title: Smernica 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode)

text:
Avis juridique important

|

32000L0031

Official Journal L 178 , 17/07/2000 P. 0001 - 0016

I(Akty, ktorých uverejnenie je povinné)SMERNICA 2000/31/ES EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADYz 8. júna 2000o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode)EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIEso zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva a najmä na články 47 odst. 2, 55 a 95,so zreteľom na návrh Komisie[1],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru[2],konajúc v súlade s postupom ustanoveným v článku 251 zmluvy[3],keďže;(1) Európska únia sa snaží vytvoriť ešte užšie väzby medzi štátmi a ľuďmi Európy, aby zabezpečila hospodársky a spoločenský pokrok; v súlade s článkom 14 odst. 2 zmluvy predstavuje vnútorný trh priestor bez vnútorných hraníc, v ktorom je zabezpečený voľný pohyb tovaru, služieb a sloboda podnikania (pozn.: právo začať a vykonávať samostatnú zárobkovú činnosť a zriaďovať a prevádzkovať podnikateľské jednotky); rozvoj služieb informačnej spoločnosti v oblasti bez vnútorných hraníc je veľmi dôležitý pre odstránenie bariér, ktoré rozdeľujú európske národy.(2) Rozvoj elektronického obchodu v rámci informačnej spoločnosti ponúka značné príležitosti na zamestnanie v spoločenstve, najmä v malých a stredných podnikoch, a bude stimulovať hospodársky rast a investície európskych spoločností do inovácií a taktiež zlepšenie konkurencieschopnosti európskeho priemyslu za predpokladu, že každý bude mať prístup k internetu.(3) Právo spoločenstva a vlastnosti právneho poriadku spoločenstva sú životne dôležitými prvkami, ktoré umožňujú občanom a prevádzkovateľom v Európe, aby plne využívali možnosti, ktoré poskytuje elektronický obchod, bez ohľadu na hranice; účelom tejto smernice je preto zabezpečiť vysokú úroveň právnej integrácie spoločenstva, s cieľom vytvoriť skutočnú oblasť bez vnútorných hraníc pre služby informačnej spoločnosti.(4) Je dôležité zabezpečiť, aby elektronický obchod mohol v plnej miere využívať výhody vnútorného trhu a aby sa preto dosiahla vysoká úroveň integrácie spoločenstva, ako v prípade smernice Rady 89/552/EHS z 3. októbra 1989 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom a správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania[4].(5) Rozvoju služieb informačnej spoločnosti v rámci spoločenstva bráni celý rad právnych prekážok riadneho fungovania vnútorného trhu, ktoré spôsobujú, že uplatňovanie slobody podnikania a slobody poskytovania služieb je menej atraktívne; tieto prekážky vznikajú kvôli rozdielom vo vnútroštátnych právnych predpisoch a právnej neistote vyplývajúcej z vnútroštátnych pravidiel, ktoré sa uplatňujú na takéto služby; ak nebude existovať koordinácia a nedôjde k úpravám vnútroštátnych právnych predpisov v príslušných oblastiach, tieto prekážky by sa mohli stať opodstatnenými v zmysle judikatúry Súdneho dvora Európskych spoločenstiev; právna neistota existuje ohľadom rozsahu v akom môžu členské štáty kontrolovať služby pochádzajúce z iného členského štátu.(6) V zmysle cieľov spoločenstva, ustanovených v článkoch 43 a 49 zmluvy a v sekundárnom práve spoločenstva, by mali byť tieto prekážky odstránené koordináciou určitých vnútroštátnych zákonov a objasnením určitých právnych pojmov na úrovni spoločenstva v rozsahu potrebnom pre riadne fungovanie vnútorného trhu; pri zaoberaní sa určitými špecifickými vecami, ktoré spôsobujú problémy na vnútornom trhu, je táto smernica plne v súlade s potrebou rešpektovať zásadu subsidiarity, ktorá je ustanovená v článku 5 zmluvy.(7) S cieľom zabezpečiť právnu istotu a dôveru zákazníkov musí táto smernica ustanoviť jasný a všeobecný rámec, ktorý by sa vzťahoval na určité právne aspekty elektronického obchodu na vnútornom trhu.(8) Cieľom tejto smernice je vytvoriť právny rámec na zabezpečenie voľného pohybu služieb informačnej spoločnosti medzi členskými štátmi a nie harmonizovať oblasť trestného práva ako takého.(9) Voľný pohyb služieb informačnej spoločnosti môže v mnohých prípadoch byť zvláštnym odrazom všeobecnejšej zásady práva spoločenstva, konkrétne slobody prejavu, ktorá je zakotvená v článku 10 odst. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ktorý ratifikovali všetky členské štáty; z toho dôvodu smernice, ktoré sa vzťahujú na poskytovanie služieb informačnej spoločnosti, musia zabezpečovať, že táto činnosť sa môže vykonávať slobodne v zmysle uvedeného článku, s výnimkou obmedzení ustanovených v odseku 2 zmieneného článku a článku 46 odst. 1 zmluvy; táto smernica nemá v úmysle ovplyvňovať základné vnútroštátne predpisy a zásady týkajúce sa slobody prejavu.(10) V súlade so zásadou proporcionality sú opatrenia ustanovené v tejto smernici striktne obmedzené na minimum potrebné na dosiahnutie cieľa riadneho fungovania vnútorného trhu; ak je potrebné konanie na úrovni spoločenstva a s cieľom zabezpečiť oblasť, ktorá je skutočne bez vnútorných hraníc, čo sa týka elektronického obchodu, musí táto smernica zabezpečiť vysokú úroveň ochrany cieľov všeobecného záujmu a ochrany zdravia obyvateľstva; podľa článku 152 zmluvy je ochrana zdravia obyvateľstva nevyhnutnou súčasťou ostatných politík spoločenstva.(11) Táto smernica nemá dopad na najmä úroveň ochrany zdravia obyvateľstva a záujmov spotrebiteľov, ktoré sú ustanovené v aktoch spoločenstva; okrem iných smerníc predstavujú smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nepoctivých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách[5] a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES z 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľov vzhľadom na zmluvy na diaľku[6] životne dôležitý prvok ochrany spotrebiteľov v zmluvných veciach; tieto smernice sa taktiež uplatňujú v celom rozsahu na služby informačnej spoločnosti; tie isté právne predpisy spoločenstva, ktoré sú v plnom rozsahu uplatniteľné na služby informačnej spoločnosti, patria aj smernica Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 týkajúca sa klamlivej a porovnávajúcej reklamy[7]; smernica Rady 87/102/EHS z 22. decembra 1986 pre aproximáciu zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa spotrebiteľského úveru[8], smernica Rady 93/22/EHS z 10.mája 1993 o investičných službách v oblasti cenných papierov[9], smernica Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o zájazdovom cestovaní, prázdninových programoch a turistických zájazdoch[10], smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/6/ES zo 16. februára 1998 o spotrebiteľskej výrobe pri uvádzaní cien výrobkov ponúkaných spotrebiteľom[11], smernica Rady 92/59/EHS z 29. júna 1992 o všeobecnej bezpečnosti výrobkov[12], smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/47/ES z 26. októbra 1994 o ochrane kupujúcich v súvislosti s určitými aspektami zmlúv týkajúcich sa kúpy práva na používanie nehnuteľného majetku na určitý čas v roku[13], smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/27/ES z 19. mája 1998 o súdnych nariadeniach na ochranu záujmov spotrebiteľov[14], smernica Rady 85/374/EHS z 25. júla 1985 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa zodpovednosti za chybné výrobky[15], smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebiteľského tovaru a s ním súvisiacich záruk[16], budúca smernica Európskeho parlamentu a Rady týkajúca sa distančného marketingu spotrebiteľských finančných služieb a smernica Rady 92/28/EHS z 31. marca 1992 o reklame na zdravotnícke výrobky[17]; táto smernica by nemala mať dopad na smernicu Európskeho parlamentu a Rady 98/43/ES zo 6. júla 1998 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré sa týkajú reklamy a sponzorovania tabakových výrobkov[18], ktorá bola prijatá v rámci vnútorného trhu, alebo na smernice o ochrane zdravia obyvateľstva; táto smernica dopĺňa požiadavky na informácie ustanovené vo vyššie uvedených smerniciach a najmä v smernici 97/7/ES.(12) Z rozsahu tejto smernice je potrebné vylúčiť určité činnosti z dôvodu, že podľa zmluvy alebo existujúcich sekundárnych právnych predpisov nemôže byť v tejto oblasti v tomto štádiu zaručená sloboda poskytovania služieb; vylúčeniu týchto činnosti nebránia žiadne nástroje, ktoré by sa mohli ukázať byť nevyhnutné pre riadne fungovanie vnútorného trhu; z rozsahu tejto smernice sa musia vylúčiť dane, najmä daň z pridanej hodnoty, ktorá je zavedená na veľký počet služieb, na ktoré sa vzťahuje táto smernica.(13) Táto smernica nemá za cieľ ustanoviť pravidlá o finančných povinnostiach, ani si neprivlastňuje vypracovanie nástrojov spoločenstva týkajúcich sa finančných aspektov elektronického obchodu.(14) Ochranu jednotlivcov v súvislosti so spracovaním osobných údajov upravuje výlučne smernica Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane jednotlivcov v súvislosti so spracovaním osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov[19] a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/66/ES z 15. decembra 1997 týkajúca sa spracovania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore telekomunikácií[20], ktoré sú v plnom rozsahu uplatniteľné aj na služby informačnej spoločnosti; tieto smernice už ustanovili právny rámec spoločenstva v oblasti osobných údajov a preto nie je potrebné sa v tejto smernici touto problematikou zaoberať s cieľom zabezpečiť hladké fungovanie vnútorného trhu, najmä voľného pohybu osobných údajov medzi členskými štátmi; vykonávanie a uplatňovanie tejto smernice by mali byť plne v súlade so zásadami súvisiacimi s ochranou osobných údajov, najmä čo sa týka nevyžiadanej komerčnej komunikácie a zodpovednosti sprostredkovateľov; táto smernica nemôže brániť anonymnému používaniu otvorených sietí, ako napríklad internetu.(15) Zachovanie dôvernosti komunikácie (poskytnutých informácií) zaručuje článok 5 smernice 97/66/ES; v súlade s touto smernicou musia členské štáty zakázať všetky druhy odpočúvania alebo dohľadu nad takouto komunikáciou inými, ako sú odosielatelia alebo príjemcovia, s výnimkou prípadov, keď je to povolené podľa zákona.(16) Vylúčenie hráčskych aktivít z rozsahu uplatňovania tejto smernice sa vzťahuje len na hazardné hry, lotérie a stávkové transakcie, ktoré zahŕňajú sazky a stávky v peňažnej hodnote; nevzťahuje sa to na propagačné súťaže alebo hry, ktorých cieľom je podporovať predaj tovaru alebo služieb a pri ktorých úhrady, ak vzniknú, slúžia len na získanie propagovaného tovaru alebo služieb.(17) Definícia služieb informačnej spoločnosti už existuje v práve spoločenstva v smernici Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorá ustanovuje postup pre poskytovanie informácií v oblasti technických noriem a predpisov a o pravidlách pre služby informačnej spoločnosti[21] a v smernici Európskeho parlamentu a Rady 98/84/ES z 20. novembra 1998 o právnej ochrane služieb na základe alebo pozostávajúcich z podmieneného prístupu[22]; táto definícia sa vzťahuje na každú službu, ktorá sa bežne poskytuje za odmenu na diaľku prostredníctvom elektronického zariadenia na spracovanie (vrátane digitálnej kompresie) a záznam údajov a na individuálnu žiadosť príjemcu služby; na služby, ktoré sú uvedené v smernom zozname prílohy V smernice 98/34/ES a ktoré nezahŕňajú spracovanie a záznam údajov, sa táto definícia nevzťahuje.(18) Služby informačnej spoločnosti zahŕňajú celú škálu ekonomických činností, ku ktorým dochádza on-line; tieto služby môžu pozostávať najmä z predaja tovaru on-line; nepatria sem činnosti ako je dodávka tovaru alebo poskytovanie služieb off-line; služby informačnej spoločnosti nie sú výlučne obmedzené na služby, ktoré vedú k vzniku zmluvného vzťahu on-line, ale sa rozširujú aj na služby, ktoré nie sú platené ich príjemcami, pokiaľ predstavujú ekonomickú činnosť, ako sú napríklad služby poskytujúce on-line informácie alebo komerčnú komunikáciu alebo tie, ktoré poskytujú nástroje umožňujúce vyhľadávanie, prístup a získavanie údajov; služby informačnej spoločnosti taktiež zahŕňajú služby pozostávajúce z prenosu informácií prostredníctvom komunikačnej siete, v poskytovaní prístupu do komunikačnej siete alebo v ukladaní informácií poskytnutých príjemcom služby na hosťovskom počítači; televízne vysielanie v zmysle smernice EHS/89/552 a rozhlasové vysielanie nie sú službami informačnej spoločnosti, pretože nie sú poskytované na žiadosť jednotlivca; naproti tomu služby, ktoré sú prenášané z bodu do bodu, ako napríklad video na požiadanie alebo poskytovanie komerčnej komunikácie prostredníctvom elektronickej pošty sú službami informačnej spoločnosti; použitie elektronickej pošty alebo rovnocennej individuálnej komunikácie, napríklad fyzickými osobami, ktoré konajú mimo svojho obchodu, podnikania alebo povolania, vrátane ich využitia na uzatváranie zmlúv medzi takýmito osobami, nie je službou informačnej spoločnosti; zmluvný vzťah medzi zamestnancom a zamestnávateľom nie je službou informačnej spoločnosti; činnosti, ktoré kvôli svojej povahe nemôžu byť vykonávané na diaľku a elektronicky, ako napríklad zákonný audit účtov spoločnosti alebo lekárske poradenstvo, ktoré si vyžaduje fyzické vyšetrenie pacienta, nie sú službami informačnej spoločnosti.(19) Miesto, kde má poskytovateľ služby sídlo, by malo byť určené v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej pojem sídlo zahŕňa skutočné sústavne vykonávanie ekonomickej činnosti prostredníctvom stálej prevádzky na neurčitú dobu; táto požiadavka je taktiež splnená, ak je spoločnosť založená na dobu určitú; miestom prevádzky spoločnosti poskytujúcej služby prostredníctvom webstránky na internete, nie je miesto, kde sa nachádza technológia podporujúca webstránku alebo miesto, na ktorom je webstránka prístupná, ale miesto, kde spoločnosť vykonáva svoju obchodnú činnosť; v prípadoch, kedy má poskytovateľ niekoľko miest prevádzok, je dôležité určiť, z ktorého miesta prevádzky sa príslušná služba poskytuje; v prípade, keď je ťažké určiť, z ktorého z niekoľkých miest prevádzok sa daná služba poskytuje, je to miesto, kde má poskytovateľ centrum činností súvisiacich s touto konkrétnou službou.(20) Definícia "príjemca služby" sa vzťahuje na všetky druhy využívania služieb informačnej spoločnosti, ako osobami, ktoré poskytujú informácie na otvorených sieťach, ako je napríklad internet, alebo osobami, ktoré hľadajú informácie na internete zo súkromných alebo pracovných dôvodov.(21) Rozsah koordinovaného poľa je bez dopadu na budúcu harmonizáciu spoločenstva týkajúcu sa služieb informačnej spoločnosti a na budúce právne predpisy, ktoré sa prijmú na vnútroštátnej úrovni v súlade s právom spoločenstva; koordinovaná oblasť zahŕňa len požiadavky týkajúce sa on-line činností, ako sú on-line informácie, on-line reklama, on-line nakupovanie, on-line uzatváranie zmlúv a netýka sa právnych požiadaviek členských štátov, ktoré sa týkajú priamo tovaru, ako sú bezpečnostné normy, povinnosti označovať tovar alebo zodpovednosti za tovar, alebo požiadaviek členských štátov týkajúcich sa dodávky alebo prepravy tovaru, vrátane distribúcie zdravotníckych výrobkov; koordinovaná oblasť nezahŕňa uplatňovanie práv verejných orgánov na prednostné získanie určitého tovaru, ako napríklad umeleckých diel.(22) Dohľad nad službami informačnej spoločnosti by sa mal vykonávať u zdroja tejto činnosti, s cieľom zabezpečiť efektívnu ochranu cieľov verejného záujmu; za týmto účelom je potrebné zabezpečiť, aby príslušný orgán poskytoval takúto ochranu nie len pre občanov svojej krajiny, ale pre všetkých občanov spoločenstva; s cieľom zlepšiť vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi je nevyhnutné jasne stanoviť zodpovednosť na strane členského štátu, kde služba vzniká; okrem toho, za účelom efektívneho zabezpečenia slobody poskytovania služieb a právnej istoty pre dodávateľov a príjemcov služieb, takéto služby informačnej spoločnosti by mali v zásade podliehať zákonom toho členského štátu, v ktorom má poskytovateľ služby sídlo.(23) Táto smernica nemá za cieľ ustanovovať dodatočné pravidlá medzinárodného práva súkromného týkajúceho sa kolízie zákonov, ani sa nezaoberá právomocou súdov; ustanovenia o uplatniteľnom práve navrhnuté podľa pravidiel medzinárodného práva súkromného nesmú obmedzovať slobodu poskytovania služieb informačnej spoločnosti, ktorá je ustanovená v tejto smernici.(24) V súvislosti s touto smernicou, bez ohľadu na pravidlo o kontrole pri zdroji služieb informačnej spoločnosti, je podľa podmienok ustanovených v tejto smernici povolené, aby členské štáty prijali opatrenia na obmedzenie voľného pohybu služieb informačnej spoločnosti.(25) Národné súdy, vrátane civilných súdov, ktoré prerokovávajú spory súkromného práva, môžu prijať opatrenia, ktoré umožnia obmedzenie slobody poskytovania služieb informačnej spoločnosti v súlade s podmienkami ustanovenými v tejto smernici.(26) Členské štáty môžu v súlade s podmienkami ustanovenými v tejto smernici uplatňovať svoje vnútroštátne pravidlá trestného práva a trestného konania s cieľom prijať všetky vyšetrovacie a ďalšie opatrenia potrebné na odhalenie a trestné stíhanie trestných činov, bez toho, aby bolo potrebné oznamovať takéto opatrenia Komisii.(27) Táto smernica spolu s budúcou smernicou Európskeho parlamentu a Rady, ktorá sa bude týkať distančného marketingu spotrebiteľských finančných služieb, prispieva k vytvoreniu právneho rámca pre poskytovanie finančných služieb on-line; táto smernica si neprivlastňuje prednostné právo na budúce podnety v oblasti finančných služieb, najmä čo sa týka harmonizácie pravidiel správania sa v tejto oblasti; možnosť ustanovená v tejto smernici, aby členské štáty mohli za určitých okolností obmedziť slobodu poskytovania služieb informačnej spoločnosti s cieľom chrániť spotrebiteľa, sa taktiež vzťahuje na opatrenia v oblasti finančných služieb, najmä na opatrenia zamerané na ochranu investorov.(28) Povinnosť členských štátov nepodmieňovať prístup k činnosti poskytovateľa služieb informačnej spoločnosti predchádzajúcim oprávnením sa netýka poštových služieb, na ktoré sa vzťahuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšení kvality služieb[23] pozostávajúcich z fyzického doručovania správ vytlačených z elektronickej pošty a nemá vplyv na dobrovoľné akreditačné systémy, najmä pre poskytovateľov služieb overovania elektronických podpisov.(29) Komerčná komunikácia je nevyhnutná pre financovanie služieb informačnej spoločnosti a pre rozvoj veľkého množstva nových bezplatných služieb; v záujme ochrany spotrebiteľov a poctivého obchodovania musí komerčná komunikácia, vrátane zliav, propagačných ponúk a propagačných súťaží alebo hier, spĺňať celý rad požiadaviek na transparentnosť; tieto požiadavky nemajú dopad na smernicu 97/7/ES; táto smernica by nemala ovplyvniť existujúce smernice o komerčnej komunikácii, najmä smernicu 98/43/ES.(30) Zasielanie nevyžiadaných komerčných oznámení elektronickou poštou by mohlo byť pre spotrebiteľov a poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti nežiadúce a môže narušiť hladké fungovanie interaktívnych sietí; táto smernica sa nezaoberá otázkou súhlasu príjemcu určitých foriem nevyžiadaných komerčných informácií, ale zaoberali sa ňou už najmä smernice 97/7/ES a 97/66/ES; v členských štátoch, ktoré povoľujú zasielanie nevyžiadaných komerčných oznámení elektronickou poštou, by sa malo podporovať a uľahčovať zavádzanie vhodných podnetov prenikania tohto odvetvia na trh; okrem toho je nevyhnutné, aby boli nevyžiadané komerčné oznámenia v každom prípade jasne identifikovateľné ako také, aby bolo možné zlepšiť transparentnosť a uľahčiť fungovanie podnetov v tomto odvetví; nevyžiadané komerčné informácie elektronickou poštou by nemali príjemcovi spôsobovať dodatočné náklady za komunikáciu.(31) Členské štáty, ktoré povolia zasielanie nevyžiadaných komerčných informácií elektronickou poštou bez predchádzajúceho súhlasu príjemcu prostredníctvom poskytovateľov služieb, ktorí majú sídlo na ich území, musia zabezpečiť, aby poskytovatelia služieb pravidelne kontrolovali a rešpektovali registre "opt-out", v ktorých sa môžu zaregistrovať fyzické osoby, ktoré si neželajú dostávať takéto obchodné oznámenia.(32) S cieľom odstrániť bariéry rozvoja cezhraničných služieb v rámci spoločenstva, ktoré by členovia regulovaných profesií mohli ponúkať na internete, je potrebné, aby bolo na úrovni spoločenstva zabezpečené dodržiavanie predpisov týkajúcich sa určitej profesie zameraných najmä na ochranu spotrebiteľov alebo zdravie obyvateľstva; spravovacie poriadky na úrovni spoločenstva by boli najlepším prostriedkom na určenie pravidiel profesionálnej etiky uplatniteľnej na komerčnú komunikáciu; malo by sa podporovať vypracovávanie alebo, kde je to vhodné, úprava takýchto pravidiel bez toho, aby bola dotknutá autonómia profesijných inštitúcií a zdužení.(33) Táto smernica dopĺňa právo spoločenstva a vnútroštátne právo týkajúce sa regulovaných profesií, ktoré udržiavajú ucelený súbor pravidiel uplatniteľných v tejto oblasti.(34) Každý členský štát má zmeniť alebo doplniť svoje právne predpisy obsahujúce požiadavky a najmä požiadavky čo sa týka formy, ktoré by pravdepodobne mohli obmedzovať využívanie zmlúv v elektronickej podobe; preskúmanie právnych predpisov, ktorá si vyžaduje takúto úpravu, by malo byť systematické a malo by sa vzťahovať na všetky potrebné štádiá a akty zmluvného procesu, vrátane zaregistrovania zmluvy; výsledkom takejto zmeny a doplnenia by malo byť to, aby boli elektronicky uzatvorené zmluvy aj funkčné; právnym účinkom elektronických podpisov sa zaoberá smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/93/ES z 13. decembra 1999 o rámci spoločenstva pre elektronické podpisy[24]; potvrdenie prijatia poskytovateľom služby môže mať podobu poskytnutia on-line služby, ktorá bola zaplatená.(35) Táto smernica nemá vplyv na možnosť členských štátov ponechať alebo ustanoviť všeobecné alebo špecifické právne požiadavky pre zmluvy, ktoré môžu byť plnené elektronicky, najmä požiadaviek týkajúcich sa bezpečných elektronických podpisov.(36) Členské štáty môžu ponechať obmedzenia týkajúce sa používania elektronických zmlúv pokiaľ ide o zmluvy, ktoré si podľa práva vyžadujú zaangažovanosť súdov, verejných orgánov alebo profesií výkonu verejných právomocí; táto možnosť sa taktiež vzťahuje na zmluvy, ktoré si vyžadujú zaangažovanosť súdov, verejných orgánov alebo profesií výkonu verejných právomocí, aby boli účinné čo sa týka tretích strán, ako aj zmlúv, ktoré si vyžadujú osvedčenie alebo potvrdenie notárom.(37) Povinnosť členských štátov odstrániť prekážky používania elektronických zmlúv sa týka len prekážok vyplývajúcich z právnych požiadaviek a nie praktických prekážok vyplývajúcich z nemožnosti využívať v určitých prípadoch elektronické prostriedky.(38) Povinnosť členských štátov odstrániť prekážky používania elektronických zmlúv sa má vykonať v súlade s právnymi požiadavkami pre zmluvy, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva.(39) Výnimky z ustanovení týkajúcich sa zmlúv uzatvorených výlučne elektronickou poštou alebo prostredníctvom rovnocennej individuálnej komunikácie ustanovenej v tejto smernici ohľadne informácií, ktoré sa majú poskytovať a ohľadom zadávania objednávok, by nemalo mať za následok umožnenie obchádzania týchto ustanovení poskytovateľmi služieb informačnej spoločnosti.(40) Ako existujúce, tak aj vznikajúce rozdiely právnych predpisov členských štátov a judikatúry týkajúcej sa zodpovednosti poskytovateľov služieb, ktorí pôsobia ako sprostredkovatelia, bránia hladkému fungovaniu vnútorného trhu, najmä tým, že narušujú rozvoj cezhraničných služieb a spôsobujú narušenie hospodárskej súťaže; poskytovatelia služieb majú povinnosť konať tak, aby za určitých okolností predchádzali vzniku alebo ukončili nezákonné činnosti; táto smernica by mala vytvoriť vhodný základ pre rozvoj rýchleho a spoľahlivého postupu pre odstránenie a znemožnenie prístupu k nezákonným informáciám; takýto mechanizmus by mal byť vyvinutý na základe dobrovoľných dohôd medzi príslušnými zmluvnými stranami a členské štáty by ho mali podporovať; je v záujme zúčastnených strán, aby v procese poskytovania služieb informačnej spoločnosti prijali a dodržiavali takéto postupy; ustanovenia tejto smernice týkajúce sa zodpovednosti by nemali brániť rozvoju a efektívnej prevádzke, rôznymi zainteresovanými stranami, technických systémov ochrany a identifikácie a technického dohľadu nad nástrojmi, ktoré umožňuje digitálna technológia v rámci obmedzení ustanovených v smerniciach 95/46/ES a 97/66/ES.(41) Táto smernica nastoľuje rovnováhu medzi rôznymi záujmami, ktoré sú v stávke, a ustanovuje zásady, na ktorých môžu spočívať dohody a normy tohto odvetvia.(42) Výnimky zo zodpovednosti ustanovené v tejto smernici sa vzťahujú len na prípady, kde činnosť poskytovateľa služieb informačnej spoločnosti je obmedzená na technický proces prevádzky a poskytovania prístupu ku komunikačnej sieti, prostredníctvom ktorej sa prenášajú alebo dočasne uchovávajú informácie sprístupnené tretím stranám s jediným účelom, zabezpečiť, aby bol prenos efektívnejší, táto činnosť má výlučne technickú, automatickú a pasívnu povahu, ktorá znamená, že poskytovateľ služieb informačnej spoločnosti nemá ani nepozná, ani nemá kontrolu nad informáciami, ktoré sú prenášané alebo uchovávané.(43) Poskytovateľ služieb môže využiť výnimky pre "púhy kanál" alebo pre "zaznamenávanie informácií v pamäti", ak nie je žiadnym spôsobom zainteresovaný na prenose informácií; to si okrem iného vyžaduje, aby nemodifikoval informácie, ktoré prenáša; táto požiadavka sa nevzťahuje na manipuláciu technickej povahy, ku ktorej dochádza počas prenosu, pretože sa tým nemení integrita prenášaných informácií.(44) Poskytovateľ služieb, ktorý úmyselne spolupracuje s jedným z príjemcov svojich služieb, s cieľom vykonávať nezákonnú činnosť, koná nad rámec svojich činností "púheho kanála" alebo "zaznamenávania informácií v pamäti" a preto nemôže využiť výhody v podobe výnimiek ustanovených pre tieto činnosti.(45) Obmedzenia zodpovednosti sprostredkovateľov - poskytovateľov služieb, ktoré sú ustanovené v tejto smernici, nemajú vplyv na možnosť vydávať príkazy rôznych druhov; takéto príkazy môžu mať najmä podobu nariadení súdov alebo správnych orgánov, ktoré požadujú ukončenie alebo predchádzanie akémukoľvek porušeniu, vrátane odstránenia nezákonných informácií alebo znemožnenia prístupu k nim.(46) Ak chce poskytovateľ služby informačnej služby, ktorá pozostáva z uchovávania informácií, využiť výhody vyplývajúce z obmedzenia zodpovednosti, musí po skutočnom dozvedení sa o nezákonných činnostiach alebo po ich uvedomení si rýchlo konať, aby príslušné informácie odstránil alebo znemožnil prístup k nim; odstránenie alebo znemožnenie prístupu sa musí urobiť pri súčasnom dodržaní zásady slobody prejavu alebo postupov ustanovených za týmto účelom na národnej úrovni; táto smernica nemá vplyv na možnosť členských štátov ustanoviť špecifické požiadavky, ktoré musia byť splnené ešte pred odstránením informácií alebo pred znemožnením prístupu k nim.(47) Členské štáty nemôžu uložiť povinnosť monitorovať poskytovateľov služieb len v súvislosti s povinnosťou všeobecnej povahy; to sa netýka povinností monitorovať v špecifickom prípade a najmä to nemá vplyv na nariadenia vnútroštátnych orgánov v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi.(48) Táto smernica nemá žiadny vplyv na možnosť členských štátov požadovať od poskytovateľov služieb, ktorí ukladajú informácie poskytnuté príjemcami ich služieb na hostiteľských počítačoch, aby uplatňovali povinnosti týkajúce sa starostlivosti, ktorú je možné od nich odôvodnene očakávať a ktoré sú špecifikované vnútroštátnym právom, s cieľom odhaľovať a predchádzať určitým druhom nezákonných činností.(49) členské štáty a Komisia sú nabádané, aby vypracovali spravovacie poriadky; to nemôže mať negatívny vplyv na dobrovoľnú povahu takýchto spravovacích poriadkov a možnosť pre zainteresované strany, aby sa slobodne rozhodli, či budú takéto spravovacie poriadky dodržiavať.(50) Je dôležité, aby navrhovaná smernica o harmonizácii určitých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti a táto smernica nadobudli účinnosť približne v rovnakom časovom merítku s cieľom vytvoriť jasný rámec pravidiel týkajúcich sa otázky zodpovednosti sprostredkovateľov za porušenie autorských práv a s nimi súvisiacich práv na úrovni spoločenstva.(51) Každý členský štát by mal byť povinný v prípade potreby zmeniť a doplniť právne predpisy, ktoré by mohli brániť využívaniu právneho rámca pre mimosúdne urovnanie sporov prostredníctvom elektronických kanálov; výsledkom takejto zmeny alebo doplnenia musí byť skutočné a efektívne fungovanie takýchto právnych rámcov, aké je možné podľa zákona a v praxi, dokonca aj cez hranice štátov.(52) Efektívne uplatňovanie slobôd vnútorného trhu si vyžaduje, aby mali obete zaručený prístup k prostriedkom na urovnávanie sporov; škoda, ktorá by mohla vzniknúť v súvislosti so službami informačnej spoločnosti, je charakteristická ako svojou rýchlosťou, tak svojim geografickým rozsahom; vzhľadom na túto špecifickú povahu a potrebu zabezpečiť, aby vnútroštátne orgány neohrozovali vzájomnú dôveru, ktorú by mali mať navzájom voči sebe, táto smernica vyžaduje od členských štátov, aby zabezpečili, aby boli k dispozícii vhodné súdne konania; členské štáty by mali preskúmať potrebu poskytovať prístup k súdnym konaniam prostredníctvom vhodných elektronických prostriedkov.(53) Smernica 98/27/ES, ktorá je uplatniteľná na služby informačnej spoločnosti, poskytuje mechanizmus vzťahujúci sa na konania o súdny príkaz zameraný na ochranu kolektívnych záujmov spotrebiteľov; tento mechanizmus prispeje k voľnému pohybu služieb informačnej spoločnosti zabezpečením vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov.(54) Sankcie ustanovené v tejto smernici platia bez dopadu na všetky ostatné sankcie alebo opravné prostriedky ustanovené podľa vnútroštátneho práva; členské štáty nie sú povinné stanoviť trestné sankcie za porušenie vnútroštátnych ustanovení prijatých podľa tejto smernice.(55) Táto smernica nemá vplyv na právo uplatniteľné na zmluvné záväzky týkajúce sa spotrebiteľských zmlúv; preto táto smernica nemôže mať za následok zbavenie spotrebiteľa ochrany, ktorú mu poskytujú záväzné predpisy právneho systému členského štátu, v ktorom má obvyklé bydlisko, ktoré sa týkajú zmluvných záväzkov.(56) Čo sa týka výnimky obsiahnutej v tejto smernici ohľadom zmluvných záväzkov, ktoré sa týkajú zmlúv uzatvorených spotrebiteľmi, tieto záväzky by mali byť vykladané tak, ako keby obsahovali informácie o hlavných prvkoch obsahu zmluvy, vrátane práv spotrebiteľa, ktoré majú rozhodujúci vplyv na rozhodovanie ohľadom uzatvorenia zmluvy.(57) Súdny dvor zhodne rozhodol o tom, že členský štát si ponecháva právo, prijať opatrenia proti poskytovateľovi služieb, ktorý má sídlo v inom členskom štáte, ale smeruje väčšinu svojej činnosti na územie prvého členského štátu, ak voľba miesta podnikania bola urobená s cieľom obchádzať právne predpisy, ktoré by sa uplatňovali na poskytovateľa, ak by mal sídlo podnikania na území prvého členského štátu.(58) Táto smernica sa nevzťahuje na služby poskytované poskytovateľmi služieb, ktorí majú sídlo v tretej krajine; vzhľadom na globálne rozmery elektronického obchodu by však bolo vhodné zabezpečiť, aby pravidlá spoločenstva boli v súlade s medzinárodnými pravidlami; táto smernica nemá dopad na výsledky diskusií v rámci medzinárodných organizácií (okrem iných WTO, OECD, Uncitral) o právnych otázkach.(59) Napriek globálnej povahe elektronickej komunikácie je nevyhnutná koordinácia vnútroštátnych regulačných opatrení na úrovni Európskej únie, s cieľom vyvarovať sa rozdeleniu vnútorného trhu a ustanovenia vhodného európskeho regulačného rámca; takáto koordinácia by mala taktiež prispieť k vytvoreniu spoločnej a silnejšej rokovacej pozícii na medzinárodných fórach.(60) S cieľom umožniť ničím nerušený rozvoj elektronického obchodu, musí byť právny rámec jasný a jednoduchý, predvídateľný a v súlade s pravidlami uplatniteľnými na medzinárodnej úrovni, aby nemal nepriaznivý vplyv na konkurencieschopnosť európskeho priemyslu, alebo aby nebránil inovácii v tomto sektore.(61) Ak má trh skutočne fungovať elektronickým spôsobom v kontexte globalizácie, musia sa Európska únia a hlavné neeurópske oblasti navzájom poradiť, aby ich zákony a postupy boli navzájom zosúladené.(62) V oblasti elektronického obchodu by sa mala posilniť spolupráca s tretími krajinami, najmä so žiadateľskými krajinami o vstup do EÚ, rozvojovými krajinami a ostatnými obchodnými partnermi Európskej únie.(63) Prijatie tejto smernice nebude brániť členským štátom v tom, aby zohľadnili rôzne sociálne, spoločenské a kultúrne aspekty, ktoré sú späté s príchodom informačnej spoločnosti; najmä by nemala brániť opatreniam, ktoré by mohli členské štáty prijať v súlade s právom spoločenstva, na dosiahnutie sociálnych, kultúrnych a demokratických cieľov, berúc do úvahy ich jazykovú rozmanitosť, národné a regionálne špecifiká, ako aj ich kultúrne dedičstvo a na zabezpečenie a udržanie verejného prístupu k čo najväčšej možnej škále služieb informačnej spoločnosti; v každom prípade, má rozvoj informačnej spoločnosti zabezpečiť, aby občania spoločenstva mohli mať prístup ku kultúrnemu európskemu dedičstvu poskytovanému v elektronickom prostredí.(64) Elektronická komunikácia ponúka členským štátom vynikajúci prostriedok na poskytovanie verejnoprávnych služieb v kultúrnej, vzdelávacej a jazykovej oblasti.(65) Rada vo svojej rezolúcii z 19. januára 1999 o spotrebiteľskej dimenzii informačnej spoločnosti[25] zdôrazňuje, že ochrana spotrebiteľov v tejto oblasti si zasluhuje zvláštnu pozornosť; Komisia preskúma v akom rozsahu existujúce pravidlá na ochranu spotrebiteľa neposkytujú dostatočnú ochranu v kontexte informačnej spoločnosti a zistí, kde je to potrebné, nedostatky týchto právnych predpisov a tých otázok, ktoré by si mohli vyžiadať ďalšie dodatočné opatrenia; v prípade potreby by Komisia mala urobiť dodatočné zvláštne návrhy na vyriešenie tých nedostatkov, ktoré by boli zistené,PRIJALI TÚTO SMERNICU:KAPITOLA IVŠEOBECNÉ USTANOVENIAČlánok 1Cieľ a rozsah1. Táto smernica sa snaží prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu zabezpečením voľného pohybu služieb informačnej spoločnosti medzi členskými štátmi.2. Táto smernica harmonizuje, v rozsahu potrebnom na dosiahnutie cieľa uvedeného v odseku 1, určité vnútroštátne ustanovenia o službách informačnej spoločnosti týkajúce sa vnútorného trhu, sídla poskytovateľov služieb, komerčných oznámení, elektronických zmlúv, zodpovednosti sprostredkovateľov, spravovacích poriadkov, mimosúdneho riešenia sporov a spolupráce medzi členskými štátmi.3. Táto smernica dopĺňa právo spoločenstva uplatniteľné na služby informačnej spoločnosti bez toho, aby bola dotknutá najmä úroveň ochrany zdravia obyvateľstva a záujmov spotrebiteľa, ktoré sú ustanovené v aktoch spoločenstva a vo vnútroštátnych právnych predpisoch, ktorá ich vykonáva, pokiaľ to neobmedzuje slobodu poskytovania služieb informačnej spoločnosti.4. Táto smernica neustanovuje dodatočné pravidlá medzinárodného práva súkromného, ani sa nezaoberá súdnou právomocou.5. Dohovor sa nevzťahuje na:(a) daňovú oblasť;(b) otázky týkajúce sa služieb informačnej spoločnosti, na ktoré sa vzťahujú smernice 95/46/ES a 97/66/ES;(c) otázky týkajúce sa dohôd alebo praxe, ktorú upravuje právo proti obmedzovaniu hospodárskej súťaže;(d) nasledujúce činnosti služieb informačnej spoločnosti:- činnosť notárov alebo rovnocenných profesií v takom rozsahu, v akom zahŕňajú priamu a špecifickú súvislosť s vykonávaním verejných právomocí,- zastupovanie klienta a obhajoba jeho záujmov pred súdmi,- hráčske činnosti, ktoré zahŕňajú stávky v peňažnej hodnote pri hazardných hrách, vrátane lotérií a sazkových transakcií.6. Táto smernica nemá vplyv na opatrenia prijaté na úrovni spoločenstva alebo na národnej úrovni, v súvislosti s právom spoločenstva, s cieľom podporovať kultúrnu a jazykovú rozmanitosť a zabezpečiť ochranu plurality.Článok 2DefinícieNa účely tejto smernice majú nasledujúce výrazy uvedený význam:(a) "služby informačnej spoločnosti": služby v zmysle článku 1 odst. 2 smernice 98/34/ES, naposledy zmenenej a doplnenej smernicou 98/48/ES;(b) "poskytovateľ služieb": každá fyzická alebo právnická osoba, ktorá poskytuje služby informačnej spoločnosti;(c) "zriadený poskytovateľ služieb": poskytovateľ služieb, ktorý efektívne vykonáva ekonomickú činnosť a používa stále miesto podnikania počas neurčitej doby. Prítomnosť a používanie technických prostriedkov a technológií potrebných na poskytovanie služby samo o sebe nepredstavuje sídlo podnikateľa;(d) "príjemca služby": právnická alebo fyzická osoba, ktorá na účely svojej odbornej činnosti alebo inak využíva službu informačnej spoločnosti, najmä za účelom vyhľadávania alebo sprístupňovania informácií;(e) "spotrebiteľ": každá fyzická osoba, ktorá koná za účelom, ktorý mimo rámca jej obchodu, podnikania alebo profesie;(f) "komerčná komunikácia": každá forma komunikácie určená priamo alebo nepriamo na propagáciu tovaru, služieb alebo imidžu spoločnosti, organizácie alebo osoby, ktorá vykonáva komerčnú, priemyselnú alebo umeleckú činnosť alebo vykonáva regulované povolanie. Nasledujúce formy samy o sebe nepredstavujú komerčnú komunikáciu:- informácie umožňujúce priamy prístup k činnosti spoločnosti, organizácie alebo osobe, najmä názov domény alebo adresa elektronickej pošty,- oznámenia týkajúce sa tovaru, služieb alebo imidžu spoločnosti, organizácie alebo osoby zostavené nezávisle, najmä ak nie sú za finančnú úhradu;(g) "regulovaná profesia": každá profesia buď v zmysle článku 1 písm. d) smernice Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho odborného vzdelávania po skončení odborného vzdelávania a prípravy v trvaní minimálne troch rokov[26] alebo článku 1 písm. f) smernice Rady 92/51/EHS z 18. júna 1992 o druhom všeobecnom systéme uznávania odborného vzdelávania a prípravy, ktorý dopĺňa smernicu 89/48/EHS[27];(h) "koordinovaná oblasť": požiadavky ustanovené v právnych systémoch členských štátov uplatniteľné na poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti alebo na služby informačnej spoločnosti, bez ohľadu na to, či sú všeobecnej povahy alebo či sú pre ne špeciálne navrhnuté.(i) Koordinovaná oblasť sa týka požiadaviek, ktoré musí poskytovateľ služieb spĺňať pokiaľ ide o:- začatie činnosti súvisiacej so službou informačnej spoločnosti, ako napríklad požiadavky týkajúce sa kvalifikácie, udeľovania oprávnení alebo oznamovania,- vykonávanie činnosti služby informačnej spoločnosti, ako napríklad požiadavky týkajúce sa správania sa poskytovateľa služieb, požiadavky týkajúce sa kvality alebo obsahu služby, vrátane tých, ktoré sa uplatňujú na reklamu a zmluvy alebo požiadavky týkajúce sa zodpovednosti poskytovateľa služieb;(ii) Koordinovaná oblasť sa nevzťahuje na požiadavky ako napríklad:- požiadavky, ktoré sa uplatňujú na tovar ako taký,- požiadavky, ktoré sa uplatňujú na dodávku tovaru,- požiadavky, ktoré sa uplatňujú na služby, ktoré sa neposkytujú elektronicky.Článok 3Vnútorný trh1. Každý členský štát zabezpečí, aby služby informačnej spoločnosti poskytované poskytovateľom služieb, ktorý má sídlo na jeho území, boli v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami, ktoré sa uplatňujú v príslušnom členskom štáte a ktoré spadajú do koordinovanej oblasti.2. Členské štáty nemôžu z dôvodov spadajúcich do koordinovanej oblasti obmedziť slobodu poskytovania služieb informačnej spoločnosti z iného členského štátu.3. Odseky 1 a 2 sa neuplatňujú na oblasti uvedené v prílohe.4. Členské štáty môžu prijať opatrenia na výnimku z odseku 2 v súvislosti s určitou danou službou informačnej spoločnosti, ak sú splnené tieto podmienky:(a) opatrenia sú:(i) nevyhnutné pre jeden z týchto dôvodov:- verejného záujmu, najmä z dôvodu prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov, vrátane ochrany neplnoletých osôb a boja proti všetkým formám podnecovania nenávisti z dôvodu rasy, pohlavia, náboženstva alebo štátnej príslušnosti a hanobenia ľudskej dôstojnosti jednotlivých osôb,- ochrany zdravia obyvateľstva,- verejnej bezpečnosti, vrátane zabezpečenia bezpečnosti a obrany štátu,- ochrany spotrebiteľov, vrátane investorov;(ii) prijaté proti určitej službe informačnej spoločnosti, ktorá škodí cieľom uvedeným v bode (i) alebo, ktorá predstavuje skutočné a závažné riziko poškodenia týchto cieľov;(iii) primerane týmto cieľom;(b) pred prijatím predmetných opatrení a bez dopadu na súdne konania, vrátane predbežných konaní a aktov vykonávaných v rámci vyšetrovania trestných činov, členský štát:- požiadal členský štát uvedený v odseku 1, aby prijal opatrenia a tento takéto opatrenia neprijal, alebo boli neprimerané,- oznámi Komisii a členskému štátu uvedenému v odseku 1 svoj úmysel prijať také opatrenia.5. Členské štáty môžu v naliehavom prípade prijať výnimku z podmienok ustanovených v odseku 4 písm. b). Ak ide o takýto prípad, opatrenia musia byť čo najskôr oznámené Komisii a členskému štátu uvedenému v odseku 1, s uvedením dôvodov, prečo členský štát považuje prípad za naliehavý.6. Bez toho, aby bola dotknutá možnosť členského štátu pokračovať v príslušných opatreniach, Komisia preskúma zlučiteľnosť oznámených opatrení s právom spoločenstva v čo najkratšom možnom čase; ak príde k záveru, že opatrenie je nezlučiteľné s právom spoločenstva, Komisia požiada príslušný členský štát, aby neprijal navrhované opatrenia alebo urýchlene ukončil príslušné opatrenia.KAPITOLA IIZÁSADYOddiel 1 Požiadavky týkajúce sa zriadenia a informáciíČlánok 4Zásada vylučujúca predchádzajúce oprávnenie1. Členské štáty zabezpečia, aby začatie a vykonávanie činnosti poskytovateľa služby informačnej spoločnosti nepodliehali predchádzajúcemu oprávneniu ani žiadnej inej požiadavke, ktorá má rovnaký účinok.2. Odsek 1 platí bez toho, aby boli dohodnuté rámcové postupy udeľovania oprávnení, ktoré nie sú špecificky a výlučne zamerané na služby informačnej spoločnosti, alebo na ktoré sa vzťahuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/13/ES z 10. apríla 1997 o spoločnom rámci pre všeobecné oprávnenia a individuálne licencie v oblasti telekomunikačných služieb[28].Článok 5Všeobecné informácie, ktoré musia byť poskytnuté1. Okrem ostatných požiadaviek na informácie, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva, musia členské štáty zabezpečiť, aby poskytovateľ služieb poskytol príjemcom služby a príslušným orgánom minimálne tieto informácie, ktoré musia byť ľahko, priamo a stále dostupné:(a) názov/meno poskytovateľa služieb;(b) zemepisnú adresu, na ktorej má poskytovateľ služieb sídlo;(c) podrobné informácie o poskytovateľovi služieb, vrátane adresy jeho elektronickej pošty, ktorá mu umožní, aby bolo možné sa s ním rýchlo spojiť a aby s nim bolo možné komunikovať priamo a efektívne;(d) ak je poskytovateľ služby zaregistrovaný v obchodnom alebo podobnom verejnom registri, obchodný register, v ktorom je poskytovateľ služby zaregistrovaný a jeho registračné číslo alebo rovnocenný prostriedok identifikácie v tomto registri;(e) ak táto činnosť podlieha rámcovému postupu udeľovania oprávnení, podrobné informácie o príslušnom dozornom orgáne;(f) čo sa týka regulovaných profesií:- každú profesijnú alebo podobnú inštitúciu, u ktorej je poskytovateľ služieb zaregistrovaný,- akademický titul a členský štát, v ktorom ho získal,- odkaz na uplatniteľné predpisy týkajúce sa danej profesie v členskom štáte, v ktorom má sídlo a spôsob prístupu k nim;(g) ak poskytovateľ služieb vykonáva činnosť, ktorá podlieha DPH, identifikačné číslo uvedené v článku 22 odst. 1 Šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1997 o harmonizácii zákonov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu - spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný vymeriavací základ[29].2. Okrem ostatných požiadaviek na informácie, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva, musia členské štáty minimálne zabezpečiť, aby v prípade, ak sa služby informačnej spoločnosti odvolávajú na ceny, aby tieto boli jasne a jednoznačne uvedené a najmä musí byť jasné či je v nich zahrnutá daň a dopravné náklady.Oddiel 2 Komerčná komunikáciaČlánok 6Informácie, ktoré musia byť poskytnutéOkrem ostatných požiadaviek na informácie, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva, musia členské štáty zabezpečiť, aby komerčná komunikácia, ktoré tvorí súčasť alebo predstavuje službu informačnej spoločnosti spĺňala minimálne tieto podmienky:(a) komerčná komunikácia musí byť jasne identifikovateľná ako taká;(b) fyzická alebo právnická osoba, v mene ktorej sa komerčná komunikácia uskutočňuje, musí byť jasne identifikovateľná;(c) propagačné ponuky, ako napríklad zľavy, odmeny a darčeky, ak sú povolené v členskom štáte, v ktorom má poskytovateľ služby sídlo, musia byť ako také jasne identifikovateľné a podmienky, ktoré musia byť splnené na ich získanie musia byť ľahko prístupné a musia byť prezentované jasne a jednoznačne;(d) propagačné súťaže a hry, ak sú povolené v členskom štáte, v ktorom má poskytovateľ služby sídlo, musia byť jasne ako také identifikovateľné a podmienky, pre účasť v nich, musia byť ľahko prístupné a musia byť prezentované jasne a jednoznačne.Článok 7Nevyžiadané komerčné oznámenie1. Okrem ostatných požiadaviek, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva, musia členské štáty, ktoré povolia nevyžiadané komerčné oznámenia elektronickou poštou, zabezpečiť, aby takéto komerčné oznámenie zaslané poskytovateľom služby, ktorý má sídlo na ich území, bolo jasne a jednoznačne identifikovateľné ako také okamžite po jeho obdržaní príjemcom.2. Bez toho, aby bolai dotknutáé smernica 97/7/ES a smernica 97/66/ES, musia členské štáty prijať opatrenia, ktoré zabezpečia, aby poskytovatelia služieb zasielajúci nevyžiadané komerčné oznámenia elektronickou poštou pravidelne pozerali a rešpektovali obsah registrov, v ktorých sa môžu zaregistrovať fyzické osoby, ktoré si neželajú dostávať takéto komerčné oznámenia.Článok 8Regulované profesie1. Členské štáty zabezpečia, aby bolo povolené používanie komerčnej komunikácie, ktorá tvorí súčasť alebo predstavuje službu informačnej spoločnosti, ktorá je poskytovaná členom regulovanej profesie pod podmienkou, že bude v súlade s pravidlami príslušnej profesie, ktoré sa týkajú najmä nezávislosti, dôstojnosti a cti danej profesie, profesionálneho tajomstva a slušnosti voči klientom a ostatným členom danej profesie.2. Bez toho, aby bola dotknutá samospráva profesijných inštitúcií a združení, musia členské štáty a Komisia nabádať profesijné združenia a inštitúcie, aby ustanovili spravovacie poriadky na úrovni spoločenstva s cieľom určiť druhy informácií, ktoré môžu byť poskytnuté na účely komerčnej komunikácie v súlade s pravidlami uvedenými v odseku 1.3. Pri vypracovávaní návrhov podnetov spoločenstva, ktoré by mohli byť potrebné pre zabezpečenie riadneho fungovania vnútorného trhu pokiaľ ide o informácie uvedené v odseku 2, Komisia musí náležite zohľadniť spravovacie poriadky uplatniteľné na úrovni spoločenstva a musí konať v úzkej spolupráci s príslušnými profesijnými združeniami a inštitúciami.4. Táto smernica sa uplatňuje spolu so smernicami spoločenstva, ktoré sa týkajú prístupu k činnostiam regulovaných profesií a ich vykonávaniu.Oddiel 3 Zmluvy uzatvorené elektronickyČlánok 9Úprava zmlúv1. Členské štáty zabezpečia, aby ich právne systémy umožňovali uzatváranie zmlúv elektronicky. Členské štáty zabezpečia hlavne, aby právne požiadavky uplatniteľné na proces uzatvárania zmlúv nevytvárali prekážky pre využívanie elektronických zmlúv a ani nemali za následok, aby takéto zmluvy boli zbavené právnej účinnosti a platnosti len z toho dôvodu, že boli uzatvorené elektronickou cestou.2. Členské štáty môžu ustanoviť, aby sa odsek 1 neuplatňoval na všetky alebo na určité zmluvy spadajúce do jednej z nasledujúcich kategórií:(a) zmluvy, ktoré vytvárajú alebo prevádzajú práva k nehnuteľnému majetku, s výnimkou nájomných práv;(b) zmluvy, ktoré si podľa práva vyžadujú účasť súdov, verejných orgánov alebo profesií výkonu verejných právomocí;(c) ručiteľské zmluvy a zmluvy o dodatočnom zabezpečení cennými papiermi, ktoré sú poskytnuté osobami konajúcimi za účelom, ktorý je mimo rámca ich obchodu, podnikania alebo povolania;(d) zmluvy, ktoré sa riadia rodinným právom alebo dedičským právom.3. Členské štáty musia oznámiť Komisii kategórie uvedené v odseku 2, na ktoré neuplatnia odsek 1. Členské štáty musia Komisii predkladať každých päť rokov správu o uplatňovaní odseku 2, v ktorej vysvetlia dôvody, prečo považujú za nevyhnutné ponechať kategóriu uvedenú v odseku 2 písm. b), na ktorú neuplatňujú odsek 1.Článok 10Informácie, ktoré musia byť poskytnuté1. Okrem ostatných požiadaviek na informácie, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva, musia členské štáty zabezpečiť, s výnimkou prípadov, ak je medzi zmluvnými stranami, ktoré nie sú spotrebiteľmi, dohodnuté inak, aby poskytovateľ služby uvádzal minimálne nasledujúce informácie jasne, zrozumiteľne a jednoznačne a pred zadaním objednávky príjemcom služby:(a) jednotlivé technické opatrenia, ktoré je potrebné vykonať pri uzatváraní zmluvy;(b) či uzatvorená zmluva bude uložená u poskytovateľa služby a či bude v prípade potreby k dispozícii;(c) technické prostriedky na zistenie a opravu vstupných chýb pred zadaním objednávky;(d) jazyky ponúkané pre uzatvorenie zmluvy.2. Členské štáty musia zabezpečiť, s výnimkou prípadov, ak je medzi zmluvnými stranami, ktoré nie sú spotrebiteľmi, dohodnuté inak, aby poskytovateľ služieb uvádzal všetky spravovacie poriadky, ku ktorým sa zaviazal, že ich bude dodržiavať, a informácie o tom, ako je možné si tieto spravovacie poriadky pozrieť elektronicky.3. Zmluvné lehoty a všeobecné podmienky musia byť príjemcovi sprístupnené takým spôsobom, aby si ich mohol uložiť a reprodukovať.4. Odseky 1 a 2 sa neuplatňujú na zmluvy uzatvorené výlučne výmenou elektronickej pošty alebo rovnocenným spôsobom individuálnej komunikácie.Článok 11Zadanie objednávky1. Členské štáty musia zabezpečiť, s výnimkou prípadov, ak je medzi zmluvnými stranami, ktoré nie sú spotrebiteľmi, dohodnuté inak, aby sa v prípadoch, kedy príjemca služby zadáva svoju objednávku prostredníctvom technologických prostriedkov, uplatňovali tieto zásady:- poskytovateľ služby musí potvrdiť príjem príjemcovej objednávky bez zbytočného odkladu a elektronicky,- objednávka a potvrdenie príjmu sú považované za obdržané, ak zúčastnené strany, ktorým sú adresované, k nim majú prístup.2. Členské štáty musia zabezpečiť, s výnimkou prípadov, ak je medzi zmluvnými stranami, ktoré nie sú spotrebiteľmi, dohodnuté inak, aby poskytovateľ služby sprístupnil príjemcovi služby vhodné, efektívne a prístupné technické prostriedky, ktoré by mu pred zadaním objednávky umožnili zistiť a opraviť vstupné chyby.3. Prvá odrážka odseku 1 a odsek 2 sa neuplatnia na zmluvy uzatvorené výlučne výmenou elektronickej pošty alebo rovnocenným spôsobom individuálnej komunikácie.Oddiel 4 Zodpovednosť sprostredkovateľov poskytovateľov služiebČlánok 12"Mere conduit" ("Púhy kanál")1. Ak poskytovaná služba informačnej spoločnosti pozostáva z prenosu informácií, ktoré sú poskytované príjemcom tejto služby, prostredníctvom komunikačnej siete alebo z poskytnutia prístupu do komunikačnej siete, musia členské štáty zabezpečiť, aby poskytovateľ služby nebol zodpovedný za prenášané informácie za podmienky, že poskytovateľ:(a) neiniciuje prenos (nedal podnet na začatie prenosu);(b) nevyberá príjemcu prenosu; a(c) nevyberá ani neupravuje informácie, ktoré sú prenášané.2. Akty prenosu a poskytnutia prístupu, ktoré sú uvedené v odseku 1, zahŕňajú automatické, dočasné a prechodné uloženie prenášaných informácií, pokiaľ k nemu dochádza výlučne za účelom vykonania prenosu v komunikačnej sieti a za predpokladu, že sa informácie neukladajú po dobu dlhšiu, ako je primerane nutnáé na prenos.3. Tento článok nemá vplyv na možnosť, aby súd alebo správny orgán požiadal poskytovateľa služieb, v súlade s právnymi systémami členských štátov, aby ukončil alebo predchádzal porušovaniu predpisov.Článok 13"Caching" (Ukladanie informácií v pamäti)1. Ak sa poskytuje služba informačnej spoločnosti, ktorá pozostáva z prenosu informácií, ktoré sú poskytované príjemcom tejto služby, prostredníctvom komunikačnej siete, musia členské štáty zabezpečiť, aby poskytovateľ služby nebol zodpovedný za automatické, dočasné a prechodné uloženie týchto informácií, ktoré je urobené výlučne za účelom zefektívnenia ďalšieho prenosu informácií k ďalším príjemcom služby na ich žiadosť, za podmienky, že:(a) poskytovateľ neupravuje informácie;(b) poskytovateľ dodržiava podmienky prístupu k informáciám;(c) poskytovateľ dodržiava pravidlá ohľadom aktualizácie informácií, ktoré sú špecifikované spôsobom všeobecne uznávaným a používaným v tomto odvetví;(d) poskytovateľ nezasahuje do zákonom povoleného používania technológie, ktorá je všeobecne uznávaná v tomto odvetví, s cieľom získať údaje o používaní informácií; a(e) poskytovateľ koná promptne, aby odstránil alebo zamedzil prístup k informáciám, ktoré uložil, potom ako sa dozvie skutočnosť, že informácie boli na pôvodnom zdroji prenosu odstránené zo siete, alebo k nim bol zamedzený prístup, alebo že súd alebo správny orgán nariadili ich odstránenie alebo zamedzenie prístupu k nim.2. Tento článok nemá vplyv na možnosť súdu alebo správneho orgánu požiadať poskytovateľa služieb, v súlade s právnymi systémami členských štátov, aby ukončil alebo predchádzal porušovaniu predpisov.Článok 14Uloženie informácií na hostiteľskom počítači1. Ak sa poskytuje služba informačnej spoločnosti, ktorá pozostáva z uloženia informácií, ktoré sú poskytované príjemcom tejto služby, musia členské štáty zabezpečiť, aby poskytovateľ služby nebol zodpovedný za informácie uložené na žiadosť príjemcu služby, pod podmienkou, že:(a) poskytovateľ nič nevie o nezákonnej činnosti alebo informáciách a čo sa týka nárokov na náhradu škody, nie je si vedomý skutočností alebo okolností, z ktorých by bolo zrejmé, že ide o nezákonnú činnosť alebo informácie; alebo(b) poskytovateľ, po zistení alebo uvedomení si týchto skutočností, koná promptne, aby odstránil alebo znemožnil prístup k informáciám.2. Odsek 1 sa neuplatní, ak príjemca služby koná na základe právomoci od poskytovateľa alebo pod jeho vedením.3. Tento článok nemá vplyv na možnosť súdu alebo správneho orgánu požiadať poskytovateľa služieb, v súlade s právnymi systémami členských štátov, aby ukončil alebo predchádzal porušovaniu predpisov, a nemá vplyv ani na možnosť členských štátov, aby začali konanie, ktoré by nariadilo odstránenie alebo znemožnenie prístupu k informáciám.Článok 15Žiadna všeobecná povinnosť monitorovať1. Členské štáty neuložia poskytovateľom všeobecnú povinnosť pri poskytovaní služieb, na ktoré sa vzťahujú články 12, 13 a 14, aby monitorovali informácie, ktoré prenášajú alebo ktoré uložili, ani všeobecnú povinnosť aktívne zisťovať skutočnosti alebo okolnosti, ktoré by naznačovali, že ide o nezákonnú činnosť.2. Členské štáty môžu ustanoviť povinnosť, aby poskytovatelia služieb informačnej spoločnosti informovali príslušné verejné orgány o údajných vykonávaných nezákonných činnostiach alebo o údajných nezákonných poskytovaných informáciách, alebo povinnosť oznamovať príslušným orgánom na ich žiadosť informácie, ktoré by im umožnili identifikáciu príjemcov ich služieb, s ktorými uzatvorili dohody o uložení informácií.KAPITOLA IIIVYKONANIEČlánok 16Spravovacie poriadky1. Členské štáty a Komisia musia podporovať:(a) vypracovanie spravovacích poriadkov na úrovni spoločenstva obchodnými, profesijnými a spotrebiteľskými združeniami alebo organizáciami, ktoré majú byť určené na to, aby prispeli k riadnemu vykonávaniu článkov 5 až 15;(b) dobrovoľné zasielanie návrhov spravovacích poriadkov na národnej úrovni alebo na úrovni spoločenstva Komisii;(c) dostupnosť týchto spravovacích poriadkov v jazykoch spoločenstva elektronickou cestou;(d) aby obchodné, profesijné a spotrebiteľské združenia a organizácie oznamovali členským štátom a Komisii svoje hodnotenie uplatňovania svojich spravovacích poriadkov a ich dopad na prax, obyčaje a zvyklosti vzťahujúce sa na elektronický obchod;(e) vypracovávanie spravovacích poriadkov ohľadom ochrany neplnoletých osôb a ľudskej dôstojnosti.2. Členské štáty a Komisia musia podporovať zainteresovanosť združení alebo organizácií zastupujúcich spotrebiteľov pri navrhovaní a vykonávaní spravovacích poriadkov, ktoré majú vplyv na ich záujmy a ktoré sú vypracované v súlade s odsekom 1 písm. a). Kde je to vhodné, zohľadniť aj zvláštne potreby zrakovo postihnutých, o ktorých je nutné poradiť sa so združeniami, ktoré ich zastupujú.Článok 17Mimosúdne riešenie sporov1. Členské štáty musia zabezpečiť, aby v prípade nezhody medzi poskytovateľom služby informačnej spoločnosti a príjemcom služby ich vnútroštátne právne predpisy nebránili využitiu rámcov mimosúdneho riešenia sporov, ktoré sú k dispozícii podľa vnútroštátneho práva, vrátane vhodných elektronických spôsobov.2. Členské štáty nabádajú orgány zodpovedné za mimosúdne riešenie najmä spotrebiteľských sporov, aby pôsobili takým spôsobom, ktorý poskytuje primerané procesné záruky pre zúčastnené strany.3. Členské štáty musia nabádať orgány zodpovedné za mimosúdne riešenie sporov, aby informovali Komisiu o významných rozhodnutiach, ktoré prijmú ohľadne služieb informačnej spoločnosti a aby zasielali všetky ďalšie informácie o praxi, zvyklostiach a obyčajach vzťahujúcich sa na elektronický obchod.Článok 18Súdne konania1. Členské štáty musia zabezpečiť, aby súdne konania, ktoré sú k dispozícii podľa vnútroštátneho práva ohľadom činností služieb informačnej spoločnosti, umožňovali rýchle prijímanie opatrení, vrátane dočasných opatrení, určených na ukončenie akéhokoľvek údajného porušovania predpisov a na predchádzanie ďalšiemu poškodzovaniu príslušných záujmov.2. Príloha smernice 98/27/ES sa dopĺňa takto:11. 'Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES z 8. júna 2000 o určitých aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Úř. věst. L 178, 17.7.2000, s. 1).Článok 19Spolupráca1. Členské štáty musia mať primerané prostriedky dohľadu a vyšetrovania potrebné na efektívne vykonanie tejto smernice a musia zabezpečiť, aby im poskytovatelia služieb poskytovali požadované informácie.2. Členské štáty musia spolupracovať s ostatnými členskými štátmi; za týmto účelom musia určiť jeden alebo niekoľko kontaktných bodov, podrobné údaje o ktorých musia oznámiť ostatným členským štátom a Komisii.3. Členské štáty musia podľa možnosti čo najskôr a v súlade so svojim vnútroštátnym právom poskytovať pomoc a informácie, o ktoré žiadajú ostatné členské štáty alebo Komisia, vrátane prostredníctvom vhodného elektronického spôsobu.4. Členské štáty musia ustanoviť kontaktné body, ktoré musia byť prístupné minimálne elektronickým spôsobom a z ktorých môžu príjemcovia a poskytovatelia služieb:(a) získať všeobecné informácie o zmluvných právach a povinnostiach, ako aj o mechanizmoch podávania sťažnosti a náhrad škôd, ktoré sú k dispozícii v prípade sporu, vrátane praktických aspektov využívania týchto mechanizmov;(b) získať podrobné informácie o inštitúciách, združeniach alebo organizáciách, od ktorých môžu získať ďalšie informácie alebo praktickú pomoc.5. Členské štáty musia podporovať, aby boli Komisii oznamované všetky významné správne a súdne rozhodnutia prijaté na ich území ohľadom sporov týkajúcich sa služieb informačnej spoločnosti a praxe, zvyklostí a obyčajovu vzťahujúcich sa na elektronický obchod. Komisia tieto rozhodnutia oznámi ostatným členským štátom.Článok 20SankcieČlenské štáty ustanovia sankcie, ktoré sa budú uplatňovať na porušenia vnútroštátnych ustanovení prijatých podľa tejto smernice a prijmú všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie ich dodržiavania. Ustanovené sankcie musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.KAPITOLA IVZÁVEREČNÉ USTANOVENIAČlánok 21OPÄTOVNÉ PRESKÚMANIE1. Do 17. júla 2003 predloží Komisia Európskemu parlamentu, Rade a Hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o uplatňovaní tejto smernice a potom bude takúto správu predkladať každé dva roky, v prípade potreby k tejto správe priloží návrhy na jej prispôsobenie právnemu, technickému a ekonomickému rozvoju v oblasti služieb informačnej spoločnosti, najmä s ohľadom na prevenciu kriminality, ochranu neplnoletých osôb, ochranu spotrebiteľov a riadneho fungovania vnútorného trhu.2. Pri skúmaní potreby úpravy tejto smernice musí správa analyzovať najmä potrebu návrhov týkajúcich sa zodpovednosti poskytovateľov hyperliniek a služieb prenájmu elektronických nástrojov, postupov "všimni si a zapíš" a určenie zodpovednosti po zapísaní obsahu. Správa musí taktiež analyzovať potrebu dodatočných podmienok pre výnimky zo zodpovednosti, ktoré sú ustanovené v článkoch 12 a 13, v zmysle technického rozvoja a možnosti uplatňovania zásad vnútorného trhu na nevyžiadanú obchodnú komunikáciu elektronickou poštou.Článok 22Transpozícia1. Členské štáty do 17. januára 2002 uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.2. Ak členské štáty prijmú opatrenia uvedené v odseku 1, tieto musia obsahovať odkaz na túto smernicu alebo majú byť takýmto odkazom doplnené pri príležitosti ich oficiálneho uverejnenia. Spôsoby uvádzania takýchto odkazov ustanovia členské štáty.Článok 23Nadobudnutie účinnostiTáto smernica nadobúda účinnosť dňom jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 24AdresátiTáto smernica je adresovaná členským štátom.V Luxemburgu 8. júna 2000za Európsky parlamentpredsedkyňaN. Fontaineza RadupredsedaG. d'Oliveira MartinsPRÍLOHAVÝNIMKY Z ČLÁNKU 3Ako je ustanovené v článku 3 odst. 3, články 3 odst. 1 a 2 sa neuplatňujú na:- autorské práva, podobné práva, práva uvedené v smernici 87/54/EHS[30] a v smernici 96/9/ES[31] a rovnako ani na práva priemyselného vlastníctva,- emisie elektronických peňazí inštitúciami, na ktoré členské štáty uplatnili jednu z derogácií ustanovených v článku 8 odst. 1 smernice 2000/46/ESC[32],- článok 44 odst. 2 smernice 85/611/EHS[33],- článok 30 a hlava IV smernice 92/49/EHS[34], hlava IV smernice 92/96/EHS[35], články 7 a 8 smernice 88/357/EHS[36] a článok 4 smernice 90/619/EHS[37],- slobodu zmluvných strán zvoliť si právo uplatniteľné na ich zmluvu,- zmluvné záväzky týkajúce sa spotrebiteľských zmlúv,- formálnu platnosť zmlúv, ktoré vytvárajú alebo prevádzajú práva k nehnuteľnému majetku, ak takéto zmluvy podliehajú povinným oficiálnym požiadavkám práva členského štátu, kde sa nehnuteľný majetok nachádza,- prípustnosť nevyžiadanej obchodnej komunikácie prostredníctvom elektronickej pošty.[1] Ú. v. ES C 30, 5.2.1999, s. 4.[2] Ú. v. ES C 169, 16.6.1999, s. 36.[3] Stanovisko Európskeho parlamentu zo 6. mája 1999 (Ú. v. ES C 279, 1.10.1999, s. 389), spoločná pozícia Rady z 28. februára 2000 (Ú. v. ES C 128, 8.5.2000, s. 32) a rozhodnutie Európskeho parlamentu zo 4. mája 2000 (zatiaľ neuverejnené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev).[4] Ú. v. ES L 298, 17.10.1989, s. 23. Smernica zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/36/ES (Ú. v. ES L 202, 30.7.1997, s. 60).[5] Ú. v. ES L 95, 21.4.1993, s. 29.[6] Ú. v. ES L 144, 4.6.1999, s. 19.[7] Ú. v. ES L 250, 19.9.1984, s. 17. Smernica zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES (Ú. v. ES L 290, 23.10.1997, s. 18).[8] Ú. v. ES L 42, 12.2.1987, s. 48. Smernica zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/7/ES (Ú. v. ES L 101, 1.4.1998, s. 17).[9] Ú. v. ES L 141, 11.6.1993, s. 27. Smernica zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/9/ES (Ú. v. ES L 84, 26.3.1997, s. 22).[10] Ú. v. ES L 158, 23.6.1990, s. 59.[11] Ú. v. ES L 80, 18.3.1998, s. 27.[12] Ú. v. ES L 228, 11.8.1992, s. 24.[13] Ú. v. ES L 280, 29.10.1994, s. 83.[14] Ú. v. ES L 166, 11.6.1998, s. 51. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 1999/44/ES (Ú. v. ES L 171, 7.7.1999, s. 12).[15] Ú. v. ES L 210, 7.8.1985, s. 29. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 1999/34/ES (Ú. v. ES L 141, 4.6.1999, s. 20).[16] Ú. v. ES L 171, 7.7.1999, s. 12.[17] Ú. v. ES L 113, 30.4.1992, s. 13.[18] Ú. v. ES L 213, 30.7.1998, s. 9.[19] Ú. v. ES L 281, 23.11.1995, s. 31.[20] Ú. v. ES L 24, 30.1.1998, s. 1.[21] Ú. v. ES L 204, 21.7.1998, s. 37. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 98/48/ES (Ú. v. ES L 217, 5.8.1998, s. 18).[22] Ú. v. ES L 320, 28.11.1998, s. 54.[23] Ú. v. ES L 15, 21.1.1998, s. 14.[24] Ú. v. ES L 13, 19.1.2000, s. 12.[25] Ú. v. ES C 23, 28.1.1999, s. 1.[26] Ú. v. ES L 19, 24.1.1989, s. 16.[27] Ú. v. ES L 209, 24.7.1992, s. 25. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 97/38/ES (Ú. v. ES L 184, 12.7.1997, s. 31).[28] Ú. v. ES L 117, 7.5.1997, s. 15.[29] Ú. v. ES L 145, 13.6.1977, s. 34. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 1999/85/ES (Ú. v. ES L 277, 28.10.1999, s. 34).[30] Ú. v. ES L 24, 27.1.1987, s. 36.[31] Ú. v. ES L 77, 27.3.1996, s. 20.[32] Zatiaľ neuverejnená v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev[33] Ú. v. ES L 375, 31.12.1985, s. 3. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 95/26/ES (Ú. v. ES L 168, 18.7.1995, s. 7).[34] Ú. v. ES L 228, 11.8.1992, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 95/26/ES.[35] Ú. v. ES L 360, 9.12.1992, s. 23. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 95/26/ES.[36] Ú. v. ES L 172, 4.7.1988, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 92/49/ES.[37] Ú. v. ES L 330, 29.11.1990, s. 50. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 92/96/ES.


title: Sedemnásta smernica Komisie 94/32/ES z 29. júna 1994, ktorá prispôsobuje technickému pokroku prílohy II, III, V, VI a VII smernice Rady 76/768/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na kozmetické výrobky

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31994L0032

Úradný vestník L 181 , 15/07/1994 S. 0031 - 0034 Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 26 S. 0122  Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 26 S. 0122

		Sedemnásta smernica Komisie 94/32/ESz 29. júna 1994,ktorá prispôsobuje technickému pokroku prílohy II, III, V, VI a VII smernice Rady 76/768/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na kozmetické výrobkyKOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,so zreteľom na smernicu Rady 76/768/EHS z 27. júla 1976 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na kozmetické výrobky [1], naposledy zmenenú a doplnenú smernicou Komisie 93/47/EHS [2], a najmä na jej článok 8 ods. 2,po porade Vedeckého výboru pre kozmetológiu,keďže na základe najnovšieho vedeckého a technického výskumu sa môžu definitívne povoliť určité dočasne povolené látky, konzervačné látky a ultrafialové filtre, zatiaľ čo ďalšie sa musia s konečnou platnosťou zakázať alebo povoliť na ďalšie vymedzené obdobie;keďže s ohľadom na ochranu ľudského zdravia je nevyhnutné zakázať používanie 2-metyl-1,3-fenyléndiamínu;keďže na základe najnovšieho vedeckého a technického výskumu sa môže používanie hydroxidu stroncnatého povoliť s určitým obmedzením a za podmienky uvedenia istých bezpečnostných upozornení na obale;keďže na základe najnovšieho vedeckého a technického výskumu sa môže do 30. júna 1995 Polymér N-{(2 a 4) -[2-oxoborn-3-ylidén)metyl]benzyl}akrylamid) používať s istým obmedzením a za istých okolností ako ultrafialový filter v kozmetických výrobkoch;keďže opatrenia prijaté k tejto smernici sú v súlade so stanoviskom Výboru pre prispôsobenie sa technickému pokroku smerníc týkajúcich sa odstránenia technických prekážok v obchode v oblasti kozmetických výrobkov k technickému pokroku,PRIJALA TÚTO SMERNICU:Článok 1Smernica 76/768/EHS sa týmto mení a dopĺňa takto:1. V prílohe II je pridané toto referenčné číslo:"413. 2-metyl-1,3-fenyléndiamín";2. V prílohe III, časť 1:a) je referenčné číslo 59 nahradené takto:"a | b | c | d | e | f |59 | Mastenec: Hydratovaný kremičitan horečnatý | a)púdrové výrobky určené pre deti mladšie ako tri rokyb)ostatné výrobky | | | Púder držte ďalej od nosa a úst detí" |b) sú pridané tieto referenčné čísla:"a | b | c | d | e | f |63 | Hydroxid stroncnatý | Regulátor pH v depilačných prípravkoch | 3,5 %, vyjadrené v prepočte na stroncium, pH maximálne 12,7 | | mimo dosahu detí.Zabráňte kontaktu s očami. |64 | Peroxid stroncnatý | Výrobky na starostlivosť o vlasy na profesionálne použitie, ktoré sa po aplikácii oplachujú | 4,5 %, vyjadrené v prepočte na stroncium v aplikačnej forme výrobku | Všetky výrobky musia spĺňať požiadavky na uvoľňovanie peroxidu vodíka | Zabráňte kontaktu s očami.Pri kontakte s očami ihneď vypláchnite vodou.Len na profesionálne použitie.Použite vhodné rukavice" |3. V prílohe III, časť 2:a) je vypustené referenčné číslo 1;b) dátum " 30.6.1994" v referenčnom čísle 3 je nahradený dátumom " 30.6.1995".4. V prílohe V sa referenčné číslo 5 nahrádza týmto číslom:"5. Stroncium a jeho zlúčeniny, až na mliečnan stroncnatý, dusičnan stroncnatý a polykarboxylát stroncnatý uvedené v prílohe II, sulfid stroncnatý, chlorid stroncnatý, octan stroncnatý, hydroxid stroncnatý a peroxid stroncnatý za podmienok uvedených v prílohe III, časť 1 a komplexy, pigmenty a soli stroncia vo farbivách uvedených v referenčnom čísle 3 v prílohe IV, časť 1."5. V prílohe VI, časť 1:a) referenčné číslo 14 je nahradené týmto referenčným číslom:"a | b | c | d | e |14 | Kyselina mravčia a jej sodná soľ (+) | 0,5 % (vyjadrené ako kyselina)" | | |b) pridávajú sa tieto referenčné čísla:"a | b | c | d | e |48 | Glutaraldehyd (Pentán-1,5-dial) | 0,1 % | Zakázané v rozprašovačoch (sprejoch) | Obsahuje glutaraldehyd (ak je koncentrácia glutaraldehydu v konečnom výrobku vyššia ako 0,0 5 %). |49 | 5-Etyl-3,7-dioxa-1-azabicyklo[3.3.0]oktán | 0,3 % | Zakázané vo výrobkoch na hygienu ústnej dutiny a vo výrobkoch, ktoré prichádzajú do styku so sliznicami" | |6. V prílohe VI, časť 2:a) referenčné čísla 26, 27 a 28 sú vypustené;b) referenčné číslo 21 je nahradené týmto referenčným číslom:"a | b | c | d | e | f |21 | Benzylhemiformal | 0,03 % | Len pre výrobky, ktoré sa oplachujú | | 30. 6. 1995" |c) dátum " 30.6.1994" je v referenčných číslach 2, 15, 16, 29 a 30 nahradený dátumom " 30.6.1995".7. V prílohe VII, časť 1:a) referenčné číslo 7 je nahradené týmto referenčným číslom:"a | b | c | d | e |7 | 3,3'-(1,4-Fenyléndimetylén)bis(7,7-dimetyl-2-oxobicyklo[2.2.1]hept-1-yl-metánsulfónová kyselina) a jej soli | 10 % (vyjadrené ako kyselina)" | | |b) je pridané toto referenčné číslo:"a | b | c | d | e |9 | Kyselina alfa-(2-oxoborn-3-ylidén)toluén-4-sulfónová a jej soli | 6 % (vyjadrené ako kyselina)" | | |8. V prílohe VII, časť 2:a) sú vypustené referenčné čísla 24 a 28;b) je pridané toto referenčné číslo:"a | b | c | d | e | f |34 | Polymér N-{(2 a 4) -[2-oxoborn-3-ylidén)metyl]benzyl}akrylamid | 6 % | | | 30. 6. 1995" |c) dátum " 30.6.1994" je v referenčných číslach 2, 5, 6, 12, 13, 17, 25, 26, 29, 32 a 33 nahradený dátumom " 30.6.1995".Článok 21. Členské štáty prijmú všetky nevyhnutné opatrenia, aby od 1. júla 1995 u látok uvedených v článku 1, neuvádzali výrobcovia ani dovozcovia usadení v spoločenstve na trh výrobky, ktoré nie sú v súlade s touto smernicou.2. Členské štáty prijmú všetky nevyhnutné opatrenia, aby sa po 30. júni 1996 nepredávali, ani neboli iným spôsobom dodávané konečnému spotrebiteľovi výrobky uvedené v odseku 1, obsahujúce látky uvedené v prílohe 1, ktoré nie sú v súlade s touto smernicou.Článok 31. Členské štáty prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 30. júna 1995. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.2. Členské štáty oznámia Komisii ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.Článok 4Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiaty deň po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.V Bruseli 29. júna 1994Za KomisiuChristiane scrivenerčlen Komisie[1] Ú. v. ES L 262, 27.9.1976, s. 169.[2] Ú. v. ES L 203, 13.8. 1993, s. 24.--------------------------------------------------


Avis juridique important

|

31999L0044

Official Journal L 171 , 07/07/1999 P. 0012 - 0016

SMERNICA 1999/44/ES EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADYz 25. mája 1999o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovarEURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva a najmä na jej článok 95,so zreteľom na návrh Komisie1,so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru2,konajúc v súlade s postupom ustanoveným v článku 251 zmluvy na základe spoločného textu schváleného zmierovacím výborom 18. mája 19993,(1) keďže článok 153 ods. 1 a 3) zmluvy ustanovuje, že spoločenstvo by malo opatreniami prijatými podľa jej článku 95 prispieť k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa;(2) keďže vnútorný trh tvorí územie bez vnútorných hraníc, kde je zabezpečený voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu; keďže sa voľný pohyb tovaru týka nielen transakcií, ktoré vykonávajú osoby pri obchodovaní, ale aj transakcií, ktoré vykonávajú súkromné osoby; keďže to znamená, že spotrebitelia bývajúci v jednom členskom štáte by mohli voľne nakupovať tovar na území iného členského štátu na základe jednotného minimálneho súboru jasných pravidiel platných pre predaj spotrebného tovaru;(3) keďže zákony členských štátov týkajúce sa predaja spotrebného tovaru sú trochu rozdielne, z čoho vyplýva, že národné trhy so spotrebným tovarom sa odlišujú a mohla by sa narušiť hospodárska súťaž medzi predávajúcimi;(4) keďže spotrebitelia, ktorí chcú využívať výhody veľkého trhu tak, že budú kupovať tovar v iných členských štátoch, ako je ich domovský štát, zohrávajú dôležitú úlohu pri dotváraní vnútorného trhu; keďže by sa malo zabrániť umelému obnoveniu hraníc a izolácii trhov; keďže sa príležitosti pre spotrebiteľov značne rozšírili zásluhou nových komunikačných technológií, ktoré umožňujú ľahký prístup k distribučným systémom v iných členských štátoch alebo v tretích krajinách; keďže pri absencii minimálnej harmonizácie predpisov, ktoré upravujú predaj spotrebného tovaru, by sa zabránilo rozvoju predaja tovaru na diaľku pomocou nových komunikačných technológií;(5) keďže vytvorenie spoločného súboru minimálnych predpisov spotrebiteľského práva, ktoré platia bez ohľadu na to, kde v spoločenstve sa tovar kúpil, posilní dôveru spotrebiteľa a umožní spotrebiteľom čo najlepšie využiť vnútorný trh;(6) keďže hlavné problémy, s ktorými sa spotrebitelia stretávajú a hlavný zdroj sporov s predávajúcimi sa týkajú nesúladu tovaru so zmluvou; keďže je preto vhodné aproximovať v tomto ohľade vnútroštátne právne predpisy platné pre predaj spotrebného tovaru, avšak bez zasahovania do ustanovení a zásad vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa zmluvnej a mimozmluvnej zodpovednosti;(7) keďže tovar musí predovšetkým zodpovedať zmluvnej špecifikácii; keďže zásada súladu so zmluvou sa môže považovať za spoločnú pre rôzne národné právne zvyklosti; keďže v určitých národných právnych zvyklostiach môže byť nemožné, aby sa pri zabezpečovaní minimálnej úrovne ochrany spotrebiteľa spoliehalo iba na túto zásadu; keďže podľa takýchto právnych zvyklostí a hlavne dodatočných národných ustanovení môže byť prospešné, aby sa zabezpečila ochrana spotrebiteľa v prípadoch, keď si zmluvné strany nedohodli konkrétne zmluvné podmienky, alebo keď si zmluvné strany dohodli zmluvné podmienky alebo dohody týkajúce sa priamo alebo nepriamo práv spotrebiteľa alebo obmedzujúce jeho práva a ktoré nie sú pre spotrebiteľa záväzné v rozsahu práv vyplývajúcich z tejto smernice;(8) keďže na zjednodušenie využívania zásady súladu so zmluvou je prospešné zaviesť vyvrátiteľnú domnienku súladu so zmluvou, ktorá sa týka väčšiny bežných situácií; keďže takáto domnienka neobmedzuje zásadu zmluvnej slobody; keďže okrem toho pri absencii konkrétnych zmluvných podmienok, ako aj v prípade, keď sa použije doložka minimálnej ochrany, prvky uvedené v tejto domnienke sa môžu použiť na stanovenie nesúladu tovaru so zmluvou; keďže kvalita a prevedenie, ktoré môže spotrebiteľ racionálne očakávať, závisí okrem iného od toho, či je tovar nový alebo použitý; keďže prvky uvedené v domnienke sú kumulatívne; keďže, ak okolnosti prípadu poukazujú, že niektorý konkrétny prvok je zjavne nevhodný, ostatné prvky domnienky napriek tomu stále platia;(9) keďže predávajúci by mal byť priamo zodpovedný spotrebiteľovi za súlad tovaru so zmluvou; keďže toto je typické riešenie zakotvené v právnych poriadkoch členských štátov; keďže napriek tomu by si mal predávajúci slobodne, ako je ustanovené národným právom, uplatniť nárok na nápravu voči výrobcovi, predchádzajúcemu predávajúcemu v rovnakom zmluvnom reťazci alebo akémukoľvek sprostredkovateľovi, pokiaľ sa takéhoto nároku na nápravu nevzdal; keďže táto smernica sa netýka zásady zmluvnej slobody medzi predávajúcim, výrobcom, predchádzajúcim predávajúcim alebo akýmkoľvek sprostredkovateľom; keďže národné právne predpisy majú stanoviť voči komu a ako môže predávajúci uplatniť takéto nároky na nápravu;(10) keďže v prípade nesúladu tovaru so zmluvou by mali mať spotrebitelia právo na bezplatné uvedenie tovaru do súladu so zmluvou, pričom sa môžu rozhodnúť medzi opravou alebo náhradným tovarom, alebo, ak to nie je možné, mali by mať právo na zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy;(11) keďže spotrebiteľ môže v prvom rade požadovať od predávajúceho, aby tovar opravil alebo nahradil, pokiaľ takýto nárok nie je nemožný alebo neprimeraný; keďže by sa malo objektívne stanoviť, či je nárok na nápravu neprimeraný; keďže nárok na nápravu by bol neprimeraný, ak by si vyžadoval neúnosné náklady v porovnaní s iným spôsobom nápravy; keďže na určenie, či sú náklady neúnosné, mali by náklady jedného spôsobu nápravy byť výrazne vyššie ako náklady iného spôsobu nápravy;(12) keďže v prípadoch nedostatočného súladu predávajúci môže vždy s cieľom vysporiadať sa ponúknuť spotrebiteľovi akúkoľvek primeranú nápravu; keďže spotrebiteľ rozhodne, či prijme alebo odmietne takúto ponuku;(13) keďže na umožnenie spotrebiteľom využívať výhody vnútorného trhu a kupovať spotrebný tovar v inom členskom štáte sa odporúča, aby v záujme spotrebiteľov výrobcovia spotrebného tovaru, ktorý sa predáva v niekoľkých členských štátoch, pripojili k výrobku zoznam s aspoň jednou kontaktnou adresou v každom členskom štáte, kde sa výrobok predáva;(14) keďže údaje o čase dodania neznamenajú, že členské štáty musia zmeniť svoje predpisy o prechode rizika;(15) keďže členské štáty môžu ustanoviť, že každé odškodnenie sa môže znížiť, aby sa zohľadnilo, že spotrebiteľ užíval tovar, odkedy mu bol doručený; keďže podrobné postupy, na základe ktorých sa uskutoční zrušenie zmluvy, môže stanoviť národné právo;(16) keďže špecifický charakter použitého tovaru spôsobuje, že je všeobecne nemožné ho nahradiť; keďže nie je všeobecne možné uplatniť právo spotrebiteľa na náhradu tohto tovaru; keďže členské štáty môžu umožniť, aby zmluvné strany dohodli pre takýto tovar kratšiu lehotu zodpovednosti;(17) keďže je vhodné včas obmedziť lehotu, počas ktorej je predávajúci zodpovedný za každý nesúlad, ktorý existuje v čase dodania tovaru; keďže členské štáty môžu tiež ustanoviť obmedzenie lehoty, počas ktorej si spotrebitelia môžu uplatniť svoje práva za predpokladu, že takáto lehota neuplynie do dvoch rokov od času dodania; keďže ak podľa vnútroštátnych právnych predpisov čas, odkedy sa obmedzená lehota začína, nie je časom dodania tovaru, celkové trvanie obmedzeného obdobia ustanoveného národným právom nesmie byť kratšie ako dva roky od času dodania;(18) keďže v prípade opravy, náhrady alebo rokovaní medzi predávajúcim a spotrebiteľom na základe priateľského vysporiadania môžu členské štáty v súlade so svojím národným právom stanoviť pozastavenie alebo prerušenie lehoty, počas ktorej sa každý nesúlad musí prejaviť a v opodstatnených prípadoch aj premlčacej lehoty;(19) keďže by sa malo členským štátom umožniť stanoviť lehotu, v rámci ktorej musí spotrebiteľ informovať predávajúceho o každom nesúlade; keďže členské štáty môžu zabezpečiť vyššiu úroveň ochrany spotrebiteľa tým, že nezavedú takúto povinnosť; keďže v každom prípade by spotrebitelia v rámci spoločenstva mali mať aspoň dva mesiace na to, aby informovali predávajúceho o jestvujúcom nesúlade;(20) keďže členské štáty by mali chrániť spotrebiteľov, ktorí nakupujú za hranicami, aby ich takáto lehota nepoškodila; keďže všetky členské štáty by mali informovať Komisiu o využívaní tohto ustanovenia; keďže Komisia by mala monitorovať účinky rôzneho uplatňovania tohto ustanovenia na spotrebiteľov a vnútorný trh; keďže informácie o využívaní tohto ustanovenia členským štátom by mali byť prístupné inému členskému štátu, spotrebiteľom a spotrebiteľským organizáciám v rámci spoločenstva; keďže prehľad situácie vo všetkých členských štátoch by sa preto mal uverejniť v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev;(21) keďže pre určité kategórie tovaru je bežnou praxou predávajúcich a výrobcov, že ponúkajú záruky na tovar, ktoré chránia spotrebiteľa pred akoukoľvek vadou, ktorá sa objaví v rámci určitej lehoty; keďže táto prax môže podnietiť súťaživosť na trhu; keďže takéto záruky sú právoplatnými nástrojmi marketingu, nemali by spotrebiteľa zavádzať; keďže, aby sa zabezpečilo, že spotrebitelia nebudú zavádzaní, záruky by mali obsahovať určité informácie vrátane vyjadrenia, že záruka neovplyvní zákonné práva spotrebiteľa;(22) keďže zmluvné strany nesmú na základe vzájomnej dohody obmedziť alebo zrušiť platnosť práv, ktoré spotrebiteľom prináležia, pretože inak by bolo znemožnené poskytovať právnu ochranu; keďže táto zásada by mala tiež platiť pre ustanovenia, z ktorých vyplýva, že spotrebiteľ si bol vedomý akéhokoľvek nesúladu tovaru, ktorý existoval v čase uzatvorenia zmluvy; keďže ochrana udelená spotrebiteľovi podľa tejto smernice by nemala byť obmedzená tým, že sa zmluva bude riadiť právom nečlenského štátu;(23) keďže vnútroštátne právne predpisy a judikatúra v tejto oblasti v rôznych členských štátoch ukazujú, že vzrastá záujem o zabezpečenie vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa; keďže na základe tohto vývoja a skúseností získaných pri zavádzaní tejto smernice môže byť potrebné plánovať oveľa rozsiahlejšiu harmonizáciu najmä stanovením priameho ručenia výrobcu za vady, za ktoré je zodpovedný;(24) keďže členské štáty by mali mať možnosť, v oblasti, ktorej sa týka táto smernica, prijať alebo ponechať v platnosti prísnejšie ustanovenia, aby sa zabezpečila dokonca vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa;(25) keďže na základe odporúčania Komisie z 30. marca 1998, ktoré sa týka zásad platných pre orgány zodpovedné za mimosúdne vyrovnanie spotrebiteľských sporov4, členské štáty môžu zriadiť orgány, ktoré zabezpečia nestranné a účinné vybavovanie sťažností v národnom a cezhraničnom kontexte a ktoré spotrebitelia môžu využívať ako sprostredkovateľov;(26) keďže je vhodné s cieľom ochrany kolektívnych záujmov spotrebiteľov, aby sa táto smernica pridala k zoznamu smerníc, ktoré obsahuje príloha k smernici 98/27/ES Európskeho parlamentu a Rady z 19. mája 1998 o súdnych príkazoch na ochranu záujmov spotrebiteľov5,PRIJALI TÚTO SMERNICU:Článok 1Pôsobnosť a definície1. Cieľom tejto smernice je aproximácia zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar s cieľom zabezpečiť jednotnú minimálnu úroveň ochrany spotrebiteľa v rámci vnútorného trhu.2. Na účely tejto smernice:a) spotrebiteľ: znamená akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách spadajúcich do pôsobnosti tejto smernice koná s cieľom, ktorý sa netýka jej obchodných činností, podnikania alebo profesie;b) spotrebný tovar: znamená akýkoľvek hmotný hnuteľný predmet s výnimkou:- tovaru predaného formou exekúcie alebo iným spôsobom na základe zákonnej moci,- vody a plynu, keď sa nepredávajú v obmedzenom objeme alebo určitom množstve,- elektrickej energie;c) predávajúci: znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá na zmluvnom základe predáva spotrebný tovar v rámci svojich obchodných činností, podnikania alebo profesie;d) výrobca: znamená zhotoviteľa spotrebného tovaru, dovozcu spotrebného tovaru na územie spoločenstva alebo akúkoľvek osobu, ktorá sa označuje ako výrobca tým, že na spotrebný tovar umiestni svoje meno, obchodnú značku alebo inú odlišujúcu značku;e) záruka: znamená akýkoľvek záväzok predávajúceho alebo výrobcu voči spotrebiteľovi, ktorý sa poskytuje bez poplatkov a týka sa vrátenia zaplatenej ceny alebo náhrady, opravy spotrebného tovaru, prípadne inej nápravy, ak tovar nevyhovuje špecifikáciám, ktoré sú uvedené v záručnom liste alebo v príslušných propagačných materiáloch;f) oprava: znamená v prípade nesúladu uvedenie spotrebného tovaru do súladu s kúpnou zmluvou.3. Členské štáty môžu ustanoviť, že výraz "spotrebný tovar" sa nebude týkať použitého tovaru, ktorý sa predáva na verejných aukciách, ktorých sa môžu spotrebitelia osobne zúčastniť.4. Zmluvy na dodávky spotrebného tovaru, ktorý sa má zhotoviť alebo vyrobiť, sa na účely tejto smernice tiež považujú za kúpne zmluvy.Článok 2Súlad so zmluvou1. Predávajúci musí spotrebiteľovi dodať tovar, ktorý je v súlade s kúpnou zmluvou.2. Spotrebný tovar je v súlade so zmluvou, ak:a) zodpovedá popisu, ktorý poskytol predávajúci a má tie vlastnosti ako vzorka alebo model, ktoré predávajúci poskytol spotrebiteľovi;b) je vhodný na akýkoľvek konkrétny účel požadovaný spotrebiteľom, s ktorým bol v čase uzavretia zmluvy predávajúci oboznámený a akceptoval ho;c) je vhodný na účely, pre ktoré sa tovar rovnakého druhu bežne používa;d) má kvalitu a prevedenie, ktoré je bežné pri tovare rovnakého druhu a ktoré môže spotrebiteľ racionálne očakávať pri danom type tovaru a zohľadnení akéhokoľvek verejného vyhlásenia o konkrétnych vlastnostiach tovaru, ktoré o ňom predávajúci, výrobca alebo jeho zástupca učinil najmä pri propagácii alebo na označení.3. Na účely tohto článku sa nepovažuje za nesúlad, ak si spotrebiteľ v čase uzavretia zmluvy uvedomoval, alebo si racionálne nemohol neuvedomovať nesúlad, alebo ak nesúlad pochádza z materiálov, ktoré dodal spotrebiteľ.4. Predávajúci nie je viazaný verejnými vyhláseniami uvedenými v odseku 2 d), ak:- preukáže, že nebol a nemohol racionálne byť si vedomý príslušného vyhlásenia,- preukáže, že v čase uzavretia zmluvy bolo vyhlásenie opravené, alebo- preukáže, že rozhodnutie kúpiť spotrebný tovar nemohlo byť ovplyvnené týmto vyhlásením.5. Akýkoľvek nesúlad vyplývajúci z nesprávnej montáže spotrebiteľského tovaru sa považuje za rovnocenný s nesúladom tovaru, ak je montáž súčasťou kúpnej zmluvy na tovar a tovar montoval predávajúci, alebo sa montoval na jeho zodpovednosť. Toto taktiež platí, ak výrobok, ktorý má montovať spotrebiteľ, spotrebiteľ zmontuje a nesprávna montáž je spôsobená nedostatkami v návode na montáž.Článok 3Práva spotrebiteľa1. Predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad v čase dodania tovaru.2. V prípade nesúladu má spotrebiteľ právo, aby sa podľa odseku 3 tovar bezplatne uviedol do súladu tak, že sa opraví alebo nahradí, alebo sa primerane zníži cena, alebo v súlade s odsekmi 5 a 6 sa zruší zmluva týkajúca sa takéhoto tovaru.3. V prvom rade môže spotrebiteľ požadovať od predávajúceho, aby tovar opravil alebo nahradil, v oboch prípadoch bezplatne, pokiaľ to nie je nemožné alebo neprimerané.Náprava sa považuje za neprimeranú, ak predávajúcemu vzniknú náklady neprimerané v porovnaní s alternatívnou nápravou vzhľadom na:- hodnotu tovaru v prípade, ak by nesúlad neexistoval,- závažnosť nesúladu a- skutočnosť, či sa alternatívna náprava môže uskutočniť bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa.Každá oprava alebo náhrada sa uskutoční v rámci primeranej doby a bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa pri zohľadnení vlastností tovaru a účelu, na ktorý spotrebiteľ tovar potreboval.4. Termín "bezplatne" v odsekoch 2 a 3 sa vzťahuje na nevyhnutné náklady, ktoré sa vynaložia pri uvedení tovaru do súladu, hlavne náklady na poštovné, prácu a materiál.5. Spotrebiteľ môže požadovať primerané zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy:- ak spotrebiteľ nemá nárok ani na opravu, ani na náhradu, alebo- ak predávajúci v primeranom čase neuskutočnil nápravu, alebo- ak predávajúci neuskutočnil nápravu bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa.6. Spotrebiteľ nemá nárok na zrušenie zmluvy v prípade málo významného nesúladu tovaru so zmluvou.Článok 4Právo na odškodnenieKeď je posledný predávajúci zodpovedný spotrebiteľovi za nesúlad vyplývajúci z konania alebo nedbalosti výrobcu, predchádzajúceho predávajúceho v rovnakom zmluvnom reťazci alebo akéhokoľvek iného sprostredkovateľa, posledný predávajúci má právo uplatniť nárok na nápravu voči zodpovednej osobe alebo osobám v zmluvnom reťazci. Národné právo stanoví voči ktorej zodpovednej osobe alebo osobám môže posledný predávajúci uplatniť nárok; určí príslušné opatrenia a výkonné podmienky.Článok 5Lehoty1. Predávajúci zodpovedá podľa článku 3 v prípade, keď sa nesúlad prejaví do dvoch rokov od dodania tovaru. Ak podľa vnútroštátnych právnych predpisov práva ustanovené v článku 3 ods. 2 podliehajú premlčacej lehote, táto lehota nemôže byť kratšia ako dva roky odo dňa dodania tovaru.2. Členské štáty môžu ustanoviť, aby spotrebiteľ s cieľom uplatniť svoje práva musel informovať predávajúceho o nesúlade v lehote do dvoch mesiacov odo dňa, keď zistil takýto nesúlad.Členské štáty informujú Komisiu o využívaní tohto odseku. Komisia monitoruje účinky tejto možnosti pre členské štáty na spotrebiteľov a vnútorný trh.Komisia najneskôr do 7. januára 2003 pripraví správu o využívaní tohto odseku členskými štátmi. Táto správa sa uverejní v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.3. Pokiaľ sa nepreukáže inak, akýkoľvek nesúlad, ktorý sa objaví do šiestich mesiacov od dodania tovaru, sa považuje za existujúci v čase dodania, pokiaľ tento predpoklad nie je nezlučiteľný s charakterom tovaru alebo charakterom nesúladu.Článok 6Záruky1. Záruka je právne záväzná pre toho, kto ju ponúka na základe podmienok ustanovených v záručnom liste a príslušnej propagácii.2. Záruka:- uvádza, že spotrebiteľ má zákonné práva podľa platných vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých sa riadi predaj spotrebného tovaru a objasňuje, že tieto práva nie sú zárukou ovplyvnené,- uvádza jednoduchým a zrozumiteľným spôsobom obsah záruky a dôležité údaje potrebné na uplatnenie nároku na základe záruky, hlavne trvanie a územnú pôsobnosť záruky, ako aj meno a adresu poskytovateľa záruky.3. Na žiadosť spotrebiteľa môže byť záruka dostupná v písomnej forme alebo na inom stálom nosiči, ktorý má k dispozícii a má k nemu prístup.4. V rámci svojho územia môže členský štát, v ktorom sa spotrebný tovar predáva, v súlade s predpismi zmluvy, ustanoviť, aby sa záruka vystavila v jednom alebo viacerých jazykoch, ktoré určí spomedzi úradných jazykov spoločenstva.5. Ak by záruka porušovala požiadavky odseku 2, 3 alebo 4, v žiadnom prípade nebude ovplyvnená platnosť tejto záruky a spotrebiteľ ju stále môže považovať za právoplatnú a môže vyžadovať jej dodržiavanie.Článok 7Záväznosť1. Všetky zmluvné podmienky alebo dohody uzavreté s predávajúcim predtým, ako bol predávajúci na nesúlad upozornený, ktoré priamo alebo nepriamo rušia platnosť alebo obmedzujú práva spotrebiteľa vyplývajúce z tejto smernice, nebudú podľa národného práva pre spotrebiteľa záväzné.Členské štáty môžu ustanoviť, aby v prípade použitého tovaru predávajúci a spotrebiteľ odsúhlasili zmluvné podmienky alebo dohody s kratšou lehotou zodpovednosti predávajúceho, ako je ustanovené v článku 5 ods. 1 Takáto lehota nesmie byť kratšia ako jeden rok.2. Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie, aby spotrebitelia neboli zbavení ochrany, ktorú im poskytuje táto smernica v dôsledku toho, že sa ako právo, ktorým sa zmluva riadi, zvolí právo nečlenského štátu v prípade, keď má zmluva úzku spojitosť s územím členských štátov.Článok 8Národné právo a minimálna ochrana1. Práva vyplývajúce z tejto smernice sa uplatnia bez dopadu na iné práva, ktorých sa môže spotrebiteľ dovolávať podľa národných predpisov platných pre zmluvnú a mimozmluvnú zodpovednosť.2. Aby sa zabezpečila vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa môžu členské štáty prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia kompatibilné so zmluvou v oblasti, ktorej sa týka táto smernica.Článok 9Členské štáty prijmú príslušné opatrenia na informovanie spotrebiteľa o národnom práve transponujúcom túto smernicu a vyzvú, pokiaľ je to účelné, profesijné organizácie, aby informovali spotrebiteľov o ich právach.Článok 10Príloha k smernici 98/27/ES sa doplní nasledovne:"10. Smernica 1999/44/ES Európskeho parlamentu a Rady z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar (Ú. v. ES L 171, 7.7.1999, s. 12).".Článok 11Transpozícia1. Členské štáty najneskôr do 1. januára 2002 uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.2. Členské štáty oznámia Komisii ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.Článok 12PreskúmanieKomisia najneskôr do 7. júla 2006 preskúma uplatňovanie tejto smernice a predloží správu Európskemu parlamentu a Rade. V správe sa okrem iného preskúmajú dôvody na zavedenie priamej zodpovednosti výrobcu a ak je to účelné, doplnia sa príslušné návrhy.Článok 13Nadobudnutie účinnostiTáto smernica nadobúda účinnosť dňom jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 14Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 25. mája 1999Za Európsky parlament Za Radupredseda predsedaJ. M. GIL-ROBLES H. EICHEL1Ú. v. ES C 307, 16.10.1996, s. 8 a Ú. v. ES C 148, 14.5.1998, s. 12.2Ú. v. ES C 66, 3.3.1997, s. 5.3 Stanovisko Európskeho parlamentu z 10. marca 1998 (Ú. v. ES C 104, 6.4.1998, s. 30), spoločné stanovisko rady z 24. septembra 1998 (Ú. v. ES C 333, 30.10.1998, s. 46) a rozhodnutie Európskeho parlamentu zo 17. decembra 1998 (Ú. v. ES C 98, 9.4.1999, s. 226). Rozhodnutie Európskeho parlamentu z 5. mája 1999. Rozhodnutie rady zo 17. mája 1999.4 Ú. v. ES L 115, 17.4.1998, s. 31.5Ú. v. ES L 166, 11.6.1998, s. 51.