title: Smernica Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom

text:
Dôležité právne oznámenie

|

32003L0109

Úradný vestník L 016 , 23/01/2004 S. 0044 - 0053

		Smernica Rady 2003/109/ESz 25. novembra 2003o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytomRADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 63 ods. 3 a 4,so zreteľom na návrh Komisie [1],so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [2],so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru [3],so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov [4],keďže:(1) s cieľom postupného vytvárania priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, Zmluva o založení Európskeho spoločenstva umožňuje prijatie opatrení, zameraných na zabezpečenie voľného pohybu osôb, v spojení s ďalšími opatreniam, vzťahujúcimi sa na kontroly na vonkajších hraniciach, azyl a migráciu a prijatie opatrení, vzťahujúcich sa azyl, migráciu a zaručenie práv štátnych príslušníkov tretích krajín;(2) Európska Rada na svojom mimoriadnom zasadnutí v Tampere v dňoch 15. a 16. októbra 1999 vyhlásila, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by malo byť priblížené k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov a že osobe, ktorá sa určitú stanovenú dobu oprávnene zdržiava v členskom štáte a ktorá je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt, by mali byť priznané v členskom štáte jednotné práva, ktoré sa čo najviac približujú právam občanov Európskej únie;(3) táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré uznáva predovšetkým Európska dohoda o ochrane ľudských práv a základných slobôd a Charta základných práv Európskej únie;(4) integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín s povolením na dlhodobý pobyt v členských štátoch je kľúčovým prvkom v rozvíjaní ekonomickej a sociálnej súdržnosti, základného cieľa spoločenstva, uvedeného v zmluve;(5) členské štáty by mali uplatňovať ustanovenia tejto smernice bez diskriminácie na základe pohlavia, rasy, farby pleti, etnického alebo sociálneho pôvodu, genetických znakov, jazyka, viery alebo presvedčenia, politických alebo iných názorov, príslušnosti k národnostnej menšine, majetku, pôvodu, zdravotného postihnutia, veku, alebo sexuálnej orientácie;(6) hlavným kritériom na získanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by mala byť dĺžka pobytu na území členského štátu. Pobyt by mal byť oprávnený a zároveň nepretržitý, aby sa preukázalo, že osoba sa v krajine usadila. Vypracujú sa ustanovenia s určitým druhom flexibility, takže by sa brali do úvahy okolnosti, za ktorých by osoba mohla dočasne opustiť územie;(7) k získaniu právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom sú štátni príslušníci tretích krajín povinní dokázať, že majú postačujúce zdroje a zdravotné poistenie, aby sa nestali pre členský štát bremenom. Členské štáty, pri posudzovaní vlastníctva stabilných a pravidelných zdrojov, môžu brať do úvahy faktory, ako sú príspevky do dôchodkového systému a plnenie daňových povinností;(8) okrem toho, štátni príslušníci tretích krajín, ktorí si prajú získať a udržať právne postavenie osoby s dlhodobým pobytom, nesmú predstavovať hrozbu pre verejný poriadok alebo bezpečnosť štátu. Verejným poriadkom sa môže rozumieť odsúdenie za spáchanie závažného trestného činu;(9) ekonomické hľadisko by nemalo byť dôvodom na zamietnutie priznania postavenia osoby s dlhodobým pobytom a nepovažuje sa za zásah do príslušných podmienok;(10) sa vypracuje súhrn pravidiel postupu na posudzovanie žiadosti o povolenie na dlhodobý pobyt. Tieto postupy by mali byť efektívne a kontrolovateľné, s ohľadom na bežnú pracovnú záťaž správy členských štátov, mali by byť aj transparentné a spravodlivé, aby sa tým, ktorých sa to týka, ponúkla primeraná právna istota. Nemali by sa vytvárať prostriedky pre bránenie výkonu práva na pobyt;(11) uznanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by malo byť potvrdené vydaním povolenia na pobyt, ktoré umožňuje tým, ktorých sa to týka ľahko a ihneď preukázať ich právne postavenie. Takéto povolenia na pobyt by takisto mali spĺňať technické normy na vysokej úrovni, predovšetkým čo sa týka ochrany proti falšovaniu a pozmeňovaniu, s cieľom vyhnúť sa zneužívaniu v členskom štáte, v ktorom je povolenie udelené a v členských štátoch, v ktorých sa vykonáva právo na pobyt;(12) k vytvoreniu skutočného nástroja pre integráciu osôb s dlhodobým pobytom do spoločnosti v ktorej žijú, osoby s dlhodobým pobytom by mali požívať rovnoprávnosť v prístupe spolu s občanmi členského štátu v širokom rozsahu v ekonomickej a sociálnej oblasti, za podmienok ustanovených touto smernicou;(13) so zreteľom na sociálnu pomoc, sa možnosť obmedzenia výhod pre osoby s dlhodobým pobytom na základné výhody sa chápe v tom zmysle, že táto koncepcia pokrýva najmenej podporu v rozsahu minimálneho príjmu, pomoc v prípadoch ochorenia, tehotenstva, rodičovskej pomoci a dlhodobej starostlivosti. Spôsoby udeľovania týchto výhod upravuje vnútroštátne právo;(14) členský štát je povinný umožniť prístup maloletým osobám k systému vzdelávania za podobných podmienok, aké sa vzťahujú na ich štátnych príslušníkov;(15) pojem študijných grantov v oblasti odbornej prípravy nezahŕňa opatrenia, ktoré sú financované v rámci sociálnej pomoci. Naviac, prístup k študijným grantom môže závisieť od skutočnosti, že osoba, ktorá žiada o takýto grant, samotná spĺňa podmienky na získanie povolenia na dlhodobý pobyt. Pri udeľovaní študijných grantov môžu členské štáty brať do úvahy skutočnosť, že občania únie môžu získať rovnakú výhodu v krajine pôvodu;(16) osoby s dlhodobým pobytom požívajú zvýšenú ochranu proti vyhosteniu. Táto ochrana sa zakladá na kritériách určených rozhodnutiami Európskeho súdu pre ľudské práva. K zaručeniu ochrany proti vyhosteniu členské štáty poskytujú účinné opravné prostriedky;(17) zosúladenie podmienok na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom podporuje vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi. Určité členské štáty vydávajú povolenia s trvalou alebo neobmedzenou platnosťou za podmienok, ktoré sú priaznivejšie ako podmienky ustanovené touto smernicou. Možnosť uplatnenia priaznivejších vnútroštátnych ustanovení zmluva nevylučuje. Na účely tejto smernice sa však zabezpečí, že povolenia vydané za priaznivejších podmienok nezakladajú právo na pobyt v iných členských štátoch;(18) vytváranie podmienok, s ohľadom na ktoré štátni príslušníci tretej krajiny, ktorí majú dlhodobý pobyt získajú právo na pobyt v inom členskom štáte, by malo prispieť k efektívnej realizácii vnútorného trhu ako oblasti, v ktorej je zaručený voľný pohyb osôb. Takisto by mohlo vytvárať hlavný faktor mobility, predovšetkým na trhu zamestnanosti únie;(19) malo by sa upraviť, že právo na pobyt v inom členskom štáte sa môže vykonávať s cieľom práce osôb ako zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činných osôb, štúdia, alebo dokonca na usadenie sa bez vykonávania akejkoľvek formy hospodárskej aktivity;(20) členovia rodiny by mali mať možnosť usadiť sa v inom členskom štáte spolu s osobou s dlhodobým pobytom, aby sa zachovala jednota rodiny a aby nedošlo k bráneniu výkonu práva na pobyt osoby s dlhodobým pobytom. S ohľadom na členov rodiny, ktorí môžu sprevádzať alebo sa pripojiť k osobám s dlhodobým pobytom, sú členské štáty povinné venovať osobitnú pozornosť situácii detí zdravotne postihnutých osôb a prvostupňovým príbuzným v priamej dedičnej línii, ktorí sú na nich závislí;(21) členský štát, v ktorom osoba s dlhodobým pobytom mieni vykonávať svoje právo na pobyt by mal byť schopný preveriť, či dotknutá osoba spĺňa podmienky na zdržiavanie sa na jeho území. Takisto by mal byť schopný preveriť, či dotyčná osoba nepredstavuje hrozbu pre verejný poriadok, bezpečnosť štátu a verejné zdravie;(22) aby sa právo na pobyt nestalo bezvýznamným, osoby s dlhodobým pobytom požívajú v druhom členskom štáte rovnaký prístup za podmienok upravených touto smernicou, aký požívajú v členskom štáte, v ktorom získali povolenie. Poskytnutie výhod v rámci sociálnej pomoci nemá dopad na možnosť členských štátov zrušiť povolenie na pobyt, ak dotyčná osoba naďalej nespĺňa požiadavky uvedené v tejto smernici;(23) štátnym príslušníkom tretích krajín sa poskytne možnosť získania postavenia osoby s dlhodobým pobytom v členskom štáte, kam sa presťahovali a rozhodli sa usadiť za porovnateľných podmienok ako sú tie, ktoré sa požadujú na jeho získanie v prvom členskom štáte;(24) ciele navrhovaného opatrenia, predovšetkým určenie podmienok na priznanie a odňatie postavenia osoby s dlhodobým pobytom, ako aj k takémuto postaveniu sa vzťahujúcich práv a podmienok na vykonávanie práva na pobyt u osôb s dlhodobým pobytom v inom členskom štáte, nemožno dostatočným spôsobom dosiahnuť členskými štátmi a pretože sa môžu lepšie dosiahnuť z dôvodu rozsahu a účinkov činnosti spoločenstvom, môže spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity, ako je ustanovené v článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality, ako je ustanovené v článku 5, táto smernica nepresahuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov;(25) v súlade s článkom 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, a bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, tieto členské štáty sa nezúčastňujú na prijatí tejto smernice a nie sú ňou viazané a ani sa na ne nevzťahuje;(26) v súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, Dánsko sa nezúčastňuje na prijatí tejto smernice a nie je ňou viazané a ani sa na neho nevzťahuje,PRIJALA TÚTO SMERNICU:KAPITOLA IVŠEOBECNÉ USTANOVENIAČlánok 1Predmet úpravyTáto smernica upravuje:a) podmienky na priznanie a odňatie postavenia osoby s dlhodobým pobytom, ktorý udeľuje členský štát s ohľadom na štátnych príslušníkov tretích krajín, oprávnene sa zdržiavajúcich na jeho území, ako aj k tomu sa vzťahujúce práva ab) podmienky na pobyt v členských štátoch, iných ako je ten štát, ktorý priznal postavenie osoby s dlhodobým pobytom štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí požívajú toto postavenie.Článok 2Vymedzenie pojmovNa účely tejto smernice:a) "štátny príslušník tretej krajiny" znamená akúkoľvek osobu, ktorá nie je občanom únie v zmysle článku 17 ods. 1 zmluvy;b) "osoba s dlhodobým pobytom" znamená akéhokoľvek štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý má postavenie osoby s dlhodobým pobytom, ako je ustanovené v článkoch 4 až 7;c) "prvý členský štát" znamená členský štát, ktorý po prvý krát priznal postavenie osoby s dlhodobým pobytom štátnemu príslušníkovi tretej krajiny;d) "druhý členský štát" znamená akýkoľvek členský štát, iný ako ten, ktorý po prvýkrát priznal postavenie osoby s dlhodobým pobytom štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, a v ktorom táto osoba s dlhodobým pobytom vykonáva svoje právo na pobyt;e) "členovia rodiny" znamená štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí pobývajú v predmetnom členskom štáte v súlade so smernicou Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny [5];f) "utečenec" znamená štátny príslušník tretej krajiny, požívajúci štatút utečenca v zmysle Ženevského dohovoru o postavení utečencov z 28. júla 1951, zmeneného a doplneného Protokolom podpísaným v New Yorku 31. januára 1967;g) "povolenie na pobyt ES osoby s dlhodobým pobytom" znamená povolenie na pobyt vydané dotknutým členským štátom po získaní postavenia osoby s dlhodobým pobytom.Článok 3Rozsah pôsobnosti1. Táto smernica sa vzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa oprávnene zdržiavajú na území členského štátu.2. Táto smernica sa nevzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín ktorí:a) sa zdržiavajú s cieľom štúdií alebo odbornej prípravy;b) sú oprávnení sa zdržiavať v členskom štáte na základe dočasnej ochrany alebo požiadali o povolenie na pobyt na tomto základe a očakávajú rozhodnutie o svojom postavení;c) sú oprávnení sa zdržiavať v členskom štáte na základe subsidiárnej formy ochrany v súlade s medzinárodnými záväzkami, vnútroštátnymi právnymi predpismi alebo praxou členských štátov, alebo požiadali o povolenie na pobyt na tomto základe a očakávajú rozhodnutie o svojom postavení;d) sú utečencami alebo požiadali o ich uznanie za utečencov a o žiadostiach ktorých zatiaľ nebolo s konečnou platnosťou rozhodnuté;e) sa zdržiavajú len dočasne ako "au pair" alebo sezónny pracovník, alebo ako pracovník vyslaný poskytovateľom služieb s cieľom cezhraničného poskytovania služieb, alebo ako cezhraniční poskytovatelia služieb, alebo v prípadoch, v ktorých bolo ich povolenie na pobyt formálne obmedzené;f) požívajú právne postavenie podľa Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch z roku 1961, Viedenského dohovoru o konzulárnych stykoch z roku 1963, Dohovoru z roku 1969 o osobitných misiách alebo Viedenského dohovoru o zastupovaní štátov v ich vzťahoch s medzinárodnými organizáciami všeobecného charakteru z roku 1975.3. Táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby tým boli dotknuté priaznivejšie ustanovenia:a) bilaterálnych a multilaterálnych dohôd medzi spoločenstvom alebo medzi spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a tretími krajinami na strane druhej;b) bilaterálnych dohôd už uzatvorených medzi členským štátom a treťou krajinou pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto smernice;c) Európskeho dohovoru o usadení z 13. decembra 1955, Európskej sociálnej charty z 18. októbra 1961, revidovanej Európskej sociálnej charty z 3. mája 1987 a Európskeho dohovoru o právnom postavení migrujúcich pracovníkov z 24. novembra 1977.KAPITOLA IIPRÁVNE POSTAVENIE OSOBY S DLHODOBÝM POBYTOM V ČLENSKOM ŠTÁTEČlánok 4Doba pobytu1. Členské štáty priznajú postavenie osoby s dlhodobým pobytom štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sa zdržiavajú oprávnene a nepretržite na ich území päť rokov bezprostredne pred podaním príslušnej žiadosti.2. Obdobia pobytu z dôvodov uvedených v článku 3 ods. 2 písm. e) a f) sa neberú do úvahy na účely započítania obdobia uvedeného v ods. 1So zreteľom na prípady, na ktoré sa vzťahuje článok 3 ods. 2 písm. a), ak dotknutý štátny príslušník tretej krajiny získal povolenie na pobyt, ktorý mu umožňuje priznanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom, pri výpočte obdobia uvedeného v ods. 1 sa vezme do úvahy len polovičná dĺžka obdobia pobytu na účely štúdia alebo odbornej prípravy.3. Obdobia neprítomnosti na území príslušného členského štátu nesmú prerušiť obdobie, ktoré je uvedené v ods. 1 a musia sa brať do úvahy pri výpočte, ak sú kratšie ako šesť po sebe idúcich mesiacov a nepresiahnu spolu 10 mesiacov počas obdobia uvedeného v ods. 1V určitých prípadoch alebo za výnimočných okolností prechodného charakteru a v súlade s vnútroštátnym právom, členské štáty môžu akceptovať, že dlhšie obdobie neprítomnosti, ako je obdobie uvedené v prvom pododseku nepreruší obdobie uvedené v ods. 1 V takýchto prípadoch členské štáty nevezmú do úvahy rozhodujúce obdobie neprítomnosti do započítania obdobia uvedeného v ods. 1Odlišne od druhého pododseku môžu členské štáty vziať do úvahy pri výpočte celkového obdobia uvedeného v ods. 1, obdobia neprítomnosti, ktoré sa vzťahujú na vyslanie z pracovných dôvodov, vrátane poskytovania cezhraničných služieb.Článok 5Podmienky na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom1. Členské štáty si vyžiadajú od štátnych príslušníkov tretích krajín dôkazy o tom, že oni sami a na nich závislí členovia rodiny majú:a) stabilné a pravidelné zdroje, ktoré sú postačujúce pre nich a členov ich rodiny, bez zaťaženia systému sociálnej pomoci dotknutého členského štátu. Členské štáty vyhodnotia tieto zdroje s odvolaním sa na ich povahu a pravidelnosť a môžu vziať do úvahy výšku minimálneho platu a dôchodku pred podaním žiadosti o priznanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom;b) nemocenské poistenie s ohľadom na všetky riziká bežne pokryté v prípade vlastných štátnych príslušníkov v príslušnom členskom štáte.2. Členské štáty môžu vyžadovať od štátnych príslušníkov tretích krajín, aby vyhoveli integračným podmienkam v súlade s vnútroštátnym právom.Článok 6Verejný poriadok a bezpečnosť štátu1. Členské štáty môžu odmietnuť priznať postavenie osoby s dlhodobým pobytom z dôvodu verejného poriadku alebo bezpečnosti štátu.Pri prijímaní príslušného rozhodnutia členský štát posúdi závažnosť alebo druh trestného činu proti verejnému poriadku, alebo bezpečnosti štátu, alebo nebezpečenstvo, ktoré hrozí od príslušnej osoby, pričom sa primerane zohľadňuje dĺžka pobytu a existencia spojenia s krajinou pôvodu.2. Zamietnutie uvedené v ods. 1 nesmie byť založené na ekonomických dôvodoch.Článok 7Získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom1. K získaniu postavenia osoby s dlhodobým pobytom, dotknutý štátny príslušník tretej krajiny musí podať žiadosť na príslušné orgány členského štátu, v ktorom sa zdržiava. K žiadosti musia byť priložené písomné dôkazy podľa vnútroštátneho práva, že spĺňa podmienky ustanovené v článkoch 4 a 5, ako aj na základe vyžiadania platný cestovný doklad alebo jeho overená kópia.2. Príslušné vnútroštátne orgány musia čo najskôr žiadateľovi písomne oznámiť rozhodnutie a v každom prípade najneskôr do šiestich mesiacov od dátumu podania žiadosti. Každé takéto rozhodnutie musí byť dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny oznámené v súlade s úradným postupom podľa príslušných vnútroštátnych právnych predpisov.Za výnimočných okolností spojených so zložitosťou prešetrovania žiadosti, sa môže lehota uvedená v prvom pododseku, predĺžiť.Naviac, príslušná osoba je informovaná o svojich právach a povinnostiach podľa tejto smernice.Akékoľvek dôsledky, vyplývajúce z neprijatia žiadneho rozhodnutia do konca lehoty stanovenej v tomto ustanovení, sa musia určiť podľa vnútroštátnych právnych predpisov príslušného členského štátu.3. Ak sú splnené podmienky ustanovené v článkoch 4 a 5 a osoba nepredstavuje hrozbu v zmysle článku 6, príslušný členský štát prizná dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny postavenie osoby s dlhodobým pobytom.Článok 8Povolenie na pobyt ES osoby s dlhodobým pobytom1. Postavenie osoby s dlhodobým pobytom je trvalé s výhradou článku 9.2. Členské štáty vydajú povolenie na pobyt ES osoby s dlhodobým pobytom osobám s dlhodobým pobytom. Povolenie je platné najmenej na dobu piatich rokov a obnovuje sa automaticky po uplynutí platnosti a ak sa to vyžaduje, na základe žiadosti.3. Povolenie na pobyt osoby s dlhodobým pobytom môže byť vydané vo forme nálepky alebo osobitného dokumentu. Musí byť vydané v súlade s pravidlami a štandardným vzorom, uvedeným v nariadení Rady (ES) č. 1030/2002 z 13. júna 2002, ktorým sa stanovuje jednotný formát povolení na pobyt pre štátnych príslušníkov tretích štátov [6]. Pod názvom "druh povolenia", členské štáty uvedú "osoba s dlhodobým pobytom – ES".Článok 9Odňatie alebo strata postavenia1. Osoby s dlhodobým pobytom nie sú naďalej oprávnené ponechať si postavenie osoby s dlhodobým pobytom v týchto prípadoch:a) zistenie podvodného získania postavenia osoby s dlhodobým pobytom;b) prijatie opatrenia na vyhostenie za podmienok ustanovených v článku 12;c) v prípade neprítomnosti na území spoločenstva za obdobie dvanástich po sebe nasledujúcich mesiacov.2. Odlišne od ods. 1 písm. c), môžu členské štáty ustanoviť, že neprítomnosť presahujúca dvanásť po sebe nasledujúcich mesiacov alebo kvôli osobitným alebo výnimočným dôvodom nemá za následok odňatie alebo stratu postavenia.3. Členské štáty môžu stanoviť, že osoba s dlhodobým pobytom nie je naďalej oprávnená ponechať si postavenie osoby s dlhodobým pobytom v prípadoch, ak predstavuje hrozbu pre verejný poriadok, pri zvážení závažnosti trestných činov, ktoré spáchala, ale takáto hrozba nie je dôvodom na vyhostenie v zmysle článku 12.4. Osoba s dlhodobým pobytom, ktorá sa zdržiava v inom členskom štáte v súlade s kapitolou III nie je naďalej oprávnená ponechať si postavenie osoby s dlhodobým pobytom, ktorý získala v prvom členskom štáte, ak je takéto postavenie priznané v inom členskom štáte podľa článku 23.V každom prípade po šiestich rokoch neprítomnosti na území členského štátu, ktorý priznal postavenie osoby s dlhodobým pobytom, príslušná osoba nie je naďalej oprávnená ponechať si postavenie osoby s dlhodobým pobytom v uvedenom členskom štáte.Odlišne od druhého pododseku, dotknutý členský štát môže ustanoviť, že na základe osobitných dôvodov si osoba s dlhodobým pobytom môže ponechať svoje postavenie v uvedenom členskom štáte v prípade neprítomnosti, za obdobie presahujúce šesť po sebe nasledujúcich mesiacov.5. So zreteľom na prípady uvedené v ods. 1 písm. c) a v ods. 4, členské štáty, ktoré priznali postavenie, zabezpečia jednoduchší postup na opätovné získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom.Uvedený postup sa uplatní najmä v prípadoch osôb, ktoré sa zdržiavajú v druhom členskom štáte z dôvodu štúdia.Podmienky a postup pre opätovné získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom upravuje vnútroštátne právo.6. Uplynutie platnosti povolenia na pobyt ES osoby s dlhodobým pobytom nesmie v žiadnom prípade mať za následok odňatie alebo stratu postavenia osoby s dlhodobým pobytom.7. Ak odňatie alebo strata postavenia osoby s dlhodobým pobytom nemá za následok odsun, členský štát umožní dotknutej osobe zostať na jeho území, ak spĺňa podmienky ustanovené vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo ak nepredstavuje hrozbu pre verejný poriadok alebo bezpečnosť štátu.Článok 10Procesné záruky1. Každé rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o postavenie osoby s dlhodobým pobytom alebo odňatie tohto postavenia musí byť odôvodnené. Každé takéto rozhodnutie sa oznámi dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny v súlade s úradným postupom podľa vnútroštátnych právnych predpisov. Oznámenie obsahuje poučenie o opravných prostriedkoch a lehotách na ich uplatnenie.2. Ak je odmietnutá žiadosť o postavenie osoby s dlhodobým pobytom, alebo je toto postavenie odňaté, alebo došlo k jeho strate, alebo nie je obnovené povolenie na pobyt, dotknutá osoba má právo vzniesť právnu námietku v dotknutom členskom štáte.Článok 11Rovnaké zaobchádzanie1. Osoby s dlhodobým pobytom majú nárok na rovnaké zaobchádzanie ako štátni príslušníci vo vzťahu k:a) prístupu k zamestnaniu a samostatnej zárobkovej činnosti, pokiaľ takéto činnosti nezahŕňajú, hoci aj na prechodnú dobu, vykonávanie verejnej moci a k podmienkam zamestnávania a pracovným podmienkam, vrátane podmienok, ktoré sa týkajú prepustenia a odmeňovania;b) všeobecnému vzdelávaniu a odbornému vzdelávaniu, vrátane študijných grantov, v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi;c) uznávaní profesionálnych diplomov, osvedčení a iných kvalifikácií, v súlade s vnútroštátnym právom;d) sociálnemu zabezpečeniu, sociálnej pomoci a sociálnej ochrany, ako je vymedzené vo vnútroštátnom práve;e) daňovým výhodám;f) prístupu k tovaru a službám a poskytovaniu tovarov a služieb dostupných pre verejnosť a k postupom pre získanie ubytovania;g) slobode združovania a zapájania sa a členstva v organizácii, zastupujúcej pracovníkov alebo zamestnancov, alebo akejkoľvek organizácii, ktorej členovia vykonávajú určitú profesiu, vrátane podpory priznaných takýmito organizáciami, bez toho, aby tým boli dotknuté vnútroštátne ustanovenia o verejnom poriadku a bezpečnosti štátu;h) k voľnému prístupu na celé územie príslušného členského štátu, vrátane obmedzení určených vnútroštátnymi právnymi predpismi z dôvodov bezpečnosti.2. S ohľadom na ustanovenia ods. 1, písm. b), d), e), f) a g), dotknutý členský štát môže obmedziť rovnaké zaobchádzanie v prípadoch, keď bydlisko alebo obvyklé miesto pobytu osoby s dlhodobým pobytom alebo členov jeho rodiny, na ktorých žiadal/a podporu, sa nachádza na území príslušného členského štátu.3. Členské štáty môžu obmedziť rovnaké zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi v týchto prípadoch:a) členské štáty môžu zachovať obmedzenia prístupu k zamestnaniu alebo samostatnej zárobkovej činnosti v prípadoch, keď v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi alebo právnymi predpismi spoločenstva, sú tieto činnosti vyhradené pre štátnych príslušníkov, občanov EÚ alebo občanov EHP;b) členské štáty môžu požadovať dôkaz o zodpovedajúcej jazykovej zanlosti pre prístup ku všeobecnému vzdelávaniu a odbornému vzdelávaniu. Prístup na univerzitu môže byť predmetom splnenia osobitných predpokladov na vzdelanie.4. Členské štáty môžu obmedziť rovnaké zaobchádzanie vo vzťahu k sociálnej pomoci a sociálnej ochrane na základnú podporu.5. Členské štáty môžu rozhodnúť o umožnení poberania ďalšej podpory v oblastiach uvedených v ods. 1Členské štáty môžu taktiež rozhodnúť o rovnakom zaobchádzaní v oblastiach, ktoré nie sú uvedené v ods. 1Článok 12Ochrana proti vyhosteniu1. Členské štáty môžu rozhodnúť o vyhostení osoby s dlhodobým pobytom, len ak predstavuje skutočnú a dostatočne vážnu hrozbu pre verejný poriadok alebo bezpečnosť štátu.2. Rozhodnutie uvedené v ods. 1 nesmie byť založené na ekonomických dôvodoch.3. Pred prijatím rozhodnutia o vyhostení osoby s dlhodobým pobytom, členský štát zohľadní tieto faktory:a) dĺžku pobytu na jeho území;b) vek príslušnej osoby;c) dôsledky pre príslušnú osobu a členov rodiny;d) spojenie s krajinou pôvodu, alebo stratu spojenia s krajinou pôvodu.4. V prípade prijatia rozhodnutia o vyhostení sa osobe s dlhodobým pobytom poskytnú účinné opravné prostriedky v dotknutom členskom štáte.5. Osobám s dlhodobým pobytom bez dostatočných zdrojov musí byť poskytnutá právna pomoc za rovnakých podmienok, aké sa vzťahujú na štátnych príslušníkov štátu, v ktorom sa zdržiavajú.Článok 13Priaznivejšie vnútroštátne ustanoveniaČlenské štáty môžu vydať povolenia na pobyt s trvalou alebo neobmedzenou platnosťou za podmienok, ktoré sú priaznivejšie ako tie, ktoré sú ustanovené touto smernicou. Takéto povolenia na pobyt nezakladajú právo na pobyt v inom členskom štáte, podľa kapitoly III tejto smernice.KAPITOLA IIIPOBYT V ĎALŠÍCH ČLENSKÝCH ŠTÁTOCHČlánok 14Zásady1. Osoba s dlhodobým pobytom získa právo na pobyt na území iného členského štátu, ako je ten, ktorý mu priznal postavenie osoby s dlhodobým pobytom na obdobie presahujúce tri mesiace za predpokladu, že sú splnené podmienky ustanovené v tejto kapitole.2. Osoba s dlhodobým pobytom sa môže zdržiavať v druhom členskom štáte z týchto dôvodov:a) vykonávanie hospodárskej činnosti vo forme zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti;b) štúdií, alebo odborného vzdelávania;c) iné účely.3. V prípadoch vykonávania hospodárskej činnosti v forme zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti podľa ods. 2 písm. a), môžu členské štáty preskúmať situáciu na trhu práce a uplatniť svoje vnútroštátne postupy s ohľadom na požiadavky, prípadne obsadenie voľného miesta alebo na vykonávanie takýchto činností.Z dôvodov politiky pracovného trhu môže členský štát uprednostniť občanov únie pred štátnymi príslušníkmi tretích krajín, ak tak ustanovujú právne predpisy spoločenstva, ako aj pred štátnymi príslušnikmi tretích krajín, ktorí sa oprávnene zdržiavajú a poberajú podporu v nezamestnanosti v dotknutom členskom štáte.4. Odlišne od ustanovení ods. 1, môžu členské štáty obmedziť celkový počet osôb, oprávnených na udelenie práva na pobyt za predpokladu, že takéto obmedzenia sú už ustanovené v platných právnych predpisoch na prijatie štátnych príslušníkov tretích krajín v čase prijatia tejto smernice.5. Táto kapitola sa netýka pobytu osôb s dlhodobým pobytom na území členských štátov:a) ako zamestnancov, vyslaných poskytovateľom služieb na účely cezhraničného poskytovania služieb;b) ako poskytovateľov cezhraničných služieb.Členské štáty môžu rozhodnúť, v súlade s vnútroštátnym právom, o podmienkach, za ktorých môžu osoby s dlhodobým pobytom, ktorí si želajú presťahovať sa do druhého členského štátu s cieľom vykonávania hospodárskej činnosti ako sezónni pracovníci, sa môžu zdržiavať v tomto členskom štáte. Cezhraniční pracovníci môžu taktiež podliehať osobitným ustanoveniam vnútroštátneho práva.6. Táto kapitola sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté príslušné právne predpisy spoločenstva, ktoré sa týkajú sociálneho zabezpečenia so zreteľom na štátnych príslušníkov tretej krajiny.Článok 15Podmienky na pobyt v druhom členskom štáte1. Osoba s dlhodobým pobytom je povinná čo najskôr a najneskôr do troch mesiacov po vstupe na územie členského štátu požiadať príslušné orgány tohto členského štátu o povolenie na pobyt.Členské štáty môžu prijať, že osoba s dlhodobým pobytom predložila žiadosť o povolenie na pobyt príslušným orgánom druhého členského štátu, a to ešte počas pobytu na území prvého členského štátu.2. Členské štáty môžu od dotknutých osôb požadovať predloženie dôkazov o tom, že majú:a) stabilné a pravidelné finančné zdroje, ktoré sú postačujúce pre nich samých a členov ich rodín, bez toho, aby boli odkázaní na sociálnu pomoc príslušného členského štátu. Pre každú z kategórií, uvedených v článku 14 ods. 2, členské štáty vyhodnotia tieto zdroje s ohľadom na ich charakter a pravidelnosť a môžu vziať do úvahy výšku minimálnych miezd a dôchodkov;b) nemocenské poistenie, pokrývajúce všetky riziká v druhom členskom štáte, bežne pokryté v prípade ich vlastných štátnych príslušníkov v dotknutom členskom štáte.3. Členské štáty môžu požadovať od štátnych príslušníkov tretích krajín, aby vyhoveli integračným opatreniam v súlade s vnútroštátnym právom.Táto podmienka sa nevzťahuje na prípady, ak sa vyžaduje od dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, aby vyhovel integračným podmienkam na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom v súlade s ustanoveniami článku 5 ods. 2Bez toho, aby bol dotknutý druhý pododsek, od dotknutej osoby sa môže požadovať účasť na jazykových kurzoch.4. K žiadosti sa priloží písomné potvrdenie podľa vnútroštátneho práva, že príslušná osoba spĺňa príslušné podmienky, ako aj povolenie na dlhodobý pobyt a platný cestovný doklad alebo ich overené kópie.Dôkazy, uvedené v prvom pododseku môžu taktiež zahŕňať dokumenty, ktoré sa týkajú zodpovedajúceho ubytovania.Predovšetkým:a) v prípade vykonávania hospodárskej činnosti môže členský štát požadovať od príslušnej osoby predloženie dôkazu:i) o tom, že ak sú v zamestnaneckom pomere, že majú pracovnú zmluvu, vyhlásenie od zamestnávateľa, že sú prijatí, alebo návrh pracovnej zmluvy, za podmienok určených vnútroštátnymi právnymi predpismi. Členské štáty určia, ktoré z uvedených foriem dôkazov, požadujú;ii) o tom, že ak sú samostatne zárobkovo činní, že majú dostatočné finančné prostriedky v súlade s vnútroštátnym právom na vykonávanie hospodárskej činnosti v takom rozsahu, s uvedením potrebných dokumentov a povolení;b) v prípade štúdia alebo odborného vzdelávania, môže členský štát požadovať od príslušnej osoby poskytnutie dôkazu o prijatí na akreditované zariadenie s cieľom štúdií alebo odborného vzdelávania.Článok 16Členovia rodiny1. Ak osoba s dlhodobým pobytom vykonáva svoje právo na pobyt v druhom členskom štáte a rodina už bola vytvorená v prvom členskom štáte, sú členovia rodiny, ktorí spĺňajú podmienky uvedené v článku 4 ods. 1 smernice 2003/86/ES oprávnení doprevádzať alebo sa pripojiť k osobe s dlhodobým pobytom.2. Ak osoba s dlhodobým pobytom vykonáva svoje právo na pobyt v druhom členskom štáte a rodina už bola vytvorená v prvom členskom štáte, môžu byť členovia rodiny, iní ako tí, ktorí sú uvedení v článku 4 ods. 1 smernice 2003/86/ES oprávnení doprevádzať alebo sa pripojiť k osobe s dlhodobým pobytom.3. S ohľadom na predloženie žiadosti o povolenie na pobyt sa uplatňujú ustanovenia článku 15 ods. 14. Druhý členský štát môže požadovať od príslušných členov rodiny spolu s ich žiadosťou o povolenie na pobyt predloženie:a) povolenia na pobyt ES osoby s dlhodobým pobytom alebo povolenia na pobyt a platného cestovného dokladu, alebo ich overené kópie;b) dôkazu o tom, že sa zdržiavajú ako členovia rodiny osoby s dlhodobým pobytom v prvom členskom štáte;c) dôkazu o tom, že majú stabilné a pravidelné finančné zdroje, ktoré sú pre nich dostatočné bez toho, aby boli odkázaní na sociálnu pomoc príslušného členského štátu alebo že osoba s dlhodobým pobytom má pre nich takéto zdroje a poistenie, ako aj nemocenské poistenie, pokrývajúce všetky riziká v druhom členskom štáte. Členské štáty vyhodnotia tieto zdroje s ohľadom na ich charakter a pravidelnosť a môže vziať do úvahy výšku minimálnych príjmov a dôchodkov.5. Smernica 2003/86/ES sa uplatňuje, aj keď rodina ešte nebola založená v prvom členskom štáte.Článok 17Verejný poriadok a bezpečnosť štátu1. Členské štáty môžu odmietnuť žiadosti o povolenie na pobyt osôb s dlhodobým pobytom alebo členov ich rodín, ak dotknutá osoba predstavuje hrozbu pre verejný poriadok a bezpečnosť štátu.Pri prijímaní príslušného rozhodnutia členský štát zváži závažnosť alebo druh trestného činu proti verejnému poriadku alebo bezpečnosti štátu, spáchaného osobou s dlhodobým pobytom, alebo člena(-ov) jeho rodiny, alebo nebezpečenstva, ktoré hrozí od dotknutej osoby.2. Rozhodnutie uvedené v ods. 1 nesmie byť založené na ekonomickom základe.Článok 18Verejné zdravie1. Členské štáty môžu odmietnuť žiadosti o povolenie na pobyt osôb s dlhodobým pobytom, alebo ich rodín, ak osoby predstavujú hrozbu pre verejné zdravie.2. Jediné choroby, kvôli ktorým môže byť odmietnuté povolenie vstupu alebo právo na pobyt na území druhého členského štátu, sú choroby určené príslušnými opatreniami Svetovej zdravotníckej organizácie a také ďalšie infekčné alebo nákazlivé parazitárne ochorenia, ktoré sú predmetom ochranných ustanovení vo vzťahu k štátnym príslušníkom hostiteľskej krajiny. Členské štáty nesmú zavádzať nové obmedzujúce ustanovenia alebo postupy.3. Ochorenia, získané po vydaní prvého povolenia na pobyt v druhom členskom štáte, nie sú dôvodom na odmietnutiu obnoviť povolenie alebo k vyhosteniu z krajiny.4. Členský štát môže vyžadovať zdravotné vyšetrenie osôb, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, aby sa potvrdilo, že tieto netrpia žiadnou chorobou podľa ods. 2 Takéto zdravotné vyšetrenia, ktoré môžu byť bezplatné, sa nevykonávajú systematicky.Článok 19Skúmanie žiadostí a vydávanie povolení na pobyt1. Príslušné vnútroštátne orgány spracujú žiadosti do štyroch mesiacov od dátumu ich podania.Ak k žiadosti nie sú pripojené písomné dôkazy, uvedené v článkoch 15 a 16 alebo vo výnimočných prípadoch spojené s ťažkosťami preskúmavania žiadostí, môže byť lehota uvedená v prvom pododseku predĺžená na dobu nepresahujúcu tri mesiace. V takých prípadoch príslušné vnútroštátne orgány informujú o tejto skutočnosti žiadateľa.2. V prípade splnenia podmienok ustanovených v článkoch 14, 15 a 16, za predpokladu dodržania ustanovení vzťahujúcich sa na verejný poriadok a verejné zdravie v článkoch 17 a 18, druhý členský štát vydá osobe s dlhodobým pobytom obnoviteľné povolenie na pobytu. Toto povolenie na pobyt musí byť na základe podania žiadosti v prípade požiadavky, obnoviteľné po uplynutí platnosti. Druhý členský štát informuje prvý členský štát o svojom rozhodnutí.3. Druhý členský štát je povinný členom rodiny osoby s dlhodobým pobytom vydať obnoviteľné povolenia na pobyt, platné počas rovnakej doby, ako povolenie vydané osobe s dlhodobým pobytom.Článok 20Procesné záruky1. Každé rozhodnutie o odmietnutí žiadosti o povolenie na pobyt musí byť odôvodnené. Dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny sa oznámi v súlade s úradným postupom pri oznamovaní podľa príslušných vnútroštátnych predpisov. Oznámenie obsahuje poučenie o opravných prostriedkoch a lehotách na ich uplatnenie.Akékoľvek následky, vyplývajúce z neprijatia takéhoto rozhodnutia v lehote uvedenej v článku 19 ods. 1, sa upravia vo vnútroštátnych právnych predpisoch príslušného členského štátu.2. Pri odmietnutí žiadosti o povolenie na pobyt alebo ak povolenie nie je obnovené, alebo je odňaté, dotknutá osoba má právo vzniesť právnu námietku v dotknutom členskom štáte.Článok 21Rovnaké zaobchádzanie v druhom členskom štáte1. Čo najskôr po získaní povolenia na pobyt, ustanoveného v článku 19 v druhom členskom štáte, osoby s dlhodobým pobytom majú nárok na rovnaké zaobchádzanie v oblastiach a za podmienok uvedených v článku 11.2. Osoby s dlhodobým pobytom majú prístup na trh práce v súlade s ustanoveniami ods. 1Členské štáty môžu ustanoviť, že osoby uvedené v článku 14 ods. 2 písm. a) majú obmedzený prístup k činnostiam s ohľadom na zamestnanie, ktoré sa odlišujú od tých, na ktoré dostali povolenie na pobyt na základe podmienok ustanovených vnútroštátnymi právnymi predpismi na obdobie nepresahujúce 12 mesiacov.Členské štáty môžu rozhodnúť, v súlade s vnútroštátnym právom, o podmienkach, za ktorých môžu osoby uvedené v článku 14 ods. 2 písm. b) alebo c) mať prístup k zamestnaniu, alebo samostatnej zárobkovej činnosti.3. Členovia rodiny osoby s dlhodobým pobytom požívajú po získaní povolenia na pobyt, ustanoveného podľa článku 19 v druhom členskom štáte, v tomto členskom štáte rovnaké práva, ktoré sú uvedené v článku 14 smernice 2003/86/ES.Článok 22Odňatie povolenia na pobyt a povinnosť readmisie1. Po získaní postavenia osoby s dlhodobým pobytom štátnym príslušníkom tretej krajiny môže druhý členský štát rozhodnúť o odmietnutí obnovenia alebo o odňatí povolenia na pobyt a môže uložiť dotknutej osobe a členom jej rodiny, v súlade s postupmi ustanovenými vnútroštátnym právom, vrátane postupov týkajúcich sa odsunu, opustiť jeho územie v týchto prípadoch:a) na základe verejného poriadku alebo bezpečnosti štátu, ako je vymedzené v článku 17;b) keď sa ďalej neplnia podmienky ustanovené v článkoch 14, 15 a 16;c) keď sa štátny príslušník tretej krajiny nezdržiava oprávnene v príslušnom členskom štáte.2. Ak druhý členský štát príjme jedno z opatrení uvedených v ods. 1, prvý členský štát je povinný bezodkladne prijať späť bez formálnych postupov osobu s dlhodobým pobytom a členov jej rodiny. Druhý členský štát oznámi prvému členskému štátu svoje rozhodnutie.3. Po priznaní postavenia osoby s dlhodobým pobytom štátnym príslušníkom tretej krajiny a bez toho, aby to malo dopad na povinnosti readmisie uvedenej v ods. 2, druhý členský štát môže prijať rozhodnutie o odsune štátneho príslušníka tretej krajiny z územia únie, v súlade a so zárukami ustanovenými v článku 12 zo závažných dôvodov, ktoré sa týkajú verejného poriadku alebo bezpečnosti štátu.V takýchto prípadoch, pri prijímaní uvedeného rozhodnutia, je druhý členský štát povinný sa poradiť s prvým členským štátom.Ak druhý členský štát prijme rozhodnutie o odsune dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, je povinný prijať primerané opatrenia na jeho účinné vykonanie. V takýchto prípadoch poskytne druhý členský štát prvému členskému štátu príslušné informácie s ohľadom na vykonanie rozhodnutia o odsune.4. Rozhodnutia o odsune nemusia byť spojené s trvalým zákazom pobytu v prípadoch uvedených v ods. 1 písm. b) a c).5. Povinnosť vykonať readmisiu uvedenú v ods. 2 sa uplatňuje bez toho, aby to malo dopad na možnosť osoby s dlhodobým pobytom a členov jej rodiny presťahovať sa do tretieho členského štátu.Článok 23Získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom v druhom členskom štáte1. Po predložení žiadosti druhý členský štát prizná osobám s dlhodobým pobytom postavenie, ktoré je ustanovené v článku 7 za predpokladu dodržania ustanovení článkov 3, 4, 5 a 6. Druhý členský štát oznámi svoje rozhodnutie prvému členskému štátu.2. Postup stanovený v článku 7 sa vzťahuje na predloženie a preskúmanie žiadostí o priznanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom v druhom členskom štáte. článok 8 sa vzťahuje na vydávanie povolenia k pobytu. Pri odmietnutí žiadosti sa uplatňujú procesné záruky podľa článku 10.KAPITOLA IVZÁVEREČNÉ USTANOVENIAČlánok 24Správa a revízna doložkaPravidelne a po prvýkrát najneskôr do 23. januára 2011, Komisia zašle Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní tejto smernice v členských štátoch a navrhne také zmeny a doplnenia, ktoré môžu byť potrebné. Tieto návrhy na zmeny a doplnenia sa vykonajú na základe priorít vo vzťahu k článkom 4, 5, 9, 11 a kapitole III.Článok 25Kontaktné miestaČlenské štáty určia kontaktné miesta, ktoré budú zodpovedné za prijímanie a odovzdávanie informácií podľa článku 19 ods. 2, článku 22 ods. 2 a článku 23 ods. 1Členské štáty zabezpečia zodpovedajúcu spoluprácu a výmenu informácií a dokumentáciu podľa prvého odseku.Článok 26TranspozíciaČlenské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 23. januára 2006. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.Článok 27Nadobudnutie účinnostiTáto smernica nadobúda účinnosť dňom jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.Článok 28AdresátiTáto smernica je adresovaná členským štátom v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva.V Bruseli 25. novembra 2003Za RadupredsedaG. Tremonti[1] Ú. v. ES C 240 E, 28.8.2001, s. 79.[2] Ú. v. ES C 284 E, 21.112002, s. 102.[3] Ú. v. ES C 36, 8.2.2002, s. 59.[4] Ú. v. ES C 19, 22.1.2002, s. 18.[5] Ú. v. EÚ L 251, 3.10.2003, s.12.[6] Ú. v. ES L 157, 15.6.2002, s.1.--------------------------------------------------


title: Smernica Rady zo 4. decembra 1990 o prevádzkovej ochrane externých pracovníkov vystavených riziku pôsobenia ionizujúceho žiarenia počas ich činnosti v kontrolovaných pásmach

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31990L0641

Úradný vestník L 349 , 13/12/1990 S. 0021 - 0025 Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 15 Zväzok 10 S. 0013  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 15 Zväzok 10 S. 0013

		Smernica Radyzo 4. decembra 1990o prevádzkovej ochrane externých pracovníkov vystavených riziku pôsobenia ionizujúceho žiarenia počas ich činnosti v kontrolovaných pásmach(90/641/Euratom)RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEVso zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu, najmä na články 31 a 32,so zreteľom na návrh Komisie, predložený následne po porade so skupinou osôb, ktorých menoval Vedecký a technický výbor spomedzi vedeckých expertov členských štátov, ako je to ustanovené v článku 31 zmluvy,so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [1],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [2],keďže článok 2 písm. b) zmluvy ustanovuje, že spoločenstvo zavádza jednotné normy bezpečnosti na ochranu zdravia verejnosti a zdravia pracovníkov, a zabezpečuje ich uplatňovanie v súlade s postupmi ustanovenými v kapitole III hlavy II zmluvy;keďže Rada 2. februára 1959 prijala smernice ustanovujúce základné normy pre ochranu zdravia pracovníkov a zdravia verejnosti pred nebezpečenstvom pochádzajúcim z ionizujúceho žiarenia [3], ktoré boli zmenené a doplnené smernicami 80/836/Euratom [4] a 84/467/Euratom [5];keďže hlava VI smernice 80/836/Euratom ustanovuje základné zásady, ktorými sa riadi prevádzková ochrana pracovníkov vystavených žiareniu;keďže článok 40 (1) tejto smernice stanovuje, že každý členský štát prijme nevyhnutné opatrenia na zaistenie efektívnej ochrany pracovníkov vystavených žiareniu;keďže články 20 a 23 tejto smernice definujú klasifikáciu pracovných priestorov a kategórie pracovníkov vystavených žiareniu, podľa stupňa ožiarenia;keďže pracovníci vykonávajúci pracovnú činnosť v kontrolovaných pásmach, v zmysle článkov 20 a 23 môžu patriť k personálu prevádzkovateľa alebo to môžu byť externí pracovníci;keďže článok 3 smernice 80/836/Euratom týkajúci sa činností uvádzaných v článku 2 tejto smernice stanovuje, že tieto činnosti by mali byť v prípadoch, na ktorých sa členské štáty dohodnú, hlásené alebo vopred povolené;keďže externí pracovníci môžu byť vystavení ožiareniu ionizujúcim žiarením postupne v niekoľkých kontrolovaných pásmach v jednom a tom istom členskom štáte alebo v rôznych členských štátoch; keďže tieto špecifické pracovné podmienky vyžadujú vhodný rádiologický monitorovací systém;keďže akýkoľvek rádiologický monitorovací systém musí pre externých pracovníkov poskytovať ochranu, rovnocennú ochrane, aká sa poskytuje pracovníkom prevádzkovateľa a to prostredníctvom všeobecných ustanovení;keďže do zavedenia jednotného systému, platného pre celé spoločenstvo, by bolo potrebné brať do úvahy rádiologické monitorovacie systémy, určené pre externých pracovníkov, ktoré môžu existovať v jednotlivých členských štátoch;keďže za účelom optimalizácie ochrany externých pracovníkov je nevyhnutné jasne definovať povinnosti externých podnikov a prevádzkovateľov a to bez toho, aby sa zmenšil význam príspevku, ktorým sa samotní externí pracovníci musia pričiniť k svojej vlastnej ochrane;keďže systém rádiologickej ochrany externých pracovníkov sa podľa možnosti vzťahuje aj na prípad samostatných pracovníkov, ktorí sa chápu ako externé podniky,PRIJALA TÚTO SMERNICU:HLAVA IÚčel a definícieČlánok 1Účelom tejto smernice je doplniť smernicu 80/836/Euratom, čím sa na úrovni spoločenstva dosiahne optimalizácia opatrení ochrany externých pracovníkov v prevádzke, vykonávajúcich činnosti v kontrolovaných pásmach.Článok 2Pre účely tejto smernice:- "kontrolované pásmo" znamená akýkoľvek priestor, ktorý podlieha špeciálnym pravidlám, zameraným na ochranu proti ionizujúcemu žiareniu a do ktorých je prístup kontrolovaný tak, ako je to uvedené v článku 20 smernice 80/836/Euratom;- "prevádzkovateľ" znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá je v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi zodpovedná za kontrolované pásmo, v ktorom sa vykonávajú činnosti vyžadujúce hlásenie podľa článku 3 smernice 80/836/Euratom;- "externý podnik" znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, nie však prevádzkovateľa, vrátane zamestnancov, ktorá vykonáva činnosť v akomkoľvek type kontrolovaného pásma;- "externý pracovník" znamená každého pracovníka kategórie A, ako je to definované v článku 23 smernice 80/836/Euratom, vykonávajúceho činnosti v akomkoľvek type kontrolovaného pásma, a to či už je v dočasnom alebo trvalom zamestnaneckom pomere s externým podnikom, vrátane žiakov, učňov a študentov, v zmysle článku 10 tejto smernice alebo či poskytuje služby ako samostatný pracovník;- "rádiologický monitorovací systém" predstavuje opatrenia zamerané na uskutočnenie opatrení, stanovených v smernici 80/836/Euratom a najmä v hlave VI tejto smernice, počas činností externých pracovníkov;- "činnosti vykonávané pracovníkom" znamenajú akúkoľvek službu alebo služby poskytované externým pracovníkom v kontrolovanom pásme, za ktoré je zodpovedný prevádzkovateľ.HLAVA IIPovinnosti príslušných orgánov členských štátovČlánok 3Každý členský štát zabezpečí, aby výkon činností, uvádzaných v článku 2 smernice 80/836/Euratom, vykonávaných externými podnikmi, bol hlásený alebo vopred povolený, ako je to ustanovené v súlade s hlavou II uvedenej smernice, najmä článku 3 tejto smernice.Článok 41. Každý členský štát zabezpečí, aby rádiologický monitorovací systém poskytoval externým pracovníkom ochranu ekvivalentnú ochrane pracovníkov, ktorí sú v trvalom pracovnom pomere u prevádzkovateľa.2. Do vypracovania jednotného systému rádiologickej ochrany externých pracovníkov na úrovni spoločenstva, ako napríklad počítačová sieť, je k dispozícii náhradné riešenie:(a) vytvorené na prechodnom základe, v súlade so spoločnými ustanoveniami, uvedenými v prílohe I, a zamerané na- centralizovanú štátnu sieť alebo- vydanie individuálneho rádiologického monitorovacieho dokumentu pre každého externého pracovníka, pričom v tomto prípade sa uplatňujú aj spoločné ustanovenia z prílohy II;(b) v prípade cezhraničných externých pracovníkov, a do dátumu vytvorenia systému v zmysle paragrafu 2, náhradné riešenia zamerané na individuálny dokument, ktorý sa uvádza v písmene a).HLAVA IIIPovinnosti externých podnikov a prevádzkovateľovČlánok 5Externé podniky buď priamo alebo prostredníctvom zmluvných dohôd s prevádzkovateľom zaistia rádiologickú ochranu svojich pracovníkov v súlade s príslušnými ustanoveniami hlavy III a VI smernice 80/836/Euratom, a to najmä:(a) zaistia súlad so všeobecnými princípmi a obmedzeniami dávok, uvádzanými v článkoch 6 až 11 tejto smernice;(b) poskytujú informácie a zabezpečujú školenie v oblasti radiačnej ochrany, o čom sa hovorí v článku 24 tejto smernice;(c) garantujú to, že ich pracovníci sa podrobia vyhodnoteniu ožiarenia a lekárskemu dozoru za podmienok stanovených v článkoch 26 a 28 až 38 tejto smernice;(d) zaistia, aby rádiologické údaje o monitorovaní individuálnych ožiarení každého ich pracovníka boli, v zmysle prílohy I, časti II tejto smernice, stále aktualizované v sieťach a v individuálnych dokumentoch, o ktorých pojednáva článok 4 (2).Článok 61. Prevádzkovateľ kontrolovaného pásma, v ktorom vykonávajú činnosť externí pracovníci, je zodpovedný buď priamo alebo prostredníctvom zmluvných dohôd za prevádzkové otázky ich rádiologickej ochrany, ktoré priamo súvisia s charakterom kontrolovaného pásma a povahou činností.2. Prevádzkovateľ musí pre každého externého pracovníka, vykonávajúceho činnosť v kontrolovanom pásme najmä:(a) skontrolovať, že príslušný pracovník je z lekárskeho hľadiska spôsobilý na vykonávanie činností, ktorými je poverený;(b) zaistiť, aby okrem základného školenia o radiačnej ochrane, ktorou sa zaoberá článok 5 (1) (b), absolvoval špecifické školenie súvisiace s charakteristikou tak kontrolovaného pásma, ako aj samotných činností;(c) zaistiť, aby pracovníkovi boli vydané potrebné osobné ochranné pomôcky;(d) zaistiť tiež, aby pre pracovníka bolo zabezpečené individuálne monitorovanie ožiarenia, primerané povahe činností, a aby mu podľa potreby bolo poskytnuté ďalšie nevyhnutné prevádzkové dozimetrické monitorovanie;(e) zaistiť súlad so všeobecnými princípmi a limitami dávok, uvádzanými v článkoch 6 až 11 smernice 80/836/Euratom;(f) zaistiť, alebo podniknúť vhodné opatrenia na zaistenie toho, že po ukončení každej činnosti sa zaznamenajú rádiologické údaje z monitorovania individuálneho ožiarenia každého pracovníka, v zmysle prílohy I, časti II.HLAVA IVPovinnosti externých pracovníkovČlánok 7Povinnosťou každého externého pracovníka je v maximálnej miere prispieť k ochrane, ktorú mu poskytuje rádiologický monitorovací systém, uvádzaný v článku 4.HLAVA VZáverečné ustanoveniaČlánok 81. Členské štáty najneskôr do 31. decembra 1993 prijmú zákony, iné právne predpisy a správne ustanovenia, ktoré sú nutné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Členské štáty o tom neodkladne informujú Komisiu.2. Keď členské štáty príjmu opatrenia uvedené v odseku 1, potom tieto obsahujú odkaz na túto smernicu alebo v prípade ich úradného uverejnenia ich takýto odkaz sprevádza. Spôsoby spracovania takýchto odkazov stanovia členské štáty.3. Členské štáty oznámia Komisii hlavné ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré prijali v oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica.Článok 9Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 4. decembra 1990Za RadupredsedaG. de Michelis[1] Stanovisko doručené 11. októbra 1990 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku).[2] Ú. v. ES C 56, 7. 3. 1990, s. 1.[3] Ú. v. ES 11, 20. 2. 1959, s. 221/59.[4] Ú. v. ES L 246, 17. 9. 1980, s. 1.[5] Ú. v. ES L 265, 5. 10. 1984, s. 4.--------------------------------------------------PRÍLOHA ISPOLOČNÉ USTANOVENIA K SIEŤAM A INDIVIDUÁLNYM DOKUMENTOM UVÁDZANÝM V ČLÁNKU 4 (2),ČASŤ I1. Akýkoľvek rádiologický monitorovací systém členských štátov, určený pre externých pracovníkov musí obsahovať nasledovné tri časti:- podrobnosti, týkajúce sa identity externých pracovníkov;- podrobnosti, ktoré sa majú doručiť pred zahájením akejkoľvek činnosti;- podrobnosti, ktoré sa majú doručiť po ukončení akejkoľvek činnosti.2. Kompetentné orgány členských štátov prijmú nevyhnutné opatrenia na zamedzenie akéhokoľvek falšovania alebo zneužitia rádiologického monitorovacieho systému alebo neoprávneného narábania s ním.3. Údaje o identite externých pracovníkov musia obsahovať aj pohlavie pracovníka a dátum jeho narodenia.ČASŤ IIPred zahájením akejkoľvek činnosti musia údaje, ktoré má prevádzkovateľovi alebo ním schválenému praktickému lekárovi dodať prostredníctvom rádiologického monitorovacieho systému externý podnik alebo orgán poverený na túto úlohu, obsahovať nasledovné informácie:- meno a adresu externého podniku;- lekársku klasifikáciu externého pracovníka v súlade s článkom 35 smernice 80/836/Euratom;- dátum poslednej periodickej lekárskej prehliadky;- výsledky monitorovania individuálneho ožiarenia externého pracovníka.ČASŤ IIIÚdaje, ktoré musí v rádiologickom monitorovacom systéme zaznamenať prevádzkovateľ alebo dať zaznamenať orgánom na to povereným, po ukončení akejkoľvek činnosti, musia obsahovať nasledovné informácie:- dobu vykonávania činnosti;- vyhodnotenie efektívnej dávky, ktorú obdržal externý pracovník;- v prípade nerovnomerného ožiarenia, vyhodnotenie dávkového ekvivalentu v rôznych častiach tela;- v prípade vnútornej kontaminácie, vyhodnotenie prijatej aktivity alebo úväzku dávky.--------------------------------------------------PRÍLOHA IIDOPLNKOVÉ USTANOVENIA K USTANOVENIAM PRÍLOHY I, KTORÉ SA TÝKAJÚ DOKUMENTU O INDIVIDUÁLNOM RÁDIOLOGICKOM MONITOROVANÍ1. Dokument o individuálnom rádiologickom monitorovaní, vydaný príslušnými orgánmi členských štátov pre externých pracovníkov, je neprenositeľný dokument.2. Podľa prílohy I, časť I (2), príslušné orgány členských štátov vydajú individuálne dokumenty, pričom každému jednotlivému dokumentu priradia identifikačné číslo.--------------------------------------------------


title: Prvá smernica Rady zo 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31989L0104

Úradný vestník L 040 , 11/02/1989 S. 0001 - 0007 Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 17 S. 0178  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 17 S. 0178

		Prvá smernica Radyz 21. decembra 1988o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok(89/104/EHS)RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, najmä na jej článok 100a,so zreteľom na návrh Komisie [1],v spolupráci s Európskym parlamentom [2],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],keďže právne predpisy v oblasti ochranných známok, ktorá je v súčasnosti uplatniteľná v členských štátoch, obsahujú rozdiely, ktoré môžu brániť voľnému pohybu tovaru a voľnému pohybu služieb a ktoré môžu deformovať hospodársku súťaž v rámci spoločného trhu; keďže je preto vzhľadom na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu potrebné aproximovať právne predpisy členských štátov;keďže je dôležité, aby sa nezanedbávali riešenia a výhody, ktoré systém ochrannej známky spoločenstva môže poskytnúť podnikom, ktoré si želajú získať ochranné známky;keďže sa nezdá, že by bolo v súčasnosti potrebné urobiť aproximáciu právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok v plnom rozsahu, a keďže postačí aproximácia obmedzená na tie ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré najvýraznejšie ovplyvňujú fungovanie vnútorného trhu;keďže táto smernica nezbavuje členské štáty práva naďalej chrániť ochranné známky získané používaním, ale berie ich do úvahy len v súvislosti so vzťahom medzi nimi a ochrannými známkami získanými zápisom;keďže členské štáty môžu okrem toho naďalej voľne určovať ustanovenia o postupe týkajúcom sa zápisu, výmazu a vyhlásenia neplatnosti ochranných známok získaných zápisom, keďže môžu napríklad určovať formu zápisu ochranných známok a postupy vyhlásenia ich neplatnosti alebo rozhodovať o tom, či pri postupe registrácie alebo pri postupe vyhlásenia neplatnosti alebo pri oboch postupoch treba odvolať predchádzajúce práva, a ak umožnia pri postupe registrácie odvolanie sa na predchádzajúce práva, či majú zavedené konanie o námietkach alebo prieskumové konanie ex officio alebo oba postupy; keďže členské štáty môžu naďalej určovať dôsledky výmazu ochrannej známky alebo jej vyhlásenia za neplatnú;keďže táto smernica nevylučuje možnosť uplatniť na ochranné známky ustanovenia iných predpisov členských štátov, než sú predpisy o ochranných známkach, ako napríklad ustanovení týkajúcich sa nekalej súťaže, občianskoprávnej zodpovednosti alebo ochrany spotrebiteľa;keďže dosiahnutie cieľov, na ktoré je zameraná táto aproximácia právnych predpisov, si vyžaduje, aby boli podmienky dosiahnutia a udržania zapísanej ochrannej známky vo všetkých členských štátoch vo všeobecnosti zhodné, keďže na tento účel je potrebné uviesť zoznam príkladov označení, ktoré môžu tvoriť ochrannú známku, ak tieto označenia dokážu rozlíšiť tovary alebo služby jedného podniky od tovarov alebo služieb iných podnikov; keďže treba uviesť úplný zoznam dôvodov na zamietnutie alebo výmaz ochrannej známky vyplývajúce z vlastností samotnej ochrannej známky, napríklad ak ochranná známka nemá rozlišovaciu spôsobilosť, alebo z konfliktov medzi ochrannou známkou a skoršími právami, i keď niektoré z týchto dôvodov v zozname sú pre členské štáty nepovinné, takže sa členské štáty môžu rozhodnúť, či ich ponechajú alebo ich zavedú do svojho zoznamu zákonných dôvodov na zamietnutie alebo výmaz súvisiacich s podmienkami získania a udržania ochrannej známky, pre ktoré neexistuje ustanovenie o aproximácii, a ktoré sa týkajú napríklad spôsobilosti ochrannej známky na zápis, obnovenie zápisu ochrannej známky alebo predpisov o poplatkoch, alebo ktoré sa týkajú prípadu nerešpektovania procesných predpisov;keďže na to, aby sa obmedzil celkový počet ochranných známok zapísaných a chránených v rámci spoločenstva, a v dôsledku toho aj počet sporov, ktoré medzi nimi vznikajú, je podstatné, aby sa vyžadovalo, aby sa zapísané ochranné známky naozaj používali, alebo, ak sa nepoužívajú, aby sa vymazali; keďže je potrebné ustanoviť, že ochranná známka sa nesmie vyhlásiť za neplatnú kvôli tomu, že existuje ochranná známka, ktorá je skoršia, ale sa nepoužíva, zatiaľ čo členské štáty sa môžu rozhodnúť, či budú v súvislosti so zápisom ochranných známok uplatňovať tú istú zásadu alebo ustanovia, že ochrannú známku nemožno úspešne zrušiť v súdnom konaní pre porušenie, ak sa v dôsledku obhajoby určí, že sa ochranná známka má vymazať; keďže vo všetkých týchto prípadoch je úlohou členských štátov stanoviť použiteľné pravidlá konania;keďže v záujme uľahčenia voľného pohybu tovaru a služieb je podstatné, aby sa zabezpečilo, aby zapísané ochranné známky odteraz požívali v právnych systémoch všetkých členských štátov tú istú ochranu; keďže by však toto nemalo brániť členským štátom poskytnúť podľa svojho uváženia rozsiahlu ochranu tým ochranným známkam, ktoré majú dobré meno;keďže ochrana poskytnutá zapísanej ochrannej známke, ktorej funkciou je predovšetkým garantovať ochrannú známku ako označenie pôvodu, je v prípade zhodnosti známky a označenia tovarov a služieb absolútna; keďže sa táto ochrana použije aj v prípade podobnosti medzi známkou a označením tovarov alebo služieb; keďže je nevyhnutné poskytnúť výklad pojmu podobnosti v súvislosti s možnosťou zámeny; keďže pravdepodobnosť zámeny, ktorej upresnenie závisí od mnohých prvkov, predovšetkým od vžitosti ochrannej známky na trhu, od asociácie, ktorá môže vzniknúť medzi užívaným označením a zapísanou známkou, od stupňa podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a nimi označenými tovarmi alebo službami, vytvára špecifickú podmienku pre takúto ochranu; keďže určenie spôsobov, ktorými možno určiť pravdepodobnosť zámeny, a najmä určenie toho, na kom leží dôkazné bremeno, je vecou národných procesných predpisov, ktorých sa táto smernica nedotýka;keďže kvôli právnej istote a kvôli tomu, aby sa neoprávnene nezasiahlo do záujmov majiteľov skorších ochranných známok, je dôležité zakotviť ustanovenie, že títo majitelia skorších ochranných známok už nesmú žiadať o vyhlásenie neplatnosti, ani nesmú napádať používanie ochranných známok, ktoré sa začali používať neskôr než ich ochranné známky, ak ich používanie vedome dostatočne dlhý čas tolerovali, s výnimkou prípadu, keď sa tieto novšie ochranné známky používali v zlej viere;keďže všetky členské štáty spoločenstva sú viazané Parížskym dohovorom na ochranu priemyselného vlastníctva; keďže je potrebné, aby ustanovenia tejto smernice boli úplne konzistentné s ustanoveniami parížskeho dohovoru; keďže povinnosť členských štátov vyplývajúca z tohto dohovoru, nie je touto smernicou ovplyvnená; keďže všade, kde je to vhodné, je použiteľný druhý odsek článku 234 zmluvy,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Rozsah úpravyTáto smernica sa bude vzťahovať na každú ochrannú známku pre tovary alebo služby, ktorá je v členskom štáte predmetom zápisu alebo predmetom alebo podaniu žiadosti o registráciu ako individuálna ochranná známka, kolektívna známka alebo ako garančná alebo certifikačná známka, alebo je predmetom zápisu alebo prihlášky na Úrade pre ochranné známky štátov Beneluxu alebo je predmetom medzinárodného zápisu účinného v členskom štáte.Článok 2Označenia, ktoré môžu tvoriť ochrannú známkuOchranná známka sa môže skladať z akéhokoľvek označenia, ktoré sa dá vyjadriť graficky. Predovšetkým sú to slová, vrátane mien osôb, vzory, písmená, číslovky, tvar tovaru alebo jeho obalu, za predpokladu, že tieto označenia sú spôsobilé rozlíšiť tovar alebo služby jedného podniku od tovaru alebo služieb iného podniku.Článok 3Dôvody pre zamietnutie alebo neplatnosť1. Do registra nebudú zapísané, alebo ak už sú zapísané, musia byť vyhlásené za neplatné:a) označenia, ktoré nemôžu tvoriť ochrannú známku;b) ochranné známky, ktoré nemajú žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť;c) ochranné známky, ktoré sú tvorené výlučne z označení alebo značiek, ktoré môžu v obchode slúžiť na označenie druhu, kvality, množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovaru alebo poskytnutia služby, alebo iných vlastností tovaru alebo služieb;d) ochranné známky, ktoré sa skladajú výlučne z označení alebo značiek, ktoré sa stali v obvyklými v bežnej reči alebo v bona fide a v zaužívaných obchodných zvyklostiach;e) označenia, ktoré sa skladajú výlučne z týchto prvkov:- tvar, ktorý vyplýva z povahy samotného tovaru, alebo- tvar tovaru, ktorý je nevyhnutný na dosiahnutie technického výsledku, alebo- tvar, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu;f) ochranné známky, ktoré sú v rozpore s verejným poriadkom alebo s dobrými mravmi;g) ochranné známky, ktoré môžu klamať verejnosť, najmä pokiaľ ide o povahu, kvalitu alebo zemepisný pôvod tovaru alebo služieb;h) ochranné známky, ktoré neschválili kompetentné orgány a ktoré majú byť zamietnuté alebo vyhlásené za neplatné podľa článku 6 ter Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva (ďalej len "parížsky dohovor").2. Každý členský štát môže stanoviť, že ochranná známka nebude zapísaná do registra, alebo, ak už je zapísaná, tak musí byť vyhlásená za neplatnú, ak a nakoľko sú splnené tieto podmienky:a) používanie tejto ochrannej známky možno zakázať na základe ustanovení iného zákona, než je zákon o ochranných známkach príslušného členského štátu alebo spoločenstva;b) ochranná známka obsahuje znak vysokej symbolickej hodnoty, predovšetkým náboženský symbol;c) ochranná známka obsahuje znaky, emblémy a erby iné, než tie, ktoré sú uvedené v článku 6 ter parížskeho dohovoru, a ktoré sú predmetom verejného záujmu, s výnimkou prípadu, ak príslušné orgány povolili zápis tejto ochrannej známky v súlade s legislatívou príslušného členského štátu;d) prihlasovateľ podal prihlášku ochrannej známky v zlej viere.3. Prihláška ochrannej známky nebude zamietnutá alebo vyhlásená za neplatnú na základe odseku 1 písm. b), c) alebo d), ak táto ochranná známka nadobudla ešte pred dňom podania prihlášky na základe svojho používania rozlišovaciu spôsobilosť. Okrem toho môže každý členský štát ustanoviť, že toto ustanovenie sa vzťahuje aj na prípad, keď ochranná známka získala túto svoju rozlišovaciu spôsobilosť po dátume podania prihlášky alebo po dátume zápisu.4. Každý členský štát môže stanoviť vo vzťahu k predchádzajúcim odsekom, že dôvody zamietnutia prihlášky alebo vyhlásenie ochrannej známky za neplatnú, ktoré platili v tomto štáte pred dňom, kedy nadobudli účinnosť ustanovenia, ktoré musia byť v súlade s touto smernicou, budú platiť aj pre ochranné známky, ktorých prihláška bola podaná pred týmto dňom.Článok 4Ďalšie dôvody zamietnutia alebo vyhlásenie neplatnosti týkajúce sa konfliktu so skoršími právami1. Ochranná známka nebude zapísaná do registra a ak už bola zapísaná, musí byť vyhlásená za neplatnú:a) ak je táto ochranná známka zhodná so skoršou ochrannou známkou a tovary alebo služby, pre ktoré je táto ochranná známka podaná, alebo pre ktoré je zapísaná, sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je chránená táto skoršia ochranná známka;b) ak existuje z dôvodu totožnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a totožnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa ochranná známka vzťahuje, pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie so skoršou ochrannou známkou.2. "Skoršími ochrannými známkami" v zmysle odseku 1 sú:a) ochranné známky nasledujúcich typov s dátumom podania prihlášky skorším, než je dátum podania prihlášky príslušnej ochrannej známky, pričom sa podľa potreby berú do úvahy nárokované priority v súvislosti s týmito ochrannými známkami:i) ochranné známky spoločenstva;ii) ochranné známky zapísané v členskom štáte alebo, v prípade Belgicka, Luxemburska a Holandska, na Úrade pre ochranné známky štátov Beneluxu;iii) ochranné známky zapísané na základe medzinárodných dohôd účinných v členskom štáte;b) ochranné známky spoločenstva, ktoré si v súlade s nariadením o ochrannej známke spoločenstva platne nárokujú senioritu na základe ochrannej známky uvedenej v písm. a) body ii) a iii), aj keď táto ochranná známka bola opustená alebo zanikla;c) prihlášky ochranných známok uvedené v písm. a) a b), s podmienkou ich zápisu;d) ochranné známky, ktoré v deň podania prihlášky ochrannej známky, prípadne ku dňu priority uplatnenej vo vzťahu k prihláške ochrannej známky, sú v členskom štáte všeobecne známe v tom zmysle ako pojem "všeobecne známe" používa článok 6 bis parížskeho dohovoru.3. Ochranná známka ďalej nebude zapísaná, alebo, ak už bola zapísaná, tak môže byť vymazaná, v prípade, ak je zhodná so skoršou ochrannou známkou spoločenstva alebo je jej podobná v zmysle odseku 2, a má byť zapísaná alebo bola zapísaná pre tovar alebo služby, ktoré sa nepodobajú tým, pre ktoré je zapísaná skoršia ochranná známka spoločenstva, v prípade, ak má táto skoršia ochranná známka v spoločenstve dobré meno a ak by používanie neskoršej ochrannej známky bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto skoršej ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto skoršej ochrannej známky škodilo.4. Každý členský štát môže ďalej stanoviť, že ochranná známka nebude zapísaná, alebo, ak už je zapísaná, môže byť vymazaná, ak a v tom rozsahu, v akom:a) je ochranná známka zhodná so skoršou ochrannou známkou spoločenstva alebo je jej podobná v zmysle odseku 2, a má byť zapísaná alebo bola zapísaná pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je zapísaná táto skoršia ochranná známka, v prípade ak má táto skoršia ochranná známka v príslušnom členskom štáte dobré meno a ak by používanie neskoršej ochrannej známky bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena skoršej ochrannej známky spoločenstva, alebo by to tejto ochrannej známke škodilo, alebo by to poškodilo rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky;b) práva k nezapísanej ochrannej známke alebo k inému označeniu používanému v obchodnom styku boli získané pred dňom podania prihlášky neskoršej ochrannej známky alebo pred dňom priority nárokovanej vo vzťahu k prihláške neskoršej ochrannej známky, a táto nezapísaná ochranná známka alebo iné označenie poskytuje svojmu majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky;c) používanie ochrannej známky môže byť zakázané na základe staršieho práva iného, než sú práva uvedené v odseku 2 a 4 písm. b), a to najmä:i) práva na názov;ii) práva na osobný portrét;iii) autorského práva;iv) práva na priemyselné vlastníctvo;d) ochranná známka je zhodná so skoršou kolektívnou ochrannou známkou alebo je jej podobná a právo z nej vyplývajúce uplynulo v lehote posledných troch rokov pred podaním prihlášky;e) ochranná známka je zhodná so skoršou garančnou alebo certifikačnou známkou alebo je jej podobná, a právo z nej vyplývajúce zaniklo pred podaním prihlášky v lehote, ktorej dĺžku určí členský štát;f) ochranná známka je zhodná so skoršou ochrannou známkou, ktorá bola zapísaná pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby, alebo je jej podobná, a právo z nej vyplývajúce zaniklo z dôvodu neobnovenia zápisu v lehote maximálne dvoch rokov pred podaním prihlášky s výnimkou prípadu, ak by majiteľ skoršej ochrannej známky dal súhlas na zápis neskoršej známky alebo ak by svoju ochrannú známku nepoužíval;g) ochranná známka môže spôsobiť zámenu so známkou, ktorá v deň podania prihlášky bola používaná v zahraničí, a ktorá sa tam ešte stále používa, za predpokladu, že prihlasovateľ konal v deň podania prihlášky v zlej viere.5. Členské štáty môžu stanoviť, že podľa okolností prihláška nemusí byť zamietnutá alebo ochranná známka vymazaná, ak majiteľ skoršej ochrannej známky alebo skoršieho práva súhlasí so zápisom neskoršej ochrannej známky.6. Každý členský štát môže stanoviť vo vzťahu k odsekom 1 až 5, že dôvody na zamietnutie alebo výmaz, ktoré platili v tomto štáte pred dňom, keď nadobudli platnosť ustanovenia, ktoré musia byť v súlade v súlade s touto smernicou, budú platiť pre ochranné známky, ktorých prihlášky boli podané pred týmto dňom.Článok 5Práva z ochrannej známky1. Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:a) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná;b) akékoľvek označenia, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením a ochrannou známkou.2. Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky škodilo.3. V rámci odsekov 1 a 2 možno okrem inéhozakázať toto:a) umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal;b) ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať takto označené služby;c) dovážať alebo vyvážať takto označený tovar;d) používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame.4. Ak podľa práva členského štátu nemohlo byť používanie označenia za podmienok uvedených v odsekoch 1 písm. b) alebo 2, zakázané pred dňom, kedy ustanovenia, ktoré musia byť v súlade s touto smernicou, nadobudli v príslušnom členskom štáte platnosť, nemožno na základe práv z ochrannej známky zabrániť v pokračujúcom používaní tohto označenia.5. Odseky 1 až 4 neovplyvnia tie ustanovenia členského štátu, ktoré sa týkajú ochrany proti používaniu označenia, inak, než na účely rozlíšenia tovarov alebo služieb, ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky škodilo.Článok 6Obmedzenie účinku ochrannej známky1. Ochranná známka neoprávňuje majiteľa zakázať tretím stranám používať v obchodnom styku:a) ich vlastné meno alebo adresu;b) údaje týkajúce sa druhu, kvality, množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu, času výroby alebo iných vlastností tovaru alebo služieb;c) ochrannú známku, ak je to potrebné na označenie zamýšľaného účelu výrobku alebo služby, predovšetkým ak ide o príslušenstvo alebo náhradné diely.za predpokladu, že ich tretia strana používa v súlade s čestným konaním v priemysle alebo obchode.2. Ochranná známka neoprávňuje majiteľa zakázať tretím stranám používať v obchodnom styku skoršie právo, ktoré sa vzťahuje len na istú oblasť, ak je toto právo uznané právnymi predpismi príslušného členského štátu a je využívané len na území, pre ktoré je uznané.Článok 7Vyčerpanie práv z ochrannej známky1. Ochranná známka neoprávňuje majiteľa, aby zakázal jej používanie na tovary, ktoré boli pod touto ochrannou známkou uvedené majiteľom alebo s jeho súhlasom na trh v spoločenstve.2. Odsek 1 sa nepoužije v prípade, ak má majiteľ opodstatnené dôvody brániť ďalšiemu obchodovaniu s tovarom, najmä ak sa po uvedení tovaru na trhu zmenil alebo zhoršil jeho stav.Článok 8Licencie1. Na ochrannú známku možno udeliť licenciu. Táto licencia sa môže vzťahovať na niektoré alebo na všetky tovary alebo služby, pre ktoré je ochranná známka zapísaná. Môže sa vzťahovať na celý príslušný členský štát alebo na jeho časť. Licencia môže byť výlučná alebo nevýlučná.2. Majiteľ ochrannej známky môže uplatniť svoje práva z tejto ochrannej známky proti majiteľovi licencie, ktorý porušil akékoľvek ustanovenie licenčnej zmluvy, pokiaľ ide o jej trvanie, formu, v ktorej možno ochrannú známku používať, o rozsah tovarov alebo služieb, na ktoré sa licencia poskytuje, o územie, na ktorom možno používať ochrannú známku, alebo o kvalitu tovarov, ktoré majiteľ licencie vyrobil alebo kvalitu služieb, ktoré majiteľ licencie poskytol.Článok 9Prepadnutie práv v dôsledku strpenia1. Ak v niektorom členskom štáte majiteľ skoršej ochrannej známky, ako je to uvedené v článku 4 ods. 2, strpel používanie novšej ochrannej známky, zapísanej v tomto členskom štáte počas piatich po sebe idúcich rokov, pričom o tomto používaní vedel, nebude už oprávnený na základe skoršej ochrannej známky požiadať o vyhlásenie novšej ochrannej známky za neplatnú, ani brániť používaniu novšej ochrannej známky pre tovary alebo služby, pre ktoré sa táto novšia ochranná známka používa, okrem prípadu, keď sa o zápis novšej ochrannej známky požiadalo v zlej viere.2. Každý členský štát smie stanoviť, že odsek 1 sa použije mutatis mutandis na majiteľa skoršej ochrannej známky uvedenej v článku 4 ods. 4 písm. a) alebo skorších práv uvedených v článku 4 ods. 4 písm. b) alebo c).3. V prípadoch uvedených v odseku 1 a 2 majiteľ novšej zapísanej ochrannej známky nie je oprávnený brániť využívaniu skoršieho práva, i keby toto právo už nemohlo byť proti tejto ochrannej známke použité.Článok 10Používanie ochranných známok1. Ak majiteľ nezačal v priebehu piatich rokov odo dňa ukončenia konania o zápise ochrannú známku v členskom štáte skutočne používať na tovary alebo služby, pre ktorá bola táto ochranná známka zapísaná, alebo ak bolo toto používanie pozastavené počas neprerušeného obdobia piatich rokov, táto ochranná známka bude podliehať sankciám podľa tejto smernice, s výnimkou prípadu, ak bolo toto nepoužívanie primerane odôvodnené.2. Za používanie v zmysle odseku 1 sa bude považovať aj:a) používanie ochrannej známky vo forme, ktorá sa líši v prvkoch, ktoré nemenia rozlišovaciu spôsobilosť ochrannej známky v podobe, v akej bola zapísaná;b) umiestňovanie ochrannej známky na tovary alebo na ich obaly v príslušnom členskom štáte výlučne na účely exportu.3. Za používanie majiteľom sa budú považovať aj prípady, keď sa ochranná známka používa so súhlasom majiteľa alebo ak ju používa osoba, ktorá má právo používať kolektívnu ochrannú známku alebo garančnú známku alebo certifikačnú známku.4. V súvislosti s ochrannou známkou zapísanou pred dňom, kedy nadobudnú platnosť ustanovenia, ktoré musia byť v súlade s touto smernicou:a) ak ustanovenie platné pred týmto dňom obsahovalo sankcie za nepoužívanie ochrannej známky počas určitého neprerušeného obdobia, má sa za to, že príslušné obdobie piatich rokov, podľa odseku 1, začalo plynúť v ten istý deň ako obdobie nepoužívania, ktoré už k tomuto dňu plynulo;b) ak nie je pred týmto dňom účinné žiadne ustanovenie o nepoužívaní, tak obdobie piatich rokov, podľa odseku 1, začne plynúť najskôr od tohto dňa.Článok 11Sankcie za nepoužívanie ochrannej známky pri súdnom alebo správnom konaní1. Ochrannú známku nemožno vyhlásiť za neplatnú z dôvodu existencie skoršej ochrannej známky, ak táto skoršia ochranná známka nespĺňa požiadavky uvedené v článku 10 ods. 1, 2 a 3 respektíve 10 ods. 4.2. Ktorýkoľvek členský štát môže stanoviť, že prihláška ochrannej známky nemôže byť zamietnutá z dôvodu existencie skoršej ochrannej známky, pokiaľ táto skoršia ochranná známka nespĺňa požiadavky uvedené v článku 10 ods. 1, 2 a 3 respektíve 10 ods. 4.3. Bez toho, aby to ovplyvnilo uplatňovanie článku 12, každý členský štát môže stanoviť, že v konaní o porušení nemožno úspešne uplatňovať ochrannú známku, ak je podaný protinávrh na výmaz a ak je dokázané ako výsledok obhajoby, že známka by mohla byť vymazaná podľa článku 12 ods. 1.4. Ak sa skoršia ochranná známka používala len pre časť tovarov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, na účely použitia odsekov 1, 2 a 3 sa bude považovať za zapísanú len pre túto časť tovarov alebo služieb.Článok 12Dôvody na výmaz1. Ochranná známka bude vymazaná, ak nebola počas nepretržitého obdobia piatich rokov skutočne používaná na tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná, s výnimkou prípadu ak bolo toto nepoužívanie primerané odôvodnené. Žiadna osoba však nesmie žiadať, aby majiteľove práva na ochrannú známku boli zrušené, ak v období medzi uplynutím päťročného obdobia a podaním návrhu na výmaz sa začala ochranná známka skutočne používať alebo sa jej používanie obnovilo. Začatie alebo obnovenie používania počas troch mesiacov pred podaním návrhu na výmaz, ktoré začali najskôr po uplynutí nepretržitého päťročného obdobia nepoužívania, sa však nebude brať do úvahy, ak prípravy na toto začatie alebo obnovenie začali až potom, ako sa majiteľ dozvedel, že môže byť podaný návrh na výmaz.2. Ochranná známka môže byť tiež vymazaná, ak po dni, kedy bola zapísaná:a) v dôsledku konania alebo nekonania majiteľa sa táto ochranná známka stala v obchode bežným názvom výrobku alebo služby, pre ktoré bola zapísaná,b) v dôsledku užívania majiteľom alebo s jeho súhlasom pre tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná, by sa mohla zavádzať verejnosť, predovšetkým pokiaľ ide o povahu, kvalitu, alebo zemepisný pôvod týchto tovarov alebo služieb.Článok 13Dôvody na zamietnutie alebo výmaz týkajúce sa len niektorých tovarov alebo služiebAk existujú dôvody na zamietnutie zápisu alebo výmaz ochrannej známky len v súvislosti s niektorými tovarmi alebo službami, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná alebo prihlásená, tak sa zamietnutie alebo výmaz bude vzťahovať len na tieto tovary alebo služby.Článok 14Neplatnosť alebo výmaz ochrannej známky a posterioriAk je pre ochrannú známku spoločenstva uplatnená seniorita skoršej ochrannej známky, ktorej sa majiteľ vzdal, alebo ktorá zanikla, môže byť skoršia ochranná známka vyhlásená za neplatnú alebo vymazanú a posteriori.Článok 15Zvláštne ustanovenia o kolektívnych známkach, garančných známkach a certifikačných známkach1. Bez toho, aby to ovplyvnilo článok 4, členské štáty, ktorých právo umožňuje zápis kolektívnych známok, garančných známok alebo certifikačných známok, môžu ustanoviť, že tieto známky nebudú zapísané alebo budú vymazané alebo vyhlásené za neplatné na základe ďalších dôvodov, okrem dôvodov uvedených v článkoch 3 a 12, ak to funkcia týchto známok vyžaduje.2. Odchýlkou od článku 3 ods. 1 písm. c) môžu členské krajiny stanoviť, že označenia alebo značky, ktoré môžu slúžiť v obchodnom styku na označenie zemepisného pôvodu tovarov alebo služieb, môžu tvoriť kolektívne, garančné alebo certifikačné známky. Takáto známka neoprávňuje jej majiteľa zakázať tretej strane používať tieto označenia alebo značky v obchodnom styku, ak to robí v súlade s pravidlami čestného konania v priemysle alebo obchode, najmä takúto známku nemožno uplatniť voči tretej strane, ktorá je oprávnená používať zemepisný názov.Článok 16Národné ustanovenia, ktoré budú prijaté v súlade s touto smernicou1. Členské štáty uvedú do platnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 28. decembra.1991. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.2. Na návrh Komisie môže Rada kvalifikovanou väčšinou dátum uvedený v odseku 1 odložiť najneskôr do 31.12.1992.3. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.Článok 17AdresátiTáto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 21.12.1988Za RadupredsedaV. Papandreou[1] Ú. v. ES C 351, 31.12.1980, s. 1 a Ú.v. ES 351, 31.12.1985, s. 4.[2] Ú. v. ES C 307, 14.11.1983, s. 66 a Ú.v. ES 309, 5.12.1988.[3] Ú. v. ES C 310, 30.11.1981, s. 22.--------------------------------------------------


title: Smernica Komisie 1999/47/ES z 21. mája 1999, ktorá druhýkrát prispôsobuje technickému pokroku smernicu Rady 94/55/ES o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzhľadom na prepravu nebezpečného tovaru cestnou dopravouText s významom pre EHP.

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31999L0047

Úradný vestník L 169 , 05/07/1999 S. 0001 - 0057

		Smernica Komisie 1999/47/ESz 21. mája 1999,ktorá druhýkrát prispôsobuje technickému pokroku smernicu Rady 94/55/ES o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzhľadom na prepravu nebezpečného tovaru cestnou dopravou(Text s významom pre EHP)KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,so zreteľom na smernicu Rady 94/55/ES z 21. novembra 1994 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzhľadom na prepravu nebezpečného tovaru cestnou dopravou [1], naposledy zmenenú a doplnenú smernicou Komisie 96/86/ES [2], a najmä na jej článok 8,(1) keďže prílohy k smernici 94/55/ES obsahujú text ADR platný od 1. januára 1997, ktorý bol uverejnený vo všetkých jazykoch [3];(2) keďže ADR sa aktualizuje každé dva roky a zmenený text je platný od 1. januára 1999 na prechodné obdobie do 30. júna 1999;(3) keďže podľa článku 8 všetky zmeny a doplnenia potrebné na prispôsobenie oblastí, ktoré sú predmetom tejto smernice, technickému a vedeckému pokroku, a ktoré smerujú k jej zosúladeniu s novými pravidlami, sa musia prijať podľa postupu stanoveného v článku 9;(4) keďže je potrebné prispôsobiť tento sektor novým predpisom ADR a zmeniť prílohy k smernici 94/55/ES;(5) keďže opatrenia uvedené v smernici sú v súlade so stanoviskom výboru uvedeného v článku 9 smernice 94/55/ES;(6) keďže prílohy A a B k Európskej dohode o medzinárodnej cestnej preprave nebezpečných vecí, známej ako ADR, zmenenej a doplnenej, by sa mali pripojiť k smernici 94/55/ES ako prílohy A a B a mali by platiť nielen pre cezhraničnú prepravu, ale aj pre vnútroštátnu prepravu jednotlivých členských štátov,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Prílohy smernice 94/55/ES sa menia takto:1. V prílohe A sa ruší nasledujúci text[4]:"Príloha A obsahuje ustanovenia bodov 2000 až 3999 prílohy A k Európskej dohode o medzinárodnej cestnej preprave nebezpečných vecí (ADR) platnej od 1. januára 1997, pričom sa výraz "zmluvná strana" nahrádza výrazom "členský štát".Poznámka:Len čo bude k dispozícii text z roku 1997, upravujúci kodifikovaný text prílohy A k ADR z roku 1995, uverejní sa čo možno najskôr vo všetkých úradných jazykoch spoločenstva."Príloha A sa mení podľa prílohy A k tejto smernici.2. V prílohe B sa ruší nasledujúci text[5]:"Príloha B obsahuje ustanovenia bodov 10000 až 270000 prílohy B k Európskej dohode o medzinárodnej cestnej preprave nebezpečných vecí (ADR) platnej od 1. januára 1997, pričom sa výraz "zmluvná strana" nahrádza výrazom "členský štát".Poznámka:Len čo bude k dispozícii text z roku 1997, upravujúci kodifikovaný text prílohy B k ADR z roku 1995, uverejní sa čo možno najskôr vo všetkých úradných jazykoch spoločenstva."Príloha B sa mení podľa prílohy B k tejto smernici.Článok 21. Členské štáty do 1. júla 1999 prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Keď členské štáty prijmú takéto opatrenia, zahrnie sa do nich odkaz na túto smernicu, alebo ich takýto odkaz bude sprevádzať pri ich úradnom uverejnení. Členské štáty určia, ako sa takýto odkaz uvedie.2. Členské štáty oznámia Komisii znenie ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré prijmú v oblasti upravenej touto smernicou.Článok 3Táto smernica nadobudne účinnosť na druhý deň po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 4Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 21. mája 1999Za KomisiuNeil Kinnockčlen Komisie[1] Ú. v. ES L 319, 12.12.1994, s. 7.[2] Ú. v. ES L 335, 24.12.1996, s. 43.[3] Ú. v. ES L 275, 28.10.1996, s.1. Ú. v. ES L 251, 17.9.1997, s. 1.[4] Pozri článok 1 smernice Komisie 96/86/ES.[5] Pozri článok 1 smernice Komisie 96/86/ES.--------------------------------------------------PRÍLOHA APozri smernicu Komisie 2003/28/ES (Ú. v. ES L 90, 8.4.2003, s. 45).--------------------------------------------------PRÍLOHA BPozri smernicu Komisie 2003/28/ES (Ú. v. ES L 90, 8.4.2003, s. 45).--------------------------------------------------