušník vstúpil na územie členského štátu počas platnosti zákazu vstupu.

               (15)

               Členské štáty by sa mali samy rozhodnúť, či z rozhodnutí o preskúmaní týkajúcich sa návratu vyplýva právomoc skúmajúceho orgánu alebo subjektu prijať vlastné rozhodnutie týkajúce sa návratu, ktorým sa nahradí predchádzajúce rozhodnutie.

               (16)

               Využitie zaistenia na účely odsunu by malo byť s ohľadom na použité prostriedky a sledované ciele obmedzené a viazané na zásadu primeranosti. Zaistenie je oprávnené len na prípravu návratu alebo vykonanie procesu odsunu a ak by uplatnenie miernejších donucovacích opatrení nebolo dostatočné.

               (17)

               So zaistenými štátnymi príslušníkmi tretích krajín by sa malo zaobchádzať humánnym a dôstojným spôsobom pri rešpektovaní ich základných práv a v súlade s medzinárodným a vnútroštátnym právom. Bez toho, aby bolo dotknuté počiatočné zadržanie zo strany orgánov presadzovania práva, ktoré je upravené vnútroštátnymi právnymi predpismi, by sa zaistenie malo spravidla vykonávať v špecializovaných zariadeniach určených na zaistenie.

               (18)

               Členské štáty by mali mať rýchly prístup k informáciám o zákazoch vstupu, ktoré vydali iné členské štáty. Takáto výmena informácií by sa mala uskutočniť v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 z 20. decembra 2006 o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému druhej generácie (SIS II) (4).

               (19)

               Vykonávanie tejto smernice by mala sprevádzať spolupráca na všetkých úrovniach medzi inštitúciami, ktoré sa zúčastňujú na procese návratu, a výmena a presadzovanie najlepších postupov, pričom by mala poskytovať európsku pridanú hodnotu.

               (20)

               Keďže cieľ tejto smernice, a to stanovenie spoločných pravidiel týkajúcich sa návratu, odsunu, používania donucovacích opatrení, zaistenia a zákazu vstupu, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodu jej rozsahu a dôsledkov ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku neprekračuje táto smernica rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa.

               (21)

               Členské štáty by mali vykonávať túto smernicu bez diskriminácie z dôvodu pohlavia, rasy, farby pleti, etnického alebo sociálneho pôvodu, genetických vlastností, jazyka, náboženstva alebo viery, politických alebo iných názorov, príslušnosti k národnostnej menšine, majetku, rodu, zdravotného stavu, veku alebo sexuálnej orientácie.

               (22)

               V súlade s Dohovorom OSN o právach dieťaťa z roku 1989 by pri vykonávaní tejto smernice mal byť pre členské štáty prvoradým hľadiskom „najlepší záujem dieťaťa“. V súlade s Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd by malo byť prvoradým hľadiskom pri vykonávaní tejto smernice rešpektovanie rodinného života.

               (23)

               Táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté záväzky vyplývajúce zo Ženevského dohovoru o právnom postavení utečencov z 28. júla 1951, ktorý bol zmenený a doplnený Newyorským protokolom z 31. januára 1967.

               (24)

               Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané najmä Chartou základných práv Európskej únie.

               (25)

               V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, sa Dánsko nezúčastňuje prijatia tejto smernice, nie je ňou viazané a ani nepodlieha jej uplatňovaniu. Vzhľadom na to, že táto smernica, v rozsahu, v akom sa uplatňuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu v súlade s Kódexom schengenských hraníc (5), rozvíja schengenské acquis podľa ustanovení hlavy IV tretej časti Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, sa Dánsko v súlade s článkom 5 uvedeného protokolu do šiestich mesiacov od prijatia tejto smernice rozhodne, či ju bude vykonávať vo svojom vnútroštátnom práve.

               (26)

               V rozsahu, v akom sa táto smernica vzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu v súlade s Kódexom schengenských hraníc, táto smernica predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa nezúčastňuje Spojené kráľovstvo v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000, ktoré sa týka požiadavky Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis
                   (6); okrem toho v súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska, ktorý tvorí prílohu k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, a bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, Spojené kráľovstvo sa nezúčastňuje na prijatí tejto smernice, a preto nie je ňou viazané ani nepodlieha jej uplatňovaniu.

               (27)

               V rozsahu, v akom sa táto smernica vzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu v súlade s Kódexom schengenských hraníc, táto smernica predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa nezúčastňuje Írsko v súlade s rozhodnutím Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis
                   (7); okrem toho v súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska pripojenom k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, a bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, sa Írsko nezúčastňuje na prijatí tejto smernice, a preto nie je ňou viazané ani nepodlieha jej uplatňovaniu.

               (28)

               Pokiaľ ide o Island a Nórsko, táto smernica predstavuje, v rozsahu v akom sa uplatňuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu v súlade s Kódexom schengenských hraníc, vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Dohody uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení týchto dvoch štátov pri vykonávaní, uplatňovaní a vývoji schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode C rozhodnutia Rady 1999/437/ES zo 17. mája 1999 (8) o určitých vykonávacích predpisoch k uvedenej dohode.

               (29)

               Pokiaľ ide o Švajčiarsko, táto smernica predstavuje, v rozsahu v akom sa uplatňuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu v súlade s Kódexom schengenských hraníc, vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Dohody uzavretej medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode C rozhodnutia Rady 1999/437/ES v spojení s článkom 3 rozhodnutia Rady 2008/146/ES z 28. januára 2008 (9) o uzavretí uvedenej dohody v mene Európskeho spoločenstva.

               (30)

               Pokiaľ ide o Lichtenštajnsko, táto smernica predstavuje, v rozsahu v akom sa uplatňuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňajú alebo prestali spĺňať podmienky vstupu v súlade s Kódexom schengenských hraníc, vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Protokolu podpísaného medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom, Švajčiarskou konfederáciou a Lichtenštajnským kniežatstvom o pristúpení Lichtenštajnského kniežatstva k Dohode medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode C rozhodnutia Rady 1999/437/ES v spojení s článkom 3 rozhodnutia Rady 2008/261/ES z 28. februára 2008 (10) o podpísaní v mene Európskeho spoločenstva a predbežnom uplatňovaní niektorých ustanovení uvedeného protokolu,

         PRIJALI TÚTO SMERNICU:
   KAPITOLA I
   VŠEOBECNÉ USTANOVENIA
   Článok 1
   Predmet úpravy
   Touto smernicou sa ustanovujú spoločné normy a postupy, ktoré sa majú uplatňovať v členských štátoch na návrat neoprávnene sa zdržiavajúcich štátnych príslušníkov tretích krajín v súlade so základnými právami ako všeobecnými zásadami práva Spoločenstva a medzinárodného práva vrátane záväzkov týkajúcich sa ochrany utečencov a ľudských práv.
   Článok 2
   Rozsah pôsobnosti
   1.   Táto smernica sa uplatňuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území členského štátu.
   2.   Členské štáty sa môžu rozhodnúť, že túto smernicu nebudú uplatňovať na štátnych príslušníkov tretích krajín:

               a)

               ktorým sa v súlade s článkom 13 Kódexu schengenských hraníc odoprel vstup, alebo ktorí boli zadržaní príslušnými orgánmi v súvislosti s neoprávneným prekročením vonkajšej pozemnej, vzdušnej alebo vodnej hranice členského štátu a ktorí následne v tomto členskom štáte nezískali oprávnenie alebo právo na pobyt;

               b)

               ktorým sa podľa vnútroštátneho práva uložil návrat ako trestná sankcia alebo návrat z trestnej sankcie vyplýva, alebo voči ktorým prebieha extradičné konanie.

         3.   Táto smernica sa neuplatňuje na osoby, ktoré požívajú právo Spoločenstva na voľný pohyb vymedzené v článku 2 ods. 5 Kódexu schengenských hraníc.
   Článok 3
   Vymedzenie pojmov
   Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:

               1.

               „štátny príslušník tretej krajiny“ je každá osoba, ktorá nie je občanom Únie v zmysle článku 17 ods. 1 zmluvy a ktorá nepožíva právo Spoločenstva na voľný pohyb vymedzené v článku 2 ods. 5 Kódexu schengenských hraníc;

               2.

               „nelegálny pobyt“ je prítomnosť štátneho príslušníka tretej krajiny na území členského štátu, pričom táto osoba nespĺňa alebo prestala spĺňať podmienky vstupu ustanovené v článku 5 Kódexu schengenských hraníc alebo iné podmienky vstupu alebo pobytu v uvedenom členskom štáte;

               3.

               „návrat“ je proces vrátenia sa štátneho príslušníka tretej krajiny – bez ohľadu na to, či ide o dobrovoľné splnenie povinnosti návratu alebo nútený návrat – do:

                           —

                           jeho krajiny pôvodu, alebo

                           —

                           krajiny tranzitu v súlade s dvojstrannými dohodami o readmisii alebo dohodami Spoločenstva o readmisii či inými dojednaniami, alebo

                           —

                           inej tretej krajiny, do ktorej sa štátny príslušník tretej krajiny dobrovoľne rozhodne vrátiť a ktorá ho prijme;

               4.

               „rozhodnutie o návrate“ je správne alebo súdne rozhodnutie, alebo akt, ktorým sa ustanovuje alebo vyhlasuje, že štátny príslušník tretej krajiny sa zdržiava na území neoprávnene a ktorým sa ukladá alebo ustanovuje povinnosť návratu;

               5.

               „odsun“ je vykonanie povinnosti návratu, teda fyzický transport z členského štátu;

               6.

               „zákaz vstupu“ je správne alebo súdne rozhodnutie alebo akt, ktorým sa na stanovené obdobie zakazuje vstup na územie členských štátov a pobyt na tomto území a ktoré je pripojené k rozhodnutiu o návrate;

               7.

               „riziko úteku“ je existencia dôvodov, ktoré vychádzajú z objektívnych kritérií vymedzených zákonom, v konkrétnom prípade sa domnievať, že štátny príslušník tretej krajiny, voči ktorému prebieha konanie o návrate, môže utiecť;

               8.

               „dobrovoľný odchod“ je splnenie povinnosti návratu v rámci lehoty stanovenej na tento účel v rozhodnutí o návrate;

               9.

               „zraniteľné osoby“ sú maloletí, maloletí bez sprievodu, osoby so zdravotným postihnutím, staršie osoby, tehotné ženy, slobodní rodičia s maloletými deťmi a osoby, ktoré boli vystavené mučeniu, znásilneniu alebo iným závažným formám psychického, fyzického alebo sexuálneho násilia.

         Článok 4
   Priaznivejšie ustanovenia
   1.   Táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté priaznivejšie ustanovenia:

               a)

               dvojstranných alebo mnohostranných dohôd medzi Spoločenstvom alebo Spoločenstvom a jeho členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami;

               b)

               dvojstranných alebo mnohostranných dohôd medzi jedným alebo viacerými členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami.

         2.   Táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby bolo dotknuté akékoľvek ustanovenie acquis Spoločenstva v oblasti prisťahovalectva a azylu, ktoré môže byť priaznivejšie pre štátneho príslušníka tretej krajiny.
   3.   Táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby bolo dotknuté právo členských štátov prijať alebo zachovať ustanovenia priaznivejšie pre osoby, na ktoré sa uplatňuje ak sú zlučiteľné s touto smernicou.
   4.   Pokiaľ ide o štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú podľa článku 2 ods. 2 písm. a) vyňatí z rozsahu pôsobnosti tejto smernice, členské štáty:

               a)

               zabezpečia, že zaobchádzanie s nimi a úroveň ich ochrany nie sú menej priaznivé oproti tým, ktoré sú uvedené v článku 8 ods. 4 a 5 (obmedzenia uplatňovania donucovacích opatrení), v článku 9 ods. 2 písm. a) (odloženie odsunu), v článku 14 ods. 1 písm. b) a d) (urgentná zdravotná starostlivosť a zohľadnenie potrieb zraniteľných osôb) a v článkoch 16 a 17 (podmienky zaistenia) a

               b)

               dodržiavajú zásadu zákazu vyhostenia alebo vrátenia.

         Článok 5
   Zákaz vyhostenia alebo vrátenia, najlepšie záujmy dieťaťa, rodinný život a zdravotný stav
   Pri vykonávaní tejto smernice členské štáty zoberú náležite do úvahy:

               a)

               najlepšie záujmy dieťaťa,

               b)

               rodinný život,

               c)

               zdravotný stav dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny

         a dodržiavajú zásadu zákazu vyhostenia alebo vrátenia.
   KAPITOLA II
   UKONČENIE NELEGÁLNEHO POBYTU
   Článok 6
   Rozhodnutie o návrate
   1.   Členské štáty vydajú rozhodnutie o návrate každého štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa neoprávnene zdržiava na ich území bez toho, aby boli dotknuté výnimky uvedené v odsekoch 2 až 5.
   2.   Od štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území členského štátu a majú platné povolenie na pobyt alebo iné oprávnenie udeľujúce právo na pobyt, ktoré vydal iný členský štát, sa vyžaduje, aby bezodkladne odišli na územie tohto iného členského štátu. Ak dotknutý štátny príslušník tretej krajiny túto požiadavku nedodrží alebo ak sa z dôvodu verejného poriadku alebo národnej bezpečnosti požaduje jeho bezodkladný odchod, uplatňuje sa odsek 1.
   3.   Členské štáty nemusia vydať rozhodnutie o návrate štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa neoprávnene zdržiava na jeho území, v prípade, ak si dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny vezme späť iný členský štát na základe dvojstranných dohôd alebo dojednaní platných v čase nadobudnutia účinnosti tejto smernice. V takom prípade členský štát, ktorý vzal späť dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, uplatní odsek 1.
   4.   Členské štáty môžu kedykoľvek rozhodnúť o udelení samostatného povolenia na pobyt alebo iného oprávnenia poskytujúceho štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý sa neoprávnene zdržiava na ich území, právo na pobyt z humanitárnych dôvodov, dôvodov hodných osobitného zreteľa alebo iných dôvodov. V tomto prípade sa nevydáva rozhodnutie o návrate. Ak sa rozhodnutie o návrate už vydalo, zruší sa alebo sa pozastaví jeho účinnosť na dobu trvania platnosti povolenia na pobyt alebo iného oprávnenia, ktorým sa udeľuje právo na pobyt.
   5.   Ak v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa neoprávnene zdržiava na území členského štátu prebieha konanie o obnovenie povolenia na jeho pobyt alebo iného oprávnenia udeľujúceho právo na pobyt, tento členský štát bez toho, aby bol dotknutý odsek 6, zváži možnosť upustiť od vydania rozhodnutia o návrate až do ukončenia uvedeného konania.
   6.   Táto smernica nebráni členským štátom prijať rozhodnutie o ukončení legálneho pobytu spolu s rozhodnutím o návrate a/alebo rozhodnutím o odsune a/alebo o zákaze vstupu v jednom správnom alebo súdnom rozhodnutí alebo akte v zmysle ustanovení ich vnútroštátnych právnych predpisov, a to bez toho, aby boli dotknuté procesné záruky ustanovené v kapitole III a v iných príslušných ustanoveniach práva Spoločenstva a vnútroštátneho práva.
   Článok 7
   Dobrovoľný odchod
   1.   V rozhodnutí o návrate sa poskytne primeraná lehota na dobrovoľný odchod v dĺžke od siedmich do tridsiatich dní bez toho, aby boli dotknuté výnimky uvedené v odsekoch 2 a 4. Členské štáty môžu vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch ustanoviť, že takáto lehota sa poskytne len na základe žiadosti dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny. V takomto prípade informujú členské štáty štátneho príslušníka tretej krajiny o možnosti predloženia uvedenej žiadosti.
   Lehota ustanovená v prvom pododseku nevylučuje možnosť, aby dotknutí štátni príslušníci tretej krajiny opustili členský štát skôr.
   2.   Členské štáty v prípade potreby predĺžia lehotu na dobrovoľný odchod o primeraný čas, v ktorom zohľadnia osobitné okolnosti konkrétneho prípadu, ako je dĺžka pobytu, existencia školopovinných detí a iné rodinné alebo sociálne väzby.
   3.   Počas lehoty na dobrovoľný odchod sa môžu uložiť určité povinnosti s cieľom vyhnúť sa riziku úteku, ako napríklad pravidelné hlásenie sa príslušným orgánom, zloženie primeranej finančnej zábezpeky, predloženie dokladov alebo povinnosť zdržiavať sa na určitom mieste.
   4.   Ak existuje riziko úteku alebo ak žiadosť o legálny pobyt bola zamietnutá ako zjavne neodôvodnená alebo podvodná, alebo ak dotknutá osoba predstavuje riziko pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť, členské štáty môžu upustiť od poskytnutia lehoty na dobrovoľný odchod alebo môžu poskytnúť lehotu kratšiu ako sedem dní.
   Článok 8
   Odsun
   1.   Členské štáty prijmú všetky opatrenia potrebné na vykonanie rozhodnutia o návrate, ak sa neposkytla lehota na dobrovoľný odchod v súlade s článkom 7 ods. 4 alebo sa nesplnila povinnosť návratu v rámci lehoty na dobrovoľný odchod poskytnutej v súlade s článkom 7.
   2.   Ak členský štát poskytol lehotu na dobrovoľný odchod v súlade s článkom 7 a počas tejto lehoty nevznikne riziko v zmysle článku 7 ods. 4, rozhodnutie o návrate možno vykonať až po jej uplynutí.
   3.   Členské štáty môžu vydať osobitné správne alebo súdne rozhodnutie alebo akt, ktorým nariadia odsun.
   4.   V prípade, že členské štáty použijú na odsun štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa odsunu bráni, ako poslednú možnosť donucovacie opatrenia, takéto opatrenia musia byť primerané a použitie sily nesmie prekročiť rozumnú mieru. Tieto opatrenia sa uplatňujú v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a v súlade so základnými právami a pri riadnom rešpektovaní dôstojnosti a telesnej integrity dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny.
   5.   Pri leteckých odsunoch členské štáty zohľadňujú všeobecné pokyny k bezpečnostným predpisom na spoločné letecké odsuny, ktoré tvoria prílohu k rozhodnutiu 2004/573/ES.
   6.   Členské štáty ustanovia účinný systém monitorovania nútených návratov.
   Článok 9
   Odklad odsunu
   1.   Členské štáty odložia odsun:

               a)

               ak by sa ním porušila zásada zákazu vyhostenia alebo vrátenia alebo

               b)

               počas trvania pozastavenia udeleného v súlade s článkom 13 ods. 2.

         2.   Členské štáty môžu odložiť odsun na primeranú dobu, pričom zohľadnia osobitné okolnosti konkrétneho prípadu. Členské štáty zohľadnia najmä:

               a)

               fyzický alebo duševný stav štátneho príslušníka tretej krajiny;

               b)

               technické dôvody, ako napríklad nedostatok dopravných prostriedkov alebo nemožnosť odsunu z dôvodu nedostatočnej identifikácie.

         3.   Ak sa odsun odloží podľa ustanovení odsekov 1 a 2, dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny možno uložiť povinnosti uvedené v článku 7 ods. 3.
   Článok 10
   Návrat a odsun maloletých osôb bez sprievodu
   1.   Pred rozhodnutím o vydaní rozhodnutia o návrate maloletej osoby bez sprievodu poskytnú príslušné orgány, ktoré nie sú orgánmi, ktoré vo veci návratu konajú, primeranú pomoc s náležitým prihliadaním k najlepším záujmom dieťaťa.
   2.   Pred odsunom maloletej osoby bez sprievodu z územia členského štátu sa orgány tohto členského štátu ubezpečia, že táto osoba bude vrátená členovi rodiny, ustanovenému opatrovníkovi alebo do primeraného prijímacieho zariadenia v štáte návratu.
   Článok 11
   Zákaz vstupu
   1.   K rozhodnutiam o návrate sa pripája zákaz vstupu:

               a)

               ak sa nestanovila lehota na dobrovoľný odchod, alebo

               b)

               ak sa nesplnila povinnosť návratu.

         V ostatných prípadoch sa k rozhodnutiam o návrate môže pripojiť zákaz vstupu.
   2.   Dĺžka trvania zákazu vstupu sa určí s náležitým zohľadnením všetkých relevantných okolností konkrétneho prípadu a v zásade nesmie presiahnuť päť rokov. Päť rokov však môže presiahnuť v prípade, ak štátny príslušník tretej krajiny predstavuje vážnu hrozbu pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť.
   3.   Členské štáty zvážia zrušenie alebo pozastavenie zákazu vstupu v prípade, ak štátny príslušník tretej krajiny, ktorému bol podľa odseku 1 druhého pododseku tento zákaz vstupu uložený, môže dokázať, že opustil územie členského štátu v plnom súlade s rozhodnutím o návrate.
   Bez toho, aby bol dotknutý odsek 1 prvý pododsek písm. b) a pod podmienkou, že dotknutý štátny príslušník tretej krajiny nepredstavuje hrozbu pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť, sa zákaz vstupu neukladá obetiam obchodovania s ľuďmi, ktorým bolo udelené povolenie na pobyt v zmysle smernice Rady 2004/81/ES z 29. apríla 2004 o povoleniach na trvalý pobyt, vydávaných štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sú obeťami nezákonného obchodovania s ľuďmi alebo ktorí boli predmetom konania umožňujúceho nelegálne prisťahovalectvo a ktorí spolupracovali s príslušnými orgánmi (11).
   Členské štáty môžu v jednotlivých prípadoch z humanitárnych dôvodov zákaz vstupu neuložiť, zrušiť alebo pozastaviť.
   Členské štáty môžu v jednotlivých prípadoch alebo v určitých kategóriách prípadov zákaz vstupu zrušiť alebo pozastaviť z iných dôvodov.
   4.   Ak členský štát zvažuje udelenie povolenia na pobyt alebo iného povolenia, ktorým sa poskytuje právo na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, na ktorého sa vzťahuje zákaz vstupu vydaný v inom členskom štáte, najprv sa poradí s členským štátom, ktorý vydal zákaz vstupu, a zohľadní jeho záujmy v súlade s článkom 25 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda (12).
   5.   Odseky 1 až 4 sa uplatňujú bez toho, aby bolo dotknuté právo na medzinárodnú ochranu v členských štátoch v zmysle článku 2 písm. a) smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany (13).
   KAPITOLA III
   PROCESNÉ ZÁRUKY
   Článok 12
   Forma
   1.   Rozhodnutia o návrate, rozhodnutia o zákaze vstupu, ak sa vydali a rozhodnutia o odsune sa vydávajú písomne, pričom sa v nich uvádzajú skutkové a právne dôvody, ako aj informácie o dostupných opravných prostriedkoch.
   Ak vnútroštátne právo umožňuje obmedziť právo na informácie, môžu sa obmedziť informácie týkajúce sa skutkových dôvodov, a to najmä na účely zaistenia národnej bezpečnosti, obrany, verejnej bezpečnosti a predchádzania, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov.
   2.   Členské štáty poskytnú na požiadanie písomný alebo ústny preklad hlavných častí rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat uvedených v odseku 1 vrátane poučenia o dostupných opravných prostriedkoch do jazyka, ktorému štátny príslušník tretej krajiny rozumie alebo o ktorom sa dá odôvodnene predpokladať, že mu rozumie.
   3.   Členské štáty sa môžu rozhodnúť neuplatňovať odsek 2 na štátnych príslušníkov tretej krajiny, ktorí neoprávnene vstúpili na územie členského štátu a následne v ňom nezískali oprávnenie alebo právo na pobyt.
   V tomto prípade sa rozhodnutia vzťahujúce sa na návrat uvedené odseku 1 vyhotovujú na vzorovom tlačive ustanovenom vo vnútroštátnych právnych predpisoch.
   Členské štáty poskytnú všeobecné informačné materiály, v ktorých sa vysvetlia hlavné prvky vzorového tlačiva v najmenej piatich jazykoch, ktoré najčastejšie používajú nelegálni migranti vstupujúci na územie dotknutého členského štátu alebo ktorým títo migranti rozumejú.
   Článok 13
   Opravné prostriedky
   1.   Dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny sa poskytne účinný opravný prostriedok, o ktorom rozhoduje príslušný súdny alebo správny orgán, alebo príslušný orgán zložený z členov, ktorí sú nestranní a majú zaručenú nezávislosť, na odvolanie sa proti rozhodnutiam vzťahujúcim sa na návrat uvedeným v článku 12 ods. 1 alebo na ich preskúmanie.
   2.   Orgán uvedený v odseku 1 má právomoc preskúmať rozhodnutia vzťahujúce sa na návrat uvedené v článku 12 ods. 1 vrátane možnosti dočasného pozastavenia ich výkonu, pokiaľ sa dočasné pozastavenie výkonu už neuplatňuje na základe vnútroštátnych právnych predpisov.
   3.   Dotknutý štátny príslušník tretej krajiny má možnosť získať právne poradenstvo, zastúpenie a v prípade potreby i jazykovú pomoc.
   4.   Členské štáty zabezpečia, aby potrebné právne poradenstvo a/alebo zastúpenie boli poskytnuté na požiadanie a bezplatne v súlade s príslušnými vnútroštátnymi právnymi predpismi alebo pravidlami týkajúcimi sa právnej pomoci, a môžu zabezpečiť, aby sa na takéto bezplatné právne poradenstvo a/alebo zastúpenie vzťahovali podmienky uvedené v článku 15 ods. 3 až 6 smernice Rady 2005/85/ES.
   Článok 14
   Záruky v období pred návratom
   1.   S výnimkou situácie uvedenej v článkoch 16 a 17 členské štáty zabezpečia, aby sa vo vzťahu k štátnym príslušníkom tretích krajín počas lehoty na dobrovoľný odchod poskytnutej v súlade s článkom 7 a v období, na ktoré sa odložil odsun v súlade s článkom 9, v čo najväčšej miere zohľadnili tieto zásady:

               a)

               zlúčenie rodiny s rodinnými príslušníkmi nachádzajúcimi sa na ich území,

               b)

               poskytovanie urgentnej zdravotnej starostlivosti a základnej liečby,

               c)

               poskytovanie prístupu k systému základného vzdelávania maloletým v závislosti od dĺžky ich pobytu,

               d)

               zohľadňovanie osobitných potrieb zraniteľných osôb.

         2.   Členské štáty poskytnú osobám uvedeným v odseku 1 v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi písomné potvrdenie, že lehota na dobrovoľný odchod sa predĺžila v súlade s článkom 7 ods. 2 alebo že sa rozhodnutie o odsune dočasne nevykoná.
   KAPITOLA IV
   ZAISTENIE NA ÚČELY ODSUNU
   Článok 15
   Zaistenie
   1.   Pokiaľ sa v osobitnom prípade nedajú účinne uplatniť iné dostatočné, ale menej prísne donucovacie opatrenia, členské štáty môžu zaistiť len štátneho príslušníka tretej krajiny, voči ktorému prebieha konanie o návrate, s cieľom pripraviť návrat a/alebo vykonať proces odsunu, a to najmä keď:

               a)

               existuje riziko úteku, alebo

               b)

               dotknutý štátny príslušník tretej krajiny sa vyhýba alebo bráni procesu prípravy návratu alebo odsunu.

         Zaistenie sa vždy uskutočňuje na čo najkratšie obdobie, trvá, len pokiaľ prebiehajú prípravy na odsun, a vykonáva sa s náležitou starostlivosťou.
   2.   Zaistenie nariaďujú správne alebo súdne orgány.
   Zaistenie sa nariaďuje písomne s uvedením skutkových a právnych dôvodov.
   Ak zaistenie nariadili správne orgány, členské štáty:

               a)

               buď zabezpečia rýchle súdne preskúmanie zákonnosti zaistenia, o ktorom sa rozhodne v čo najkratšom čase od začiatku zaistenia,

               b)

               alebo poskytnú dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny právo podať návrh na začatie konania, v rámci ktorého sa zákonnosť zaistenia preverí postupom rýchleho súdneho preskúmania, o ktorom sa rozhodne v čo najkratšom čase od začiatku príslušného konania. V takomto prípade členské štáty bezodkladne informujú štátneho príslušníka tretej krajiny o možnosti podania návrhu na začatie takéhoto konania.

         Ak sa zistí, že zaistenie nie je zákonné, dotknutý štátny príslušník tretej krajiny bude bezodkladne prepustený.
   3.   V každom prípade sa zaistenie preskúma v primeraných lehotách buď na žiadosť dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny alebo ex offo. V prípade predĺženia lehoty zaistenia na preskúmanie dohliada súdny orgán.
   4.   Zaistenie prestáva byť odôvodnené a dotknutá osoba sa bezodkladne prepustí, ak už z právnych alebo iných dôvodov neexistuje odôvodnený predpoklad na odsun alebo už neplatia podmienky ustanovené v odseku 1.
   5.   Zaistenie trvá, kým sú splnené podmienky ustanovené v odseku 1 a kým je to potrebné na zabezpečenie úspešného odsunu. Každý členský štát stanoví maximálnu lehotu zaistenia, ktorá nesmie presiahnuť šesť mesiacov.
   6.   Členské štáty môžu lehotu zaistenia uvedenú v odseku 5 predĺžiť len na obmedzený čas, a to nie dlhšie ako ďalších dvanásť mesiacov v súlade s vnútroštátnym právom, v prípadoch, keď je napriek všetkým ich primeraným snahám pravdepodobné, že proces odsunu bude trvať dlhšie:

               a)

               z dôvodu nedostatočnej spolupráce dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny alebo

               b)

               z dôvodu omeškania pri získavaní nevyhnutných dokladov od tretích krajín.

         Článok 16
   Podmienky zaistenia
   1.   Zaistenie sa spravidla vykonáva v špecializovaných zariadeniach určených na zaistenie. Ak členský štát nemôže poskytnúť ubytovanie v špecializovanom zariadení určenom na zaistenie a musí sa obrátiť na väzenské zariadenie, zaistení štátni príslušníci tretích krajín sú oddelení od riadnych väzňov.
   2.   Na požiadanie sa zadržaným štátnym príslušníkom tretích krajín včas umožní nadviazanie kontaktu s právnymi zástupcami, rodinnými príslušníkmi a príslušnými konzulárnymi orgánmi.
   3.   Osobitná pozornosť sa musí venovať situácii zraniteľných osôb. Poskytuje sa urgentná zdravotná starostlivosť a základná liečba.
   4.   Relevantné a príslušné vnútroštátne, medzinárodné a mimovládne organizácie a orgány majú možnosť navštevovať zariadenia určené na zaistenie uvedené v odseku 1 v rozsahu, v akom sa používajú na zaistenie štátnych príslušníkov tretích krajín podľa tejto kapitoly. Takéto návštevy môžu podliehať súhlasu.
   5.   Zaisteným štátnym príslušníkom tretích krajín sa pravidelne poskytujú informácie o pravidlách uplatňovaných v danom zariadení a o ich právach a povinnostiach. Takéto informácie zahŕňajú aj informácie o ich práve, zakotvenom vo vnútroštátnom práve, kontaktovať organizácie a orgány uvedené v odseku 4.
   Článok 17
   Zaistenie maloletých osôb a rodín
   1.   V prípade maloletých osôb bez sprievodu a rodín s maloletými osobami sa zaistenie môže použiť len ako posledná možnosť a na čo najkratšie obdobie.
   2.   Zaisteným rodinám, ktoré čakajú na odsun, sa poskytne samostatné ubytovanie, ktoré zaručuje primerané súkromie.
   3.   Zaistené maloleté osoby majú možnosť venovať sa záujmovým aktivitám vrátane herných a rekreačných aktivít, ktoré sú primerané ich veku, a v závislosti od dĺžky pobytu majú prístup k vzdelávaniu.
   4.   Maloleté osoby bez sprievodu sa v čo najväčšej možnej miere umiestňujú v zariadeniach s personálom a vybavením, v ktorých sa zohľadňujú potreby osôb ich veku.
   5.   Pri zaisťovaní maloletých osôb pred odsunom sú hlavným kritériom najlepšie záujmy dieťaťa.
   Článok 18
   Mimoriadne situácie
   1.   V situáciách, kedy výnimočne veľký počet štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa majú vrátiť, spôsobí nepredpokladane veľké zaťaženie z hľadiska kapacity zariadení členského štátu určených na zaistenie alebo ich správnemu alebo justičnému personálu, môže dotknutý členský štát na čas trvania takejto výnimočnej situácie rozhodnúť o ustanovení dlhších lehôt na súdne preskúmanie ako sú lehoty ustanovené v treťom pododseku článku 15 ods. 2, a prijať naliehavé opatrenia týkajúce sa podmienok zaistenia, ktoré sú odlišné od tých, ktoré sú ustanovené v článku 16 ods. 1 a v článku 17 ods. 2.
   2.   Ak sa dotknutý členský štát rozhodne pre uvedené mimoriadne opatrenia, informuje o tom Komisiu. Komisiu informuje aj v prípade, keď pominú dôvody uplatňovania týchto mimoriadnych opatrení.
   3.   Nič v tomto článku sa nesmie vykladať tak, že umožňuje členským štátom odchýliť sa od všeobecných povinností prijať všetky primerané všeobecné alebo konkrétne opatrenia na zabezpečenie splnenia povinností vyplývajúcich z tejto smernice.
   KAPITOLA V
   ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA
   Článok 19
   Podávanie správ
   Komisia podáva Európskemu parlamentu a Rade každé tri roky správy o uplatňovaní tejto smernice v členských štátoch a v prípade potreby navrhne zmeny a doplnenia.
   Komisia podá správu po prvýkrát do 24. decembra 2013, pričom sa v tejto správe zameria predovšetkým na uplatňovanie článku 11, článku 13 ods. 4 a článku 15 v členských štátoch. Komisia posúdi s ohľadom na článok 13 ods. 4 najmä dodatočný finančný a administratívny dopad v členských štátoch.
   Článok 20
   Transpozícia
   1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 24. decembra 2010. S ohľadom na článok 13 ods. 4 členské štáty uvedú do platnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 24. decembra 2011. Komisii bezodkladne oznámia znenie týchto ustanovení.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 21
   Vzťah k Schengenskému dohovoru
   Touto smernicou sa nahrádzajú ustanovenia článkov 23 a 24 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda.
   Článok 22
   Nadobudnutie účinnosti
   Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 23
   Adresáti
   Táto smernica je určená členským štátom v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva.

      V Štrasburgu 16. decembra 2008

            Za Európsky parlament

            predseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            predseda

         B. LE MAIRE

      (1)  Stanovisko Európskeho parlamentu z 18. júna 2008 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku) a rozhodnutie Rady z 9. decembra 2008.

      (2)  Ú. v. EÚ L 326, 13.12.2005, s. 13.

      (3)  Ú. v. EÚ L 261, 6.8.2004, s. 28.

      (4)  Ú. v. EÚ L 381, 28.12.2006, s. 4.

      (5)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1.

      (6)  Ú. v. ES L 131, 1.6.2000, s. 43.

      (7)  Ú. v. ES L 64, 7.3.2002, s. 20.

      (8)  Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 31.

      (9)  Ú. v. EÚ L 53, 27.2.2008, s. 1.

      (10)  Ú. v. EÚ L 83, 26.3.2008, s. 3.

      (11)  Ú. v. EÚ L 261, 6.8.2004, s. 19.

      (12)  Ú. v ES L 239, 22.9.2000, s. 19.

      (13)  Ú. v EÚ L 304, 30.9.2004, s. 12.


title: Smernica Rady zo 16. júna 1975 o zneškodňovaní odpadových olejov

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31975L0439

Úradný vestník L 194 , 25/07/1975 S. 0023 - 0025 Grécke špeciálne vydanie: Kapitola 15 Zväzok 1 S. 0077  Španielske špeciálne vydanie: Kapitola 15 Zväzok 1 S. 0091  Portugalské špeciálne vydanie Kapitola 15 Zväzok 1 S. 0091  Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 15 Zväzok 1 S. 0229  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 15 Zväzok 1 S. 0229

		Smernica Radyzo 16. júna 1975o zneškodňovaní odpadových olejov(75/439/EHS)RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva a najmä na jej články 100 a 235,so zreteľom na návrh Komisie,so zreteľom na stanovisko Zhromaždenia [1],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [2],keďže rozdiely medzi ustanoveniami o zneškodňovaní odpadových olejov či už platnými alebo pripravovanými v rôznych členských štátoch by mohli vytvoriť nerovnaké podmienky hospodárskej súťaže a takto priamo ovplyvniť fungovanie spoločného trhu; keďže je preto potrebné aproximovať právne predpisy platné v tejto oblasti tak, ako stanovuje článok 100 zmluvy;keďže sa zdá, že je potrebné, aby táto aproximácia právnych predpisov bola sprevádzaná aktivitou spoločenstva tak, aby mohol byť prostredníctvom širších opatrení dosiahnutý jeden z cieľov spoločenstva v oblasti ochrany životného prostredia; keďže by sa na tento účel mali stanoviť určité špecifické opatrenia; keďže zmluva nestanovuje na tento účel zvláštne oprávnenie, mal by sa použiť jej článok 235;keďže všetky právne normy, ktoré sa vzťahujú na zneškodňovanie odpadových olejov, by mali stanoviť i ochranu životného prostredia pred škodlivým účinkom vyplývajúcim z ich vypúšťania, uskladnenia alebo úpravy za jeden zo svojich základných cieľov;keďže recyklácia odpadových olejov môže pozitívne prispievať k palivovej politike;keďže akčný program Európskych spoločenstiev pre životné prostredie [3] podčiarkuje význam problému zneškodňovania odpadových olejov bez škodlivého účinku na životné prostredie;keďže množstvá odpadových olejov a najmä emulzií v spoločenstve vzrastajú;keďže na všetky takéto výrobky, dokonca i na tie, ktoré sú olejmi tvorené iba sčasti, by sa mal použiť účinný a kompaktný systém nakladania s odpadovými olejmi, ktorý v rámci spoločenstva nevytvorí prekážky v obchode a neovplyvní voľnú súťaž a zabezpečí ich bezpečné nakladanie za ekonomicky uspokojivých podmienok;keďže takýto systém by mal regulovať nakladanie, vypúšťanie, uloženie a zber odpadových olejov a stanoviť systém povolení pre podniky, ktoré s takýmito olejmi nakladajú, ďalej určiť v istých prípadoch povinný zber a/alebo zneškodňovanie takýchto olejov a stanoviť vhodné postupy inšpekcie;keďže v prípadoch, keď sú určité podniky povinné zabezpečiť zber a/alebo zneškodnenie odpadových olejov, mala by sa umožniť kompenzácia formou náhrady tej časti nákladov, ktorá sa vzťahuje na túto činnosť a nie je pokrytá tržbami a vzhľadom na to, že táto náhrada sa môže financovať medzi iným i formou zvýšenia cien nových alebo regenerovaných olejov,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Na účely tejto smernice sa za "odpadové oleje" považujú všetky polotekuté alebo tekuté použité produkty, ktoré úplne alebo čiastočne pozostávajú z minerálnych lebo syntetických olejov,zahŕňajúc zostatky olejov z nádrží, olejovo-vodné zmesi a emulzie.Článok 2Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na to, aby zaistili bezpečný zber a zneškodňovanie odpadových olejov.Článok 3Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na to, aby zaistili, že pokiaľ je to možné, zneškodnenie olejov sa uskutoční recykláciou (regeneráciou a/alebo spaľovaním inak ako zničením).Článok 4Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na to, aby zabezpečili zákaz:1. akéhokoľvek vypúšťania odpadových olejov do vnútrozemských povrchových vôd, podzemných vôd, pobrežných vôd a do kanalizácie;2. akéhokoľvek uskladnenia a/alebo vypúšťania škodlivých odpadových olejov do pôdy a akéhokoľvek vypúšťania zostatkov po spracovaní odpadových olejov;3. akéhokoľvek spracovania odpadových olejov spôsobujúcich znečistenie ovzdušia nad mieru stanovenú existujúcimi predpismi.Článok 5Ak nie je možné dosiahnuť ciele definované v článkoch 2, 3 a 4 inak, členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na to, aby zabezpečili, že jeden alebo viac podnikov vykonáva zber a/alebo zneškodnenie odpadových olejov, ktoré im ponúkli držitelia na území, ktoré im pridelili príšlušné orgány.Článok 6Na dosiahnutie súladu s prijatými opatreniami podľa článku 4 každý podnik, ktorý zneškodňuje odpadové oleje, musí získať povolenie.Ak to je potrebné, povolenie udelia príslušné orgány až po kontrole zariadenia. Tieto orgány stanovia podmienky, ktoré sa vyžadujú podľa stavu technického rozvoja.Článok 7Osoba, ktorá je držiteľom odpadových olejov, ich musí, ak nie je schopná dosiahnuť súlad s opatreniami prijatými podľa článku 4, dať k dispozícii podniku alebo podnikom uvedenému/uvedeným v článku 5.Článok 8Držitelia určitého množstva odpadových olejov, v ktorých obsah nečistôt presahuje určité percentá, musia tieto oleje spracovávať a skladovať oddelene.Príslušné orgány stanovia množstvo a percentá, ktoré sa môžu odlišovať podľa kategórie výrobku uvedenej v prvom pododseku.Článok 9Podniky, ktoré zbierajú a/alebo zneškodňujú odpadové oleje, musia uskutočňovať tieto činnosti tak, aby nedošlo k nepredvídanému riziku znečistenia vody, ovzdušia a pôdy.Článok 10Každý závod, ktorý vyrába a/alebo zneškodňuje väčšie množstvo odpadových olejov za rok, ako je množstvo, ktoré má stanoviť každý členský štát, ale ktoré nepresahuje 500 litrov, musí:- viesť záznamy o množstve, kvalite, pôvode, mieste uskladnenia týchto olejov a o ich odoslaní a prevzatí, zahŕňajúc dátumy ich odoslania a prevzatia, a/alebo- oznámiť takýto údaj na požiadanie príslušným orgánom.Členské štáty sú oprávnené stanoviť množstvo odpadových olejov v súlade s prvým pododsekom, pokiaľ ide o zodpovedajúce množstvo nového oleja vypočítané podľa vhodného konverzného koeficientu.Článok 11Každý podnik, ktorý zneškodňuje odpadové oleje, musí na požiadanie príslušným orgánom podať všetky informácie o zneškodňovaní alebo uskladňovaní týchto olejov a ich zostatkov.Článok 12Príslušné orgány pravidelne kontrolujú podniky uvedené v článku 6, najmä čo sa týka súladu s podmienkami ich povolení.Článok 13Podnikom na zber alebo zneškodňovanie sa ako vzájomné úľavy môžu poskytnúť náhrady za poskytované služby a za povinnosti uložené členskými štátmi podľa článku 5. Takéto náhrady nesmú presiahnuť ročné nepokryté náklady skutočne zaznamenané podnikom, berúc do úvahy primeraný zisk.Výška týchto náhrad musí byť taká, aby nespôsobila žiadne významnejšie narušenie hospodárskej súťaže alebo nenarušila prirodzený chod obchodu s týmito produktmi.Článok 14Náhrady sa môžu financovať, medzi inými metódami, aj formou zvýšenia cien za výrobky, ktoré sa po použití transformujú do odpadových olejov alebo na odpadové oleje.Financovanie náhrad sa musí byť v súlade s princípom "znečisťovateľ platí".Článok 15Každý členský štát pravidelne zašle Komisii údaje týkajúce sa jeho technických posudkov a získaných skúseností a výsledkov, ktoré dosiahol pri uplatňovaní opatrení prijatých podľa tejto smernice.Komisia zašle členským štátom celkový prehľad týchto údajov.Článok 16Členské štáty vypracujú každé tri roky situačnú správu o zneškodňovaní odpadových olejov na svojom území a zašlú ju Komisii.Článok 17Členské štáty vykonajú opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 24 mesiacov od jej oznámenia a bezodkladne o tom informujú Komisiu.Článok 18Opatrenia, ktoré prijali členské štáty na základe tejto smernice, sa môžu postupne uplatňovať v podnikoch uvedených v článku 6, ktoré už existujú v čase oznámenia tejto smernice, a to v priebehu štyroch rokov od tohto oznámenia.Článok 19Členské štáty oznámia Komisii texty hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijali v oblasti pôsobnosti tejto smernice.Článok 20Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Luxemburgu 16. júna 1975Za RadupredsedaR. Ryan[1] Ú. v. ES C 85, 18.7.1974, s. 6.[2] Ú. v. ES C 125, 16.10.1974, s. 33.[3] Ú. v. ES C 112, 20.12.1973, s. 3.--------------------------------------------------