title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/692 zo 17. apríla 2019, ktorou sa mení smernica 2009/73/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom (Text s významom pre EHP)

text:
                  3.5.2019

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  L 117/1

         SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY (EÚ) 2019/692
         zo 17. apríla 2019,
         ktorou sa mení smernica 2009/73/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom
         (Text s významom pre EHP)
         EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
         so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 194 ods. 2,
         so zreteľom na návrh Európskej komisie,
         po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,
         so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
         so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov (2),
         konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (3),
         keďže:

                     (1)

                     Cieľom vnútorného trhu so zemným plynom, ktorý sa postupne zavádza v celej Únii od roku 1999, je ponúknuť všetkým koncovým odberateľom v Únii, či ide o občanov, alebo podniky, skutočný výber, nové obchodné príležitosti, spravodlivé podmienky hospodárskej súťaže, konkurenčné ceny, účinné investičné signály a vyšší štandard služieb a prispieť k bezpečnosti dodávok a udržateľnosti.

                     (2)

                     Smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/55/ES (4) a 2009/73/ES (5) významne prispeli k vytvoreniu vnútorného trhu so zemným plynom.

                     (3)

                     Cieľom tejto smernice je riešiť prekážky brániace dokončeniu vnútorného trhu so zemným plynom, ktoré vyplývajú z neuplatňovania pravidiel trhu Únie na prepravné plynovody do tretích krajín a z nich. Zámerom zmien zavedených touto smernicou je zabezpečiť, aby sa pravidlá uplatniteľné na prepravné plynovody, ktoré spájajú dva alebo viac členských štátov, vzťahovali v rámci Únie aj na prepravné plynovody do tretích krajín a z nich. Tým sa dosiahne ucelenosť právneho rámca v rámci Únie a zároveň sa zabráni narušeniu hospodárskej súťaže na vnútornom trhu s energiou v Únii a negatívnemu vplyvu na bezpečnosť dodávok. Takisto sa zvýši transparentnosť a poskytne sa právna istota účastníkom trhu, najmä investorom do plynárenskej infraštruktúry a užívateľom siete, pokiaľ ide o uplatniteľný právny režim.

                     (4)

                     S cieľom zohľadniť nedostatok osobitných pravidiel Únie uplatniteľných na prepravné plynovody do tretích krajín a z nich pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto smernice by členské štáty mali mať možnosť udeliť odchýlky z určitých ustanovení smernice 2009/73/ES tým prepravným plynovodom, ktoré sú dokončené pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto smernice. V súvislosti s prepravnými plynovodmi do tretích krajín a z nich by sa mal upraviť príslušný dátum uplatňovania iných modelov oddelenia, než je oddelenie vlastníctva.

                     (5)

                     Plynovody, ktoré spájajú projekt ťažby ropy alebo plynu tretej krajiny so spracovateľským závodom alebo koncovým pobrežným vykládkovým terminálom v rámci členského štátu, by sa mali považovať za ťažobné siete. Plynovody, ktoré spájajú projekt ťažby ropy alebo plynu v členskom štáte so spracovateľským závodom alebo koncovým pobrežným vykládkovým terminálom v tretej krajine, by sa na účely tejto smernice nemali považovať za ťažobné siete, pretože nie je pravdepodobné, aby takéto plynovody mali významný vplyv na vnútorný trh s energiou.

                     (6)

                     Prevádzkovatelia prepravnej siete by mali mať možnosť uzatvárať s prevádzkovateľmi prepravnej siete alebo inými subjektmi v tretích krajinách technické dohody o otázkach, ktoré sa týkajú prevádzky a prepojenia prepravných sietí, za predpokladu, že obsah takýchto dohôd je v súlade s právom Únie.

                     (7)

                     Technické dohody týkajúce sa prevádzky prepravných plynovodov, uzavreté medzi prevádzkovateľmi prepravných sietí alebo inými subjektmi, by mali zostať v platnosti za predpokladu, že sú v súlade s právom Únie a príslušnými rozhodnutiami národného regulačného orgánu.

                     (8)

                     Ak sa uplatňujú takéto technické dohody, touto smernicou sa nevyžaduje uzatvorenie medzinárodnej dohody medzi členským štátom a treťou krajinou ani dohody medzi Úniou a treťou krajinou, pokiaľ ide o prevádzku dotknutého prepravného plynovodu.

                     (9)

                     Uplatňovanie smernice 2009/73/ES na prepravné plynovody do tretích krajín a z nich je naďalej obmedzené na územie členských štátov. Pokiaľ ide o prepravné plynovody na mori, smernica 2009/73/ES by sa mala uplatňovať na pobrežné more členského štátu, kde sa nachádza prvé miesto prepojenia so sieťou členského štátu.

                     (10)

                     Malo by byť možné, aby existujúce dohody uzatvorené medzi členským štátom a treťou krajinou, ktoré sa týkajú prevádzky prepravných plynovodov, zostali v platnosti v súlade s touto smernicou.

                     (11)

                     Pokiaľ ide o dohody alebo časti dohôd s tretími krajinami, ktoré môžu ovplyvniť spoločné pravidlá Únie, mal by sa stanoviť koherentný a transparentný postup, ktorým sa môže oprávniť členský štát, ktorý o to požiada, na zmenu, predĺženie, úpravu, obnovu alebo uzavretie dohody s treťou krajinou o prevádzke prepravného plynovodu alebo ťažobnej siete medzi členským štátom a treťou krajinou. Týmto postupom by sa nemalo oddialiť vykonávanie tejto smernice, nemalo by byť dotknuté rozdelenie právomoci medzi Úniou a členskými štátmi a mal by sa uplatňovať na existujúce aj nové dohody.

                     (12)

                     Ak sa ukáže, že predmet dohody patrí čiastočne do právomoci Únie a čiastočne do právomoci členského štátu, je nevyhnutné zabezpečiť úzku spoluprácu medzi týmto členským štátom a inštitúciami Únie.

                     (13)

                     Nariadenie Komisie (EÚ) 2015/703 (6), nariadenie Komisie (EÚ) 2017/459 (7), rozhodnutie Komisie 2012/490/EÚ (8), ako aj kapitoly III, V, VI a IX a článok 28 nariadenia Komisie (EÚ) 2017/460 (9) sa vzťahujú na body vstupu z tretích krajín a výstupu do tretích krajín, pričom sa vyžadujú príslušné rozhodnutia príslušného národného regulačného orgánu, zatiaľ čo nariadenie Komisie (EÚ) č. 312/2014 (10) sa vzťahuje výlučne na vyvažovacie zóny v rámci Únie.

                     (14)

                     S cieľom prijať rozhodnutia o oprávnení alebo o zamietnutí oprávnenia členského štátu zmeniť, predĺžiť, upraviť, obnoviť alebo uzavrieť dohodu s treťou krajinou by sa mali na Komisiu preniesť vykonávacie právomoci. Uvedené právomoci by sa mali vykonávať v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 (11).

                     (15)

                     Keďže cieľ tejto smernice, a to dosiahnutie ucelenosti právneho rámca v rámci Únie a zároveň zabránenie narušeniu hospodárskej súťaže na vnútornom trhu s energiou v Únii, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov jeho rozsahu a dôsledkov ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa.

                     (16)

                     V súlade so spoločným politickým vyhlásením členských štátov a Komisie z 28. septembra 2011 o vysvetľujúcich dokumentoch (12) sa členské štáty zaviazali, že v odôvodnených prípadoch k svojim oznámeniam o transpozičných opatreniach pripoja jeden alebo viacero dokumentov vysvetľujúcich vzťah medzi prvkami smernice a zodpovedajúcimi časťami vnútroštátnych transpozičných nástrojov. V súvislosti s touto smernicou sa zákonodarca domnieva, že zasielanie takýchto dokumentov je odôvodnené.

                     (17)

                     Smernica 2009/73/ES by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,

               PRIJALI TÚTO SMERNICU:

            Článok 1
            Zmeny smernice 2009/73/ES
            Smernica 2009/73/ES sa mení takto:

                        1.

                        V článku 2 sa bod 17 nahrádza takto:

                                    „17.

                                    ‚prepojenie‘ je prepravný plynovod, ktorý prechádza alebo sa tiahne cez hranicu medzi členskými štátmi na účely pripojenia národných prepravných sietí týchto členských štátov, alebo prepravný plynovod medzi členským štátom a treťou krajinou až po územie členských štátov alebo pobrežné more tohto členského štátu;“.

                        2.

                        Článok 9 sa mení takto:

                                    a)

                                    V odseku 8 sa prvý pododsek nahrádza takto:

                                       „8.   Ak prepravná sieť patrila k 3. septembru 2009 vertikálne integrovanému podniku, členský štát sa môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať odsek 1 Pokiaľ ide o časť prepravnej siete spájajúcej členský štát s treťou krajinou, ktorá sa nachádza medzi hranicou tohto členského štátu a prvým miestom pripojenia k sieti tohto členského štátu, ak prepravná sieť patrí k 23. máju 2019 vertikálne integrovanému podniku, členský štát sa môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať odsek 1.“

                                    b)

                                    Odsek 9 sa nahrádza takto:

                                       „9.   Ak prepravná sieť patrila k 3. septembru 2009 vertikálne integrovanému podniku a sú zavedené opatrenia, ktoré zaručujú väčšiu nezávislosť prevádzkovateľa prepravnej siete než ustanovenia kapitoly IV, členský štát sa môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať odsek 1 tohto článku.
                                       Pokiaľ ide o časť prepravnej siete spájajúcej členský štát s treťou krajinou, ktorá sa nachádza medzi hranicou tohto členského štátu a prvým miestom pripojenia k sieti tohto členského štátu, ak prepravná sieť patrí k 23. máju 2019 vertikálne integrovanému podniku a sú zavedené opatrenia, ktoré zaručujú väčšiu nezávislosť prevádzkovateľa prepravnej siete než ustanovenia kapitoly IV, tento členský štát sa môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať odsek 1 tohto článku.“

                        3.

                        V článku 14 sa odsek 1 nahrádza takto:

                           „1.   Ak prepravná sieť patrila k 3. septembru 2009 vertikálne integrovanému podniku, členský štát sa môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať článok 9 ods. 1 a že určí nezávislého prevádzkovateľa siete na návrh vlastníka prepravnej siete.
                           Pokiaľ ide o časť prepravnej siete spájajúcej členský štát s treťou krajinou, ktorá sa nachádza medzi hranicou tohto členského štátu a prvým miestom pripojenia k sieti tohto členského štátu, ak prepravná sieť patrí k 23. máju 2019 vertikálne integrovanému podniku, tento členský štát sa môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať článok 9 ods. 1 a že určí nezávislého prevádzkovateľa siete na návrh vlastníka prepravnej siete.
                           Určenie nezávislého prevádzkovateľa siete podlieha schváleniu zo strany Komisie.“

                        4.

                        V článku 34 sa odsek 4 nahrádza takto:

                           „4.   V prípade cezhraničných sporov sa uplatňujú mechanizmy urovnania sporov toho členského štátu, do ktorého pôsobnosti patrí ťažobná sieť, ktorá odmieta poskytnúť prístup. Ak pri takomto cezhraničnom spore patrí dotknutá sieť do pôsobnosti viacerých členských štátov, dotknuté členské štáty sa navzájom poradia s cieľom zabezpečiť, aby sa ustanovenia tejto smernice uplatňovali jednotne. Ak ťažobná sieť začína v tretej krajine a je prepojená aspoň s jedným členským štátom, dotknuté členské štáty sa navzájom poradia a členský štát, v ktorom sa nachádza prvý vstupný bod do siete členských štátov, sa poradí s dotknutou treťou krajinou, v ktorej ťažobná sieť začína, s cieľom zabezpečiť, pokiaľ ide o dotknutú sieť, aby sa táto smernica na území členských štátov uplatňovala jednotne.“

                        5.

                        Článok 36 sa mení takto:

                                    a)

                                    V odseku 1 sa písmeno e) nahrádza takto:

                                                „e)

                                                výnimka nesmie byť na ujmu hospodárskej súťaže na príslušných trhoch, ktoré by mohli byť ovplyvnené investíciami, účinného fungovania vnútorného trhu so zemným plynom, efektívneho fungovania dotknutých regulovaných sietí ani bezpečnosti dodávok zemného plynu v Únii.“

                                    b)

                                    Odsek 3 sa nahrádza takto:

                                       „3.   Regulačný orgán uvedený v kapitole VIII môže v jednotlivých prípadoch rozhodovať o výnimkách uvedených v odsekoch 1 a 2.
                                       Pred prijatím rozhodnutia o výnimke konzultuje národný regulačný orgán, alebo v relevantnom prípade iný príslušný orgán uvedeného členského štátu:

                                                   a)

                                                   s národnými regulačnými orgánmi členských štátov, na ktorých trhy môže mať nová infraštruktúra vplyv, a

                                                   b)

                                                   s príslušnými orgánmi tretích krajín, ak je dotknutá infraštruktúra pripojená k sieti Únie, ktorá patrí do právomoci členského štátu, a začína alebo končí v jednej tretej krajine alebo vo viacerých tretích krajinách.

                                             Ak konzultované orgány tretích krajín nereagujú na konzultáciu v primeranom časovom rámci alebo v rámci stanovenej lehoty, ktorá nie je dlhšia ako tri mesiace, dotknutý národný regulačný orgán môže prijať potrebné rozhodnutie.“

                                    c)

                                    V odseku 4 sa druhý pododsek nahrádza takto:
                                    „Ak sa všetky dotknuté regulačné orgány dohodnú ohľadom žiadosti o výnimku v priebehu šiestich mesiacov od dátumu doručenia žiadosti o výnimku poslednému z týchto regulačných orgánov, informujú o svojom rozhodnutí agentúru. Ak je dotknutá infraštruktúra prepravným plynovodom medzi členským štátom a treťou krajinou, národný regulačný orgán, alebo v relevantnom prípade iný príslušný orgán členského štátu, v ktorom sa nachádza prvé miesto prepojenia so sieťou členských štátov, môžu pred prijatím rozhodnutia o výnimke konzultovať s príslušným orgánom tejto tretej krajiny s cieľom zabezpečiť, pokiaľ ide o dotknutú infraštruktúru, aby sa táto smernica na území, a prípadne v pobrežnom mori tohto členského štátu uplatňovala jednotne. Ak konzultovaný orgán tretej krajiny nereaguje na konzultáciu v primeranom časovom rámci alebo v rámci stanovenej lehoty, ktorá nie je dlhšia ako tri mesiace, dotknutý národný regulačný orgán môže prijať potrebné rozhodnutie.“

                        6.

                        V článku 41 ods. 1 sa písmeno c) nahrádza takto:

                                    „c)

                                    spolupracovať v oblasti cezhraničných záležitostí s regulačným orgánom alebo orgánmi dotknutých členských štátov a s agentúrou. V prípade infraštruktúry z tretej krajiny a do tretej krajiny môže regulačný orgán členského štátu, v ktorom sa nachádza prvé miesto prepojenia so sieťou členských štátov, spolupracovať s príslušnými orgánmi tejto tretej krajiny po konzultácii s regulačnými orgánmi ostatných dotknutých členských štátov s cieľom zabezpečiť, pokiaľ ide o túto infraštruktúru, aby sa táto smernica uplatňovala na území týchto členských štátov jednotne;“.

                        7.

                        V článku 42 sa dopĺňa tento odsek:

                           „6.   Regulačné orgány alebo prípadne iné príslušné orgány môžu konzultovať a spolupracovať s príslušnými orgánmi tretích krajín v súvislosti s prevádzkou plynárenskej infraštruktúry do tretích krajín a z nich s cieľom zabezpečiť, pokiaľ ide o dotknutú infraštruktúru, aby sa táto smernica uplatňovala na území členského štátu a jeho pobrežného mora jednotne.“

                        8.

                        Vkladá sa tento článok:

                           „Článok 48a
                           Technické dohody týkajúce sa prevádzky prepravných plynovodov
                           Táto smernica nemá vplyv na slobodu prevádzkovateľov prepravných sietí alebo iných hospodárskych subjektov ponechať v platnosti alebo uzatvárať technické dohody o otázkach týkajúcich sa prevádzky prepravných plynovodov medzi členským štátom a treťou krajinou, pokiaľ sú tieto dohody v súlade s právom Únie a príslušnými rozhodnutiami národných regulačných orgánov dotknutých členských štátov. Takéto dohody sa oznámia regulačným orgánom dotknutých členských štátov.“

                        9.

                        Vkladajú sa tieto články:

                           „Článok 49a
                           Odchýlky týkajúce sa prepravných plynovodov do tretích krajín a z nich

                              1.   Pokiaľ ide o prepravné plynovody medzi členským štátom a treťou krajinou, ktoré boli dokončené pred 23. májom 2019, členský štát, v ktorom sa nachádza prvé miesto pripojenia takéhoto prepravného plynovodu k sieti členského štátu, sa môže rozhodnúť odchýliť sa od článkov 9, 10, 11 a 32 a článku 41 ods. 6, 8 a 10, pokiaľ ide o tie časti takéhoto prepravného plynovodu, ktoré sa nachádzajú na jeho území a v jeho pobrežnom mori, a to z objektívnych dôvodov, akým je napríklad umožniť návratnosť uskutočnenej investície, alebo z dôvodov bezpečnosti dodávok, a to za predpokladu, že by sa uplatnením odchýlky nenarušila hospodárska súťaž ani účinné fungovanie vnútorného trhu so zemným plynom, ani bezpečnosť dodávok v Únii.
                              Odchýlka je časovo obmedzená na najviac 20 rokov na základe objektívneho odôvodnenia, pričom môže byť v odôvodnených prípadoch obnovená, a môže podliehať podmienkam, ktoré prispievajú k dosiahnutiu vyššie uvedených podmienok.
                              Takéto odchýlky sa neuplatňujú na prepravné plynovody medzi členským štátom a treťou krajinou, od ktorej sa požaduje transponovať túto smernicu a ktorá účinne vykonáva túto smernicu vo svojom právnom poriadku podľa dohody uzatvorenej s Úniou.

                              2.   Ak sa dotknutý prepravný plynovod nachádza na území viac ako jedného členského štátu, členský štát, na území ktorého sa nachádza prvé miesto pripojenia k sieti členských štátov, rozhodne, či udelí odchýlku týkajúcu sa tohto prepravného plynovodu, a to po konzultácii so všetkými dotknutými členskými štátmi.
                              Komisia môže na žiadosť dotknutých členských štátov rozhodnúť, že bude plniť úlohu pozorovateľa pri konzultáciách medzi členským štátom, na území ktorého sa nachádza prvé miesto pripojenia, a treťou krajinou, týkajúcich sa jednotného uplatňovania tejto smernice na území a v pobrežnom mori členského štátu, v ktorom sa nachádza prvé miesto pripojenia, a to aj pokiaľ ide o udelenie odchýlok pre tieto prepravné plynovody.

                              3.   Rozhodnutia podľa odsekov 1 a 2 sa prijmú do 24. mája 2020. Členské štáty oznámia všetky takéto rozhodnutia Komisii a uverejnia ich.

                           Článok 49b
                           Postup splnomocnenia

                              1.   Bez toho, aby boli dotknuté ostatné záväzky vyplývajúce z práva Únie a rozdelenie právomoci medzi Úniou a členskými štátmi, existujúce dohody medzi členským štátom a treťou krajinou o prevádzke prepravného plynovodu alebo ťažobnej siete sa môžu ponechať v platnosti, až kým nenadobudne platnosť následná dohoda medzi Úniou a touto treťou krajinou alebo až kým sa nezačne uplatňovať postup podľa odsekov 2 až 15 tohto článku.

                              2.   Bez toho, aby bolo dotknuté rozdelenie právomoci medzi Úniou a členskými štátmi, ak má členský štát v úmysle začať rokovania s treťou krajinou s cieľom zmeniť, predĺžiť, upraviť, obnoviť alebo uzavrieť s treťou krajinou dohodu o prevádzke prepravného plynovodu týkajúcu sa záležitostí, ktoré patria úplne alebo čiastočne do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, písomne oznámi svoj úmysel Komisii.
                              Takéto oznámenie obsahuje príslušnú dokumentáciu a uvádzajú sa v ňom ustanovenia, ktoré budú predmetom rokovaní alebo o ktorých sa má opätovne rokovať, ako aj ciele rokovaní a všetky ďalšie relevantné informácie a musí sa Komisii zaslať najneskôr päť mesiacov pred plánovaným začatím rokovaní.

                              3.   Komisia na základe každého oznámenia podľa odseku 2 oprávni dotknutý členský štát, aby začal formálne rokovania s treťou krajinou, pokiaľ ide o tie časti, ktoré môžu ovplyvniť spoločné pravidlá Únie, ak nedospeje k záveru, že začatie takýchto rokovaní by:

                                          a)

                                          bolo v rozpore s právom Únie v inej záležitosti, než je nezlučiteľnosť vyplývajúca z rozdelenia právomoci medzi Úniou a členskými štátmi;

                                          b)

                                          malo negatívny vplyv na fungovanie vnútorného trhu so zemným plynom, hospodársku súťaž alebo bezpečnosť dodávok v členskom štáte alebo v Únii;

                                          c)

                                          ohrozilo ciele prebiehajúcich rokovaní o medzivládnych dohodách medzi Úniou a treťou krajinou;

                                          d)

                                          bolo diskriminačné.

                              4.   Komisia pri vykonávaní posudzovania podľa odseku 3 zohľadní, či sa plánovaná dohoda týka prepravného plynovodu alebo ťažobného plynovodu, ktorý prispieva k diverzifikácii dodávok a dodávateľov zemného plynu prostredníctvom nových zdrojov zemného plynu.

                              5.   Komisia do 90 dní od doručenia oznámenia uvedeného v odseku 2 prijme rozhodnutie o oprávnení alebo zamietnutí oprávnenia členského štátu začať rokovania s cieľom zmeniť, predĺžiť, upraviť, obnoviť alebo uzavrieť dohodu s treťou krajinou. Ak sú na prijatie rozhodnutia potrebné dodatočné informácie, začína lehota 90 dní plynúť od dátumu doručenia takýchto dodatočných informácií.

                              6.   Ak Komisia prijme rozhodnutie o zamietnutí oprávnenia členského štátu začať rokovania s cieľom zmeniť, predĺžiť, upraviť, obnoviť alebo uzavrieť dohodu s treťou krajinou, informuje o tom dotknutý členský štát a svoje rozhodnutie odôvodní.

                              7.   Rozhodnutia o oprávnení alebo zamietnutí oprávnenia členského štátu začať rokovania s cieľom zmeniť, predĺžiť, upraviť, obnoviť alebo uzavrieť dohodu s treťou krajinou sa prijmú prostredníctvom vykonávacích aktov v súlade s postupom uvedeným v článku 51 ods. 2.

                              8.   Komisia môže poskytnúť usmernenia a môže požiadať o zahrnutie určitých konkrétnych doložiek do plánovanej dohody s cieľom zabezpečiť súlad s právom Únie podľa rozhodnutia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/684 (*1).

                              9.   Komisia je informovaná o pokroku a výsledkoch rokovaní o zmene, predĺžení, úprave, obnovení alebo uzavretí dohody počas jednotlivých štádií takýchto rokovaní a môže požiadať o účasť na takýchto rokovaniach medzi členským štátom a treťou krajinou v súlade s rozhodnutím (EÚ) 2017/684.

                              10.   Komisia informuje Európsky parlament a Radu o rozhodnutiach prijatých podľa odseku 5.

                              11.   Pred podpísaním dohody s treťou krajinou dotknutý členský štát oznámi Komisii výsledok rokovaní a predloží jej text pripravenej dohody.

                              12.   Komisia po prijatí oznámenia podľa odseku 11 posúdi pripravenú dohodu podľa odseku 3. Ak Komisia zistí, že výsledkom rokovaní je dohoda, ktorá je v súlade s odsekom 3, udelí členskému štátu oprávnenie, aby dohodu podpísal a uzatvoril.

                              13.   Komisia do 90 dní od doručenia oznámenia uvedeného v odseku 11 prijme rozhodnutie o oprávnení alebo zamietnutí oprávnenia členského štátu podpísať a uzavrieť dohodu s treťou krajinou. Ak sú na prijatie rozhodnutia potrebné dodatočné informácie, začína lehota 90 dní plynúť od dátumu doručenia takýchto dodatočných informácií.

                              14.   Ak Komisia prijme rozhodnutie o oprávnení členského štátu podpísať a uzavrieť dohodu s treťou krajinou podľa odseku 13, dotknutý členský štát oznámi Komisii uzatvorenie a nadobudnutie platnosti dohody, ako aj všetky následné zmeny právneho statusu tejto dohody.

                              15.   Ak Komisia prijme rozhodnutie o zamietnutí oprávnenia členského štátu podpísať a uzavrieť dohodu s treťou krajinou podľa odseku 13, informuje o tom dotknutý členský štát a svoje rozhodnutie odôvodní.

                           (*1)  Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/684 z 5. apríla 2017 o ustanovení mechanizmu výmeny informácií, pokiaľ ide o medzivládne dohody a nezáväzné nástroje v oblasti energetiky medzi členskými štátmi a tretími krajinami, a o zrušení rozhodnutia č. 994/2012/EÚ (Ú. v. EÚ L 99, 12.4.2017, s. 1).“"

            Článok 2
            Transpozícia

               1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 24. februára 2020 a to bez toho, aby bola dotknutá akákoľvek odchýlka podľa článku 49a smernice 2009/73/ES. Komisii bezodkladne oznámia znenie uvedených ustanovení.
               Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
               Odchylne od prvého pododseku, vnútrozemské členské štáty, ktoré nemajú zemepisné hranice s tretími krajinami ani prepravné plynovody s tretími krajinami, nie sú povinné uviesť do účinnosti opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou.
               Odchylne od prvého pododseku, Cyprus a Malta vzhľadom na svoju zemepisnú polohu nie sú povinné uviesť do účinnosti opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou, pokiaľ nie sú k tretím krajinám pripojené žiadnou infraštruktúrou ani ťažobnými sieťami.

               2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.

            Článok 3
            Nadobudnutie účinnosti
            Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

            Článok 4
            Adresáti
            Táto smernica je určená členským štátom.

            V Štrasburgu 17. apríla 2019

                  Za Európsky parlament

                  predseda

               A. TAJANI

                  Za Radu

                  predseda

               G. CIAMBA

            (1)  Ú. v. EÚ C 262, 25.7.2018, s. 64.

            (2)  Ú. v. EÚ C 361, 5.10.2018, s. 72.

            (3)  Pozícia Európskeho parlamentu zo 4. apríla 2019 (zatiaľ neuverejnená v úradnom vestníku) a rozhodnutie Rady z 15. apríla 2019.

            (4)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/55/ES z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom (Ú. v. EÚ L 176, 15.7.2003, s. 57).

            (5)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES (Ú. v. EÚ L 211, 14.8.2009, s. 94).

            (6)  Nariadenie Komisie (EÚ) 2015/703 z 30. apríla 2015, ktorým sa stanovuje sieťový predpis o pravidlách týkajúcich sa interoperability a výmeny údajov (Ú. v. EÚ L 113, 1.5.2015, s. 13).

            (7)  Nariadenie Komisie (EÚ) 2017/459 zo 16. marca 2017, ktorým sa stanovuje sieťový predpis o mechanizmoch prideľovania kapacity v plynárenských prepravných sieťach a ktorým sa zrušuje nariadenie (EÚ) č. 984/2013 (Ú. v. EÚ L 72, 17.3.2017, s. 1).

            (8)  Rozhodnutie Komisie 2012/490/EÚ z 24. augusta 2012 o zmene a doplnení prílohy I k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 o podmienkach prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn (Ú. v. EÚ L 231, 28.8.2012, s. 16).

            (9)  Nariadenie Komisie (EÚ) 2017/460 zo 16. marca 2017, ktorým sa stanovuje sieťový predpis o harmonizovaných štruktúrach taríf za prepravu plynu (Ú. v. EÚ L 72, 17.3.2017, s. 29).

            (10)  Nariadenie Komisie (EÚ) č. 312/2014 z 26. marca 2014 o vytvorení sieťového predpisu na vyvažovanie plynu v prepravných sieťach (Ú. v. EÚ L 91, 27.3.2014, s. 15).

            (11)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie (Ú. v. EÚ L 55, 28.2.2011, s. 13).

            (12)  Ú. v. EÚ C 369, 17.12.2011, s. 14.


title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/713 zo 17. apríla 2019 o boji proti podvodom s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a proti ich falšovaniu a pozmeňovaniu, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2001/413/SVV

text:
                  10.5.2019

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  L 123/18

         SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY (EÚ) 2019/713
         zo 17. apríla 2019
         o boji proti podvodom s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a proti ich falšovaniu a pozmeňovaniu, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2001/413/SVV
         EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
         so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 83 ods. 1,
         so zreteľom na návrh Európskej komisie,
         po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,
         so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
         konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (2),
         keďže:

                     (1)

                     Podvody s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovanie a pozmeňovanie sú hrozbami pre bezpečnosť, keďže predstavujú zdroj príjmu pre organizovanú trestnú činnosť, a tým umožňujú ďalšiu trestnú činnosť, ako je napríklad terorizmus, obchodovanie s drogami a obchodovanie s ľuďmi.

                     (2)

                     Podvody s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovanie a pozmeňovanie predstavujú tiež prekážky pre digitálny jednotný trh, pretože oslabujú dôveru spotrebiteľov a spôsobujú priame hospodárske straty.

                     (3)

                     Rámcové rozhodnutie Rady 2001/413/SVV (3) je potrebné aktualizovať a doplniť, aby obsahovalo ďalšie ustanovenia o trestných činoch, najmä pokiaľ ide o podvody súvisiace s počítačmi, a o trestoch, prevencii, pomoci obetiam a cezhraničnej spolupráci.

                     (4)

                     Významné medzery a rozdiely v zákonoch členských štátov v oblasti podvodov s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania môžu brániť prevencii, odhaľovaniu a sankcionovaniu týchto druhov trestnej činnosti, ako aj inej závažnej a organizovanej trestnej činnosti, ktorá s ňou súvisí a ktorá pre ne vytvára podmienky, a robí policajnú a justičnú spoluprácu komplikovanejšou a tým menej účinnou, s negatívnymi dôsledkami na bezpečnosť.

                     (5)

                     Podvody s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovanie a pozmeňovanie majú významný cezhraničný rozmer zvýraznený zvyšujúcim sa digitálnym prvkom, ktorý podčiarkuje potrebu ďalšej aproximácie trestnoprávnych predpisov v oblasti podvodov s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania.

                     (6)

                     V posledných rokoch došlo nielen k exponenciálnemu rastu digitálneho hospodárstva, ale aj k šíreniu inovácií v mnohých oblastiach, a to vrátane platobných technológií. Nové platobné technológie používajú nové druhy platobných nástrojov, ktoré na jednej strane vytvárajú nové príležitosti pre spotrebiteľov a podniky, na strane druhej ale rozširujú príležitosti na podvody. Právny rámec preto musí zostať aj naďalej relevantný a aktuálny vzhľadom na uvedený technologický rozvoj, a to na základe technologicky neutrálneho prístupu.

                     (7)

                     Nielenže podvody slúžia na financovanie zločineckých skupín, ale obmedzujú aj rozvoj digitálneho jednotného trhu a odrádzajú občanov od nákupov online.

                     (8)

                     Na zabezpečenie konzistentného prístupu v členských štátoch pri uplatňovaní tejto smernice a na uľahčenie výmeny informácií a spolupráce medzi príslušnými orgánmi je dôležité spoločné vymedzenie pojmov v oblasti podvodov s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania. Do vymedzenia pojmov by sa mali zahrnúť nové druhy bezhotovostných platobných nástrojov, ktoré umožňujú prevody elektronických peňazí a virtuálnych mien. Vo vymedzení pojmu bezhotovostné platobné nástroje by sa malo zohľadniť, že bezhotovostný platobný nástroj môže pozostávať z rôznych spolupôsobiacich prvkov, ako je napríklad aplikácia na mobilné platby a zodpovedajúca autorizácia (napr. heslo). Ak sa v tejto smernici používa pojem bezhotovostný platobný nástroj, mal by sa chápať tak, že tento nástroj dáva svojmu držiteľovi alebo používateľovi schopnosť skutočne umožniť prevod peňazí alebo peňažnej hodnoty alebo zadať platobný príkaz. Napríklad nezákonné získanie aplikácie na mobilné platby bez potrebnej autorizácie by sa nemalo považovať za nezákonné získanie bezhotovostného platobného nástroja, pretože používateľovi skutočne neumožňuje prevádzať peniaze alebo peňažné hodnoty.

                     (9)

                     Táto smernica by sa mala uplatňovať na bezhotovostné platobné nástroje, len pokiaľ ide o ich platobnú funkciu.

                     (10)

                     Táto smernica by sa mala vzťahovať na virtuálne meny, iba pokiaľ ich možno bežne používať na uskutočňovanie platieb. Členské štáty by sa mali nabádať, aby vo svojom vnútroštátnom práve zabezpečili, že budúce meny virtuálnej povahy, ktoré vydajú ich centrálne banky alebo iné orgány verejnej moci, budú požívať rovnakú úroveň ochrany proti podvodom ako bezhotovostné platobné prostriedky vo všeobecnosti. Na digitálne peňaženky, ktoré umožňujú prevod virtuálnych mien, by sa táto smernica mala vzťahovať v rovnakom rozsahu, ako sa vzťahuje na bezhotovostné platobné nástroje. Vymedzením pojmu „digitálne platidlá“ by sa malo uznať, že digitálne peňaženky na prevod virtuálnych mien môžu, ale nevyhnutne nemusia poskytovať funkcie platobného nástroja a nemalo by sa ním rozšíriť vymedzenie pojmu platobného nástroja.

                     (11)

                     Zasielanie falošných faktúr s cieľom získať platobné údaje by sa malo považovať za pokus o nezákonné prisvojenie v rozsahu pôsobnosti tejto smernice.

                     (12)

                     Použitie trestného práva na zabezpečenie právnej ochrany, hlavne v prípade platobných nástrojov, ktoré využívajú osobitné formy ochrany pred napodobovaním alebo zneužívaním, má za cieľ nabádať prevádzkovateľov, aby nimi vydávané platobné nástroje zabezpečovali takouto osobitnou formou ochrany.

                     (13)

                     Na ochranu bezhotovostných platobných prostriedkov pred podvodmi a falšovaním a pozmeňovaním sú nevyhnutné účinné a efektívne trestnoprávne opatrenia. Potrebný je najmä spoločný trestnoprávny prístup, pokiaľ ide o znaky skutkovej podstaty trestných činov, ktoré napomáhajú samotnému podvodnému použitiu bezhotovostných platobných prostriedkov alebo sú prípravou naň. Konanie, ako je zadováženie a prechovávanie platobných nástrojov s úmyslom spáchať podvod, napríklad prostredníctvom phishingu, skimmingu alebo nasmerovaním alebo presmerovaním používateľov platobnej služby na imitácie webových stránok, a ich uvádzanie do obehu, napríklad predajom informácií o kreditných kartách na internete, by sa teda malo kvalifikovať ako trestný čin sám osebe bez toho, aby bolo nutné skutočné podvodné použitie bezhotovostných platobných prostriedkov. Za takúto trestnú činnosť by sa preto mali považovať okolnosti, keď prechovávanie, obstarávanie alebo uvádzanie do obehu nevyústi nevyhnutne do podvodného použitia takýchto platobných nástrojov. Ak sa však touto smernicou kriminalizuje prechovávanie alebo držba, nemalo by sa ňou kriminalizovať jednoduché opomenutie. Touto smernicou by sa nemalo sankcionovať legitímne používanie platobného nástroja, a to ani pri poskytovaní inovačných platobných služieb, ako sú služby bežne vyvíjané spoločnosťami v oblasti finančných technológií, ani v súvislosti s ním.

                     (14)

                     Pokiaľ ide o trestné činy uvedené v tejto smernici, na všetky znaky skutkovej podstaty trestných činov podľa vnútroštátneho práva sa vzťahuje pojem úmysel. Úmyselnú povahu konania, ako aj akékoľvek znalosti alebo účel požadované ako znak skutkovej podstaty trestného činu, možno odvodiť z objektívnych skutkových okolností. Táto smernica by sa nemala vzťahovať na trestné činy, pri ktorých sa nevyžaduje úmysel.

                     (15)

                     V tejto smernici sa uvádzajú známe formy konania, ako je podvod, falšovanie a pozmeňovanie, krádež a nezákonné prisvojenie, ktoré sa vo vnútroštátnom práve upravovali ešte pred érou digitalizácie. Rozšírenie rozsahu pôsobnosti tejto smernice s ohľadom na nehmotné platobné nástroje si preto vyžaduje vymedzenie rovnocenných foriem konania v digitálnej oblasti, čím sa doplní a posilní smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/40/EÚ (4). Nezákonné získanie nehmotného bezhotovostného platobného nástroja by malo byť trestným činom, aspoň pokiaľ si vyžaduje spáchanie jedného z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 6 smernice 2013/40/EÚ alebo zneužitie nehmotného bezhotovostného platobného nástroja. „Zneužitie“ by sa malo chápať ako konanie osoby, ktorej sa zveril nehmotný bezhotovostný platobný nástroj a ktorá ho vedome neoprávnene využije na svoj vlastný prospech alebo v prospech niekoho iného. Obstaranie takéhoto nezákonne získaného nástroja na účely podvodného použitia by malo byť trestné bez toho, aby bolo potrebné zistiť všetky skutkové okolnosti nezákonného získania, a bez požadovania predchádzajúceho alebo súbežného odsúdenia za východiskový trestný čin, ktorý viedol k nezákonnému získaniu.

                     (16)

                     V tejto smernici sa uvádzajú aj nástroje, ktoré možno použiť na spáchanie trestných činov v nej uvedených. Vzhľadom na potrebu predchádzať kriminalizácii nástrojov, ktoré sa vyrábajú a uvádzajú na trh na legitímne účely, a aj keď by sa mohli využívať na páchanie trestných činov, samy osebe preto nepredstavujú hrozbu, kriminalizácia by sa mala obmedziť na tie nástroje, ktoré sú primárne navrhnuté alebo osobitne upravené na účely páchania trestných činov uvedených v tejto smernici.

                     (17)

                     Sankcie a tresty za podvody a falšovanie a pozmeňovanie bezhotovostných platobných prostriedkov by mali byť v rámci celej Únie účinné, primerané a odrádzajúce. Touto smernicou nie je dotknutá individualizácia trestov a ich uplatňovanie ani výkon trestov v súlade s okolnosťami prípadu a všeobecné pravidlá vnútroštátneho trestného práva.

                     (18)

                     Keďže v tejto smernici sa stanovujú minimálne pravidlá, členské štáty môžu prijať alebo ponechať v platnosti prísnejšie trestnoprávne predpisy týkajúce sa podvodu s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania vrátane širšieho vymedzenia trestných činov.

                     (19)

                     Je vhodné ustanoviť prísnejšie tresty, ak je trestný čin spáchaný v rámci zločineckej organizácie v zmysle rámcového rozhodnutia Rady 2008/841/SVV (5). Členské štáty by nemali byť povinné ustanoviť osobitné priťažujúce okolnosti, ak sa vo vnútroštátnom práve ustanovujú samostatné trestné činy, pre ktoré možno uložiť prísnejšie sankcie. Ak trestný čin uvedený v tejto smernici spáchala v spojení s iným trestným činom uvedeným v tejto smernici rovnaká osoba, a jeden z týchto trestných činov de facto predstavuje nevyhnutný znak skutkovej podstaty druhého trestného činu, členský štát môže v súlade so všeobecnými zásadami vnútroštátneho práva stanoviť, že takéto konanie sa považuje za priťažujúcu okolnosť hlavného trestného činu.

                     (20)

                     Pravidlami určenia právomoci by sa malo zabezpečiť, aby trestné činy uvedené v tejto smernici boli účinne trestne stíhané. Vo všeobecnosti je na riešenie trestných činov najvhodnejší systém trestného súdnictva tej krajiny, v ktorej k činu došlo. Každý členský štát by preto mal ustanoviť svoju právomoc vo veciach trestných činov, ktoré boli spáchané na jeho území, a trestných činov, ktoré spáchali jeho štátni príslušníci. Členské štáty môžu tiež určiť právomoc vo veciach trestných činov, ktoré spôsobili škodu na ich území. Členské štáty sa k tomu dôrazne nabádajú.

                     (21)

                     Pripomínajúc povinnosti vyplývajúce z rámcového rozhodnutia Rady 2009/948/SVV (6) a rozhodnutia Rady 2002/187/SVV (7) sa príslušné orgány nabádajú, aby v prípade sporov o právomoc využívali možnosť viesť priame konzultácie s pomocou Agentúry Európskej únie pre justičnú spoluprácu v trestných veciach (Eurojust).

                     (22)

                     Vzhľadom na potrebu osobitných nástrojov na účinné vyšetrovanie podvodov s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania a ich význam pre účinnú medzinárodnú spoluprácu medzi vnútroštátnymi orgánmi by vyšetrovacie nástroje, ktoré sa obvykle používajú v prípadoch týkajúcich sa organizovanej trestnej činnosti alebo inej závažnej trestnej činnosti, mali byť k dispozícii príslušným orgánom vo všetkých členských štátoch, ak a v rozsahu, v ktorom je použitie týchto nástrojov vhodné a primerané vzhľadom na povahu a závažnosť trestných činov, ako sa vymedzujú vo vnútroštátnom práve. Okrem toho, aby orgány presadzovania práva a ďalšie príslušné orgány mohli vyšetrovať a stíhať trestné činy uvedené v tejto smernici, mali by mať včasný prístup k relevantným informáciám. Členské štáty sa nabádajú, aby pre príslušné orgány vyčlenili primerané ľudské a finančné zdroje na účely riadneho vyšetrovania a stíhania trestných činov uvedených v tejto smernici.

                     (23)

                     Vnútroštátne orgány vyšetrujúce alebo stíhajúce trestné činy uvedené v tejto smernici by mali byť oprávnené spolupracovať s inými vnútroštátnymi orgánmi v tom istom členskom štáte a so svojimi partnermi v iných členských štátoch.

                     (24)

                     V mnohých prípadoch je za incidentmi, ktoré by sa mali oznamovať príslušným vnútroštátnym orgánom podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1148 (8), trestná činnosť. Pri takýchto incidentoch môže existovať podozrenie o ich trestnej povahe aj vtedy, ak existujú nedostatočné dôkazy o trestnom čine. V takejto súvislosti by sa príslušní prevádzkovatelia základných služieb a poskytovatelia digitálnych služieb mali nabádať k tomu, aby sa oznámenia, ktoré sa vyžadujú podľa smernice (EÚ) 2016/1148, sprostredkovali orgánom presadzovania práva s cieľom vytvoriť účinnú a komplexnú reakciu a uľahčiť zistenie totožnosti páchateľov a vyvodenie zodpovednosti za ich konanie. Najmä podpora chráneného, bezpečného a odolnejšieho prostredia si vyžaduje, aby orgánom presadzovania práva boli systematicky oznamované incidenty, pri ktorých existuje podozrenie o ich závažnej trestnej povahe. Okrem toho by v prípade potreby jednotky pre riešenie počítačových bezpečnostných incidentov, určené smernicou (EÚ) 2016/1148, mali byť zapojené do vyšetrovania na účely presadzovania práva s cieľom poskytovať informácie, pokiaľ sa to na vnútroštátnej úrovni považuje za vhodné, ako aj odborné znalosti v oblasti informačných systémov.

                     (25)

                     Závažné bezpečnostné incidenty uvedené v smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2366 (9) môžu súvisieť s trestnou činnosťou. V relevantných prípadoch by sa poskytovatelia platobných služieb mali nabádať k tomu, aby oznámenia, ktoré majú podľa smernice (EÚ) 2015/2366 poskytovať príslušnému orgánu vo svojom domovskom členskom štáte, poskytli orgánom presadzovania práva.

                     (26)

                     Na úrovni Únie existuje niekoľko nástrojov a mechanizmov, ktoré umožňujú výmenu informácií medzi vnútroštátnymi orgánmi presadzovania práva na účely vyšetrovania a stíhanie trestných činov. S cieľom uľahčiť a urýchliť spoluprácu medzi vnútroštátnymi orgánmi presadzovania práva a zabezpečiť, aby sa tieto nástroje a mechanizmy využívali v plnej miere, by táto smernica mala posilniť význam operačných kontaktných miest zavedených rámcovým rozhodnutím 2001/413/SVV. Členské štáty by mali mať možnosť rozhodnúť sa využiť existujúce siete operačných kontaktných miest, ako je sieť stanovená v smernici 2013/40/EÚ. Kontaktné miesta by mali poskytovať účinnú pomoc, napríklad uľahčovaním výmeny príslušných informácií a poskytovaním technického poradenstva alebo právnych informácií. Na zabezpečenie bezproblémového fungovania tejto siete by malo byť každé kontaktné miesto schopné urýchlene komunikovať s kontaktným miestom iného členského štátu. Vzhľadom na významný cezhraničný rozmer trestných činov, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, a najmä z dôvodu nestabilnej povahy elektronických dôkazov, členské štáty by mali byť schopné pohotovo riešiť naliehavé žiadosti zo strany siete a poskytnúť spätnú väzbu do ôsmich hodín. Vo veľmi naliehavých a závažných prípadoch by členské štáty mali informovať Agentúru Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol).

                     (27)

                     Oznamovanie trestnej činnosti verejným orgánom bez zbytočného odkladu je v boji proti podvodom s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a proti ich falšovaniu a pozmeňovaniu veľmi dôležité, keďže je často východiskom pre vyšetrovania trestných činov. Mali by sa prijať opatrenia, ktoré budú podnecovať fyzické a právnické osoby k oznamovaniu, a to najmä finančných inštitúcií, orgánom presadzovania práva a justičným orgánom. Uvedené opatrenia môžu vychádzať z rôznych druhov opatrení vrátane legislatívnych aktov obsahujúcich povinnosť oznámiť podozrenie z podvodu, alebo nelegislatívnych opatrení, ako je zriadenie alebo podpora organizácií alebo mechanizmov podporujúcich výmenu informácií alebo zvyšovanie povedomia. Každé takéto opatrenie, ktoré zahŕňa spracúvanie osobných údajov fyzických osôb, by sa malo vykonávať v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 (10). Najmä všetky prenosy informácií na účely prevencie trestných činov a boja proti trestným činom súvisiacim s podvodmi s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovaním a pozmeňovaním by mali byť v súlade s požiadavkami ustanovenými v uvedenom nariadení, predovšetkým so zákonnými dôvodmi na spracúvanie.

                     (28)

                     S cieľom uľahčovať okamžité a priame oznamovanie trestnej činnosti by Komisia mala dôkladne posúdiť zriadenie účinných systémov online na podávanie oznámení o podvodoch v členských štátoch a štandardizovaných vzorov oznámení na úrovni Únie. Takéto systémy by mohli uľahčovať oznamovanie podvodov s bezhotovostnými peňažnými prostriedkami, ktoré sa často uskutočňujú online, a tým posilniť podporu obetiam, identifikáciu a analýzu hrozieb počítačovej kriminality a prácu a cezhraničnú spoluprácu vnútroštátnych príslušných orgánov.

                     (29)

                     Trestné činy uvedené v tejto smernici majú často cezhraničnú povahu. Boj proti týmto trestným činom sa preto opiera o úzku spoluprácu medzi členskými štátmi. Pokiaľ ide o trestné činy, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, členské štáty sa nabádajú, aby vo vhodnom rozsahu zabezpečili účinné uplatňovanie nástrojov vzájomného uznávania a právnej pomoci.

                     (30)

                     Vyšetrovanie a stíhanie všetkých druhov podvodov s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania vrátane tých, ktoré zahŕňajú malé sumy peňazí, je obzvlášť dôležité pre účinný boj proti nim. Ohlasovacie povinnosti, výmena informácií a štatistické výkazy predstavujú účinné spôsoby odhaľovania podvodných praktík, najmä podobných činností, ktoré zahŕňajú malé sumy peňazí, keď sa posudzujú osobitne.

                     (31)

                     Pre obete môžu mať podvody s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovanie a pozmeňovanie vážne hospodárske aj nehospodárske dôsledky. Ak v rámci takého podvodu došlo napríklad ku krádeži totožnosti, jeho dôsledky sú často ešte horšie z dôvodu poškodenia dobrého mena a profesijnej ujmy, poškodenia úverového ratingu jednotlivca a závažnej emocionálnej ujmy. Členské štáty by mali prijať opatrenia na pomoc, podporu a ochranu s cieľom zmierniť uvedené dôsledky.

                     (32)

                     Často môže trvať veľmi dlho, kým obete zistia, že utrpeli škodu v dôsledku trestného činu podvodu alebo falšovania a pozmeňovania. Za tento čas sa môže rozvinúť špirála navzájom prepojených trestných činov, čo ešte zhoršuje negatívne dôsledky pre obete.

                     (33)

                     Fyzickým osobám, ktoré sa stanú obeťami podvodov súvisiacich s bezhotovostnými platobnými prostriedkami, sú priznané práva na základe smernice Európskeho parlamentu a Rady 2012/29/EÚ (11). Členské štáty by mali prijať opatrenia na pomoc a podporu takýmto obetiam, ktoré budú vychádzať z opatrení požadovaných podľa uvedenej smernice, ale budú vo väčšej miere priamo reagovať na osobitné potreby obetí podvodov súvisiacich s krádežou identity. K takýmto opatreniam by malo patriť najmä poskytnutie zoznamu špecializovaných zariadení zaoberajúcich sa rôznymi aspektmi trestnej činnosti súvisiacej s totožnosťou a poskytujúcich podporu obetiam, špecializovanú psychologickú podporu a poradenstvo vo finančnej, praktickej a právnej oblasti, ako aj pomoc pri získaní dostupného odškodnenia. Členské štáty by sa mali povzbudiť k zriadeniu jedného vnútroštátneho online informačného nástroja na uľahčenie prístupu k pomoci a podpore obetiam. Právnickým osobám by sa takisto mali ponúkať špecifické informácie a poradenstvo o ochrane pred negatívnymi dôsledkami takejto trestnej činnosti.

                     (34)

                     V tejto smernici by sa malo ustanoviť právo právnických osôb na prístup – v súlade s vnútroštátnym právom – k informáciám o postupoch podávania sťažností. Toto právo je potrebné najmä pre malé a stredné podniky a malo by prispieť k vytváraniu priaznivejšieho podnikateľského prostredia pre malé a stredné podniky. Fyzické osoby už môžu využívať toto právo na základe smernice 2012/29/EÚ.

                     (35)

                     Členské štáty by mali s pomocou Komisie zaviesť alebo posilniť politiky zamerané na predchádzanie podvodom s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovaniu a pozmeňovaniu, ako aj opatrenia zamerané na zníženie rizika výskytu takýchto trestných činov, napríklad prostredníctvom informačných kampaní a kampaní na zvyšovanie povedomia. V tomto kontexte by členské štáty mohli vytvoriť a aktualizovať trvalo dostupný online nástroj na zvyšovanie povedomia s praktickými príkladmi podvodných praktík v ľahko zrozumiteľnom formáte. Uvedený nástroj by mohol byť prepojený s jednotným vnútroštátnym online informačným nástrojom pre obete alebo by mohol byť jeho súčasťou. Členské štáty by tiež mohli zaviesť výskumné a vzdelávacie programy. Osobitná pozornosť by sa mala venovať potrebám a záujmom zraniteľných osôb. Členské štáty sa nabádajú zabezpečiť, aby boli pre takéto kampane k dispozícii dostatočné finančné prostriedky.

                     (36)

                     Je potrebné zbierať štatistické údaje o podvodoch s bezhotovostnými platobnými nástrojmi a ich falšovaní a pozmeňovaní. Členské štáty by preto mali mať povinnosť zabezpečiť primeraný systém na zaznamenávanie, vytváranie a poskytovanie existujúcich štatistických údajov o trestných činoch, na ktoré sa odkazuje v tejto smernici.

                     (37)

                     Cieľom tejto smernice je zmeniť a rozšíriť ustanovenia rámcového rozhodnutia 2001/413/SVV. Vzhľadom na to, že ide o podstatné zmeny, pokiaľ ide o ich povahu a množstvo, v záujme jasnosti by sa malo rámcové rozhodnutie 2001/413/SVV nahradiť vo vzťahu k členským štátom, ktoré sú viazané touto smernicou.

                     (38)

                     V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii (ďalej len „Zmluva o EÚ“) a Zmluve o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“), a bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, sa tieto členské štáty nezúčastňujú na prijatí tejto smernice, nie sú ňou viazané ani nepodliehajú jej uplatňovaniu.

                     (39)

                     V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o EÚ a ZFEÚ, sa Dánsko nezúčastňuje na prijatí tejto smernice, nie je ňou viazané ani nepodlieha jej uplatňovaniu.

                     (40)

                     Keďže ciele tejto smernice, a to dosiahnuť, aby podvody s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovanie a pozmeňovanie podliehali účinným, primeraným a odrádzajúcim trestom, a zlepšiť a podporiť cezhraničnú spoluprácu tak medzi príslušnými orgánmi, ako aj medzi fyzickými a právnickými osobami na jednej strane a príslušnými orgánmi na strane druhej, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov ich rozsahu a dôsledkov ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o EÚ. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.

                     (41)

                     Touto smernicou sa rešpektujú základné práva a dodržiavajú zásady uznané najmä v Charte základných práv Európskej únie, a to vrátane práva na slobodu a bezpečnosť, rešpektovania súkromného a rodinného života, ochrany osobných údajov, slobody podnikania, vlastníckeho práva, práva na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces, prezumpcie neviny a práva na obhajobu, zásady zákonnosti a primeranosti trestných činov a trestov, ako aj práva nebyť súdený alebo potrestaný v trestnom konaní dvakrát za ten istý trestný čin. Touto smernicou sa má zabezpečiť úplné rešpektovanie uvedených práv a zásad a mala by sa implementovať v súlade s nimi,

               PRIJALI TÚTO SMERNICU:
         HLAVA I

            PREDMET ÚPRAVY A VYMEDZENIE POJMOV

            Článok 1
            Predmet úpravy
            Touto smernicou sa stanovujú minimálne pravidlá týkajúce sa vymedzenia trestných činov a sankcií v oblasti podvodov s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a ich falšovania a pozmeňovania. Uľahčuje sa ňou prevencia týchto trestných činov a poskytnutie pomoci obetiam a ich podpora.

            Článok 2
            Vymedzenie pojmov
            Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:

                        a)

                        „bezhotovostný platobný nástroj“ je nehmotné alebo hmotné chránené zariadenie, predmet alebo záznam, alebo ich kombinácia, iný ako zákonné platidlo, ktorý držiteľovi alebo používateľovi sám osebe alebo spolu s nejakým postupom alebo súborom postupov umožňuje prevod peňazí alebo peňažnej hodnoty, a to aj prostredníctvom digitálnych platidiel;

                        b)

                        „chránené zariadenie, chránený predmet alebo chránený záznam“ je zariadenie, predmet alebo záznam chránený pred napodobovaním alebo podvodným použitím napríklad dizajnom, kódovaním alebo podpisom;

                        c)

                        „digitálne platidlo“ sú všetky elektronické peniaze v zmysle článku 2 bodu 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/110/ES (12) alebo virtuálna mena;

                        d)

                        „virtuálna mena“ je digitálnym nositeľom hodnoty, ktorý nie je vydaný ani garantovaný centrálnou bankou ani orgánom verejnej moci, nie je nevyhnutne viazaný na zákonom zavedenú menu, ani nemá právny status meny alebo peňazí, ale je akceptovaný fyzickými alebo právnickými osobami ako platidlo a možno ho elektronicky prevádzať a uchovávať a elektronicky s ním obchodovať;

                        e)

                        „informačný systém“ je informačný systém v zmysle článku 2 písm. a) smernice 2013/40/EÚ;

                        f)

                        „počítačové údaje“ sú počítačové údaje v zmysle článku 2 písm. b) smernice 2013/40/EÚ;

                        g)

                        „právnická osoba“ je akýkoľvek subjekt, ktorý má právnu subjektivitu podľa uplatniteľného práva, s výnimkou štátov alebo verejných subjektov pri výkone štátnej moci a verejnoprávnych medzinárodných organizácií.

         HLAVA II

            TRESTNÉ ČINY

            Článok 3
            Podvodné použitie bezhotovostných platobných nástrojov
            Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby nasledovné konanie bolo trestné, ak bolo spáchané úmyselne:

                        a)

                        podvodné použitie odcudzeného alebo inak nezákonne prisvojeného alebo získaného bezhotovostného platobného nástroja;

                        b)

                        podvodné použitie falšovaného, pozmeneného alebo napodobeného bezhotovostného platobného nástroja.

            Článok 4
            Trestné činy súvisiace s podvodným použitím hmotných bezhotovostných platobných nástrojov
            Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby nasledovné konanie bolo trestné, ak bolo spáchané úmyselne:

                        a)

                        krádež alebo iné nezákonné prisvojenie hmotného bezhotovostného platobného nástroja;

                        b)

                        podvodné falšovanie, pozmeňovanie alebo napodobovanie hmotného bezhotovostného platobného nástroja;

                        c)

                        prechovávanie odcudzeného alebo inak nezákonne prisvojeného, falšovaného, pozmeneného alebo napodobeného hmotného bezhotovostného platobného nástroja na účely podvodného použitia;

                        d)

                        obstaranie pre seba alebo pre iného vrátane prijatia, prisvojenia si, nákupu, prenosu, dovozu, vývozu, predaja, prepravy alebo uvádzania odcudzeného, falšovaného, pozmeneného alebo napodobeného hmotného bezhotovostného platobného nástroja do obehu na účely podvodného použitia.

            Článok 5
            Trestné činy súvisiace s podvodným použitím nehmotných bezhotovostných platobných nástrojov
            Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby nasledovné konanie bolo trestné, ak bolo spáchané úmyselne:

                        a)

                        nezákonné získanie nehmotného bezhotovostného platobného nástroja, aspoň pokiaľ si takéto získanie vyžadovalo spáchanie jedného z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 6 smernice 2013/40/EÚ, alebo zneužitie nehmotného bezhotovostného platobného nástroja;

                        b)

                        podvodné falšovanie, pozmeňovanie alebo napodobovanie nehmotného bezhotovostného platobného nástroja;

                        c)

                        držba nezákonne získaného, falšovaného, pozmeneného alebo napodobeného nehmotného bezhotovostného platobného nástroja na účely podvodného použitia, aspoň ak je nezákonný pôvod známy v čase držby nástroja;

                        d)

                        obstaranie pre seba alebo pre iného vrátane predaja, prenosu alebo uvádzanie do obehu alebo sprístupnenie nezákonne získaného, falšovaného, pozmeneného alebo napodobeného nehmotného bezhotovostného platobného nástroja na účely podvodného použitia.

            Článok 6
            Podvody súvisiace s informačnými systémami
            Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby vykonanie alebo spôsobenie prevodu peňazí, peňažnej hodnoty alebo virtuálnej meny, ktorým sa inej osobe spôsobí nezákonná majetková ujma v úmysle zadovážiť pre seba alebo pre iného neoprávnený prospech, bolo trestným činom, ak je spáchané úmyselne tým, že sa:

                        a)

                        neoprávnene zamedzí fungovaniu informačného systému alebo zasiahne do jeho fungovania;

                        b)

                        neoprávnene vložia, pozmenia, vymažú, prenesú alebo potlačia počítačové údaje.

            Článok 7
            Nástroje používané na spáchanie trestných činov
            Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby trestným činom bola výroba, obstaranie pre seba alebo pre iného, vrátane dovozu, vývozu, predaja, prepravy alebo uvádzania do obehu, alebo sprístupnenie zariadenia alebo nástroja, počítačových údajov alebo akýchkoľvek iných prostriedkov primárne navrhnutých alebo osobitne upravených na účely spáchania ktoréhokoľvek z trestných činov uvedených v článku 4 písm. a) a b), článku 5 písm. a) a b) alebo v článku 6, aspoň ak bol takýto skutok spáchaný s úmyslom použiť tieto prostriedky na spáchanie ktoréhokoľvek z uvedených trestných činov.

            Článok 8
            Podnecovanie, napomáhanie a navádzanie a pokus

               1.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby podnecovanie alebo napomáhanie a navádzanie v súvislosti s trestnými činmi uvedenými v článkoch 3 až 7 boli trestným činom.

               2.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby pokus o spáchanie niektorého z trestných činov uvedených v článku 3, v článku 4 písm. a), b) alebo d), článku 5 písm. a) alebo b) alebo v článku 6 bol trestným činom. Pokiaľ ide o článok 5 písm. d), členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie aspoň toho, aby bol pokus o obstaranie nezákonne získaného, falšovaného, pozmeneného alebo napodobeného nehmotného bezhotovostného platobného nástroja pre seba alebo pre iného na účely podvodného použitia trestným činom.

            Článok 9
            Tresty pre fyzické osoby

               1.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 8 boli uložené účinné, primerané a odrádzajúce trestné sankcie.

               2.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článku 3, v článku 4 písm. a) a b) a v článku 5 písm. a) a b) bola horná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na dva roky.

               3.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článku 4 písm. c) a d) a v článku 5 písm. c) a d) bola horná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na jeden rok.

               4.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby za trestný čin uvedený v článku 6 bola horná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na tri roky.

               5.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby za trestný čin uvedený v článku 7 bola horná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na dva roky.

               6.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 6 bola horná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody stanovená najmenej na päť rokov, ak boli tieto trestné činy spáchané v rámci zločineckej organizácie v zmysle rámcového rozhodnutia 2008/841/SVV, bez ohľadu na trest stanovený v uvedenom rozhodnutí.

            Článok 10
            Zodpovednosť právnických osôb

               1.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby právnické osoby mohli byť uznané za zodpovedné za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 8, ktoré v ich prospech spáchala akákoľvek osoba konajúca buď samostatne, alebo ako člen orgánu tejto právnickej osoby, a ktorá má vedúce postavenie v rámci tejto právnickej osoby, na základe niektorého z týchto oprávnení:

                           a)

                           oprávnenia zastupovať túto právnickú osobu;

                           b)

                           oprávnenia prijímať rozhodnutia v mene tejto právnickej osoby;

                           c)

                           oprávnenia vykonávať kontrolu v rámci tejto právnickej osoby.

               2.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby mohli byť právnické osoby uznané za zodpovedné, ak nedostatočný dozor alebo kontrola zo strany osoby uvedenej v odseku 1 umožnili spáchanie niektorého z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8 v prospech právnickej osoby osobou, ktorá jej je podriadená.

               3.   Zodpovednosť právnických osôb podľa odsekov 1 a 2 nevylučuje trestné konanie voči fyzickým osobám, ktoré sú páchateľmi alebo podnecovateľmi alebo účastníkmi niektorého z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8.

            Článok 11
            Sankcie pre právnické osoby
            Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby sa právnickej osobe, ktorá je uznaná za zodpovednú podľa článku 10 ods. 1 alebo 2, mohli uložiť účinné, primerané a odrádzajúce sankcie, ktoré zahŕňajú peňažné sankcie trestnoprávnej alebo inej povahy a môžu zahŕňať aj iné sankcie, ako napríklad:

                        a)

                        vylúčenie z nároku na príspevky alebo pomoc z verejných zdrojov;

                        b)

                        dočasné vylúčenie z prístupu k verejnému financovaniu vrátane postupov verejného obstarávania, grantov a koncesií;

                        c)

                        dočasný alebo trvalý zákaz výkonu obchodnej činnosti;

                        d)

                        nariadenie súdneho dohľadu;

                        e)

                        súdne rozhodnutie o zrušení právnickej osoby;

                        f)

                        dočasné alebo trvalé zatvorenie prevádzok, ktoré sa použili na spáchanie trestného činu.

         HLAVA III

            PRÁVOMOC A VYŠETROVANIE

            Článok 12
            Právomoc

               1.   Každý členský štát prijme potrebné opatrenia na určenie vlastnej právomoci vo veciach trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8, ak sa uplatňuje jedna alebo obe z týchto podmienok:

                           a)

                           trestný čin bol spáchaný úplne alebo sčasti na jeho území;

                           b)

                           páchateľ je jeho štátnym príslušníkom.

               2.   Na účely odseku 1 písm. a) sa trestný čin považuje za spáchaný úplne alebo sčasti na území členského štátu, ak páchateľ spácha trestný čin, keď je fyzicky prítomný na tomto území, a bez ohľadu na to, či je trestný čin spáchaný použitím informačného systému na tomto území.

               3.   Členský štát informuje Komisiu, ak sa rozhodne určiť právomoc vo veci trestného činu uvedeného v článkoch 3 až 8 spáchaného mimo jeho územia vrátane prípadov, ak:

                           a)

                           má páchateľ obvyklý pobyt na jeho území;

                           b)

                           bol trestný čin spáchaný v prospech právnickej osoby so sídlom na jeho území;

                           c)

                           bol trestný čin spáchaný na jednom z jeho štátnych príslušníkov alebo osobe, ktorá má obvyklý pobyt na jeho území.

            Článok 13
            Účinné vyšetrovanie a spolupráca

               1.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby nástroje vyšetrovania, ako sú napríklad nástroje, ktoré sa používajú v boji proti organizovanej trestnej činnosti alebo v prípadoch inej závažnej trestnej činnosti, boli účinné, primerané spáchanému trestnému činu a k dispozícii osobám, útvarom alebo orgánom, ktoré sú zodpovedné za vyšetrovanie alebo stíhanie trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8.

               2.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby v situáciách, keď sa vo vnútroštátnom práve fyzickým alebo právnickým osobám ukladá povinnosť predložiť informácie týkajúce sa trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8, boli tieto informácie bez zbytočného odkladu poskytnuté orgánom vyšetrujúcim alebo stíhajúcim tieto trestné činy.

         HLAVA IV

            VÝMENA INFORMÁCIÍ A OZNAMOVANIE TRESTNEJ ČINNOSTI

            Článok 14
            Výmena informácií

               1.   Na účely výmeny informácií, ktoré sa týkajú trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8, členské štáty zabezpečia, aby mali k dispozícii vnútroštátne operačné kontaktné miesto 24 hodín, sedem dní v týždni. Členské štáty takisto zabezpečia, aby mali k dispozícii postupy na urýchlené vybavenie naliehavých žiadostí o pomoc a aby príslušný orgán odpovedal do ôsmich hodín od ich prijatia, pričom uvedie aspoň to, či na žiadosť bude odpovedať, a formu takejto odpovede a približný čas, v ktorom bude zaslaná. Členské štáty sa môžu rozhodnúť využiť existujúce siete operačných kontaktných miest.

               2.   Členské štáty oznámia Komisii, Europolu a Eurojustu svoje určené kontaktné miesto uvedené v odseku 1. V prípade potreby uvedené informácie aktualizujú. Komisia zašle uvedené informácie ostatným členským štátom.

            Článok 15
            Oznamovanie trestnej činnosti

               1.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby sprístupnili primerané oznamovacie kanály s cieľom uľahčiť oznamovanie trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8 orgánom presadzovania práva a ostatným príslušným vnútroštátnym orgánom bez zbytočného odkladu.

               2.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, ktorých cieľom je povzbudzovať finančné inštitúcie a iné právnické osoby pôsobiace na ich území k tomu, aby bez zbytočného odkladu oznamovali podozrenie z podvodu orgánom presadzovania práva a ďalším príslušným orgánom na účely odhaľovania, prevencie, vyšetrovania alebo stíhania trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8.

            Článok 16
            Pomoc a podpora obetiam

               1.   Členské štáty zabezpečia, aby sa fyzickým a právnickým osobám, ktorým bola spôsobená ujma v dôsledku ktoréhokoľvek z trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8 spáchaných zneužitím osobných údajov:

                           a)

                           poskytli konkrétne informácie a poradenstvo o tom, ako sa chrániť pred negatívnymi následkami takýchto trestných činov, ako je napríklad poškodenie dobrého mena, a

                           b)

                           poskytol zoznam špecializovaných zariadení zaoberajúcich sa rôznymi aspektmi trestnej činnosti súvisiacej s totožnosťou a podporou obetí.

               2.   Členské štáty sa nabádajú k tomu, aby vytvorili jednotné vnútroštátne online informačné nástroje na uľahčenie prístupu k pomoci a podpore pre fyzické alebo právnické osoby, ktorým bola spôsobená ujma v dôsledku trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8 spáchaných zneužitím osobných údajov.

               3.   Členské štáty zabezpečia, aby sa právnickým osobám, ktoré sú obeťami trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8 tejto smernice, bez zbytočného odkladu po ich prvom kontakte s príslušným orgánom poskytli informácie o:

                           a)

                           postupoch podania trestného oznámenia a úlohe obetí v takýchto postupoch;

                           b)

                           práve získať informácie o danom prípade v súlade s vnútroštátnym právom;

                           c)

                           dostupných postupoch na podávanie sťažností v prípade porušenia práv obetí príslušným orgánom v priebehu trestného konania;

                           d)

                           kontaktné údaje na komunikáciu v súvislosti s ich prípadom.

            Článok 17
            Prevencia
            Členské štáty prijmú vhodné opatrenia, a to aj prostredníctvom internetu, ako sú informačné kampane, kampane na zvyšovanie povedomia a výskumné a vzdelávacie programy, zamerané na zníženie celkovej úrovne podvodov, zvyšovanie povedomia a znižovanie rizika, že sa osoby stanú obeťou podvodu. Ak je to potrebné, členské štáty konajú v spolupráci so zainteresovanými stranami.

            Článok 18
            Monitorovanie a štatistika

               1.   Najneskôr do 31. augusta 2019 Komisia stanoví podrobný program monitorovania výstupov, výsledkov a vplyvov tejto smernice. V monitorovacom programe sa stanoví spôsob zhromažďovania potrebných údajov a iných dôkazov, ako aj intervaly, v ktorých sa údaje a dôkazy zbierajú. Určia sa v ňom opatrenia, ktoré má prijať Komisia a členské štáty v súvislosti so zberom, vymieňaním a analýzou údajov a iných dôkazov.

               2.   Členské štáty zabezpečia, aby bol zavedený systém na zaznamenávanie, vytváranie a poskytovanie anonymizovaných štatistických údajov o štádiách oznamovania, vyšetrovania a súdneho konania vo veciach trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8.

               3.   Štatistické údaje uvedené v odseku 2 zahŕňajú minimálne existujúce údaje o počte trestných činov uvedených v článkoch 3 až 8, ktoré boli zaevidované členskými štátmi, a o počte osôb, ktoré sú stíhané a odsúdené za trestné činy uvedené v článkoch 3 až 7.

               4.   Členské štáty každoročne zašlú Komisii údaje zozbierané podľa odseku 1, 2 a 3. Komisia zabezpečí, aby sa každý rok uverejnil konsolidovaný prehľad štatistických výkazov a aby sa predložil príslušným špecializovaným agentúram a orgánom Únie.

            Článok 19
            Nahradenie rámcového rozhodnutia 2001/413/SVV
            Rámcové rozhodnutie 2001/413/SVV sa vo vzťahu k členským štátom, ktoré sú viazané touto smernicou, nahrádza bez toho, aby boli dotknuté povinnosti týchto členských štátov, pokiaľ ide o lehoty na transpozíciu uvedeného rámcového rozhodnutia do vnútroštátneho práva.
            Vo vzťahu k členským štátom, ktoré sú viazané touto smernicou, sa odkazy na rámcové rozhodnutie 2001/413/SVV považujú za odkazy na túto smernicu.

            Článok 20
            Transpozícia

               1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 31. mája 2021. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.
               Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.

               2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie opatrení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.

            Článok 21
            Hodnotenie a podávanie správ

               1.   Komisia do 31. mája 2023 predloží Európskemu parlamentu a Rade správu, v ktorej posúdi rozsah, v akom členské štáty prijali potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Členské štáty poskytnú Komisii informácie potrebné na vypracovanie uvedenej správy.

               2.   Komisia do 31. mája 2026 vykoná hodnotenie vplyvu tejto smernice na boj proti podvodom s bezhotovostnými platobnými prostriedkami a proti ich falšovaniu a pozmeňovaniu, ako aj na základné práva, a Európskemu parlamentu a Rade predloží správu. Členské štáty poskytnú Komisii informácie potrebné na vypracovanie uvedenej správy.

               3.   Komisia v kontexte hodnotenia uvedeného v odseku 2 tohto článku podá aj správu o potrebe, uskutočniteľnosti a účinnosti vytvorenia vnútroštátnych bezpečných online systémov umožňujúcich obetiam hlásiť akékoľvek trestné činy uvedené v článkoch 3 až 8, ako aj vytvorenie štandardizovaného vzoru na podávanie oznámení na úrovni Únie, ktoré slúžia pre členské štáty ako východisko.

            Článok 22
            Nadobudnutie účinnosti
            Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
            Táto smernica je určená členským štátom v súlade so zmluvami.

            V Štrasburgu 17. apríla 2019

                  Za Európsky parlament

                  predseda

               A. TAJANI

                  Za Radu

                  predseda

               G. CIAMBA

            (1)  Ú. v. EÚ C 197, 8.6.2018, s. 24.

            (2)  Pozícia Európskeho parlamentu z 13. marca 2019 (zatiaľ neuverejnená v úradnom vestníku) a rozhodnutie Rady z 9. apríla 2019.

            (3)  Rámcové rozhodnutie Rady 2001/413/SVV z 28. mája 2001 o boji proti podvodom a falšovaniu bezhotovostných platobných prostriedkov (Ú. v. ES L 149, 2.6.2001, s. 1).

            (4)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/40/EÚ z 12. augusta 2013 o útokoch na informačné systémy, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2005/222/SVV (Ú. v. EÚ L 218, 14.8.2013, s. 8).

            (5)  Rámcové rozhodnutie Rady 2008/841/SVV z 24. októbra 2008 o boji proti organizovanému zločinu (Ú. v. EÚ L 300, 11.11.2008, s. 42).

            (6)  Rámcové rozhodnutie Rady 2009/948/SVV z 30. novembra 2009 o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci v trestných veciach a ich urovnávaní (Ú. v. EÚ L 328, 15.12.2009, s. 42).

            (7)  Rozhodnutie Rady 2002/187/SVV z 28. februára 2002, ktorým sa zriaďuje Eurojust s cieľom posilniť boj proti závažným trestným činom (Ú. v. ES L 63, 6.3.2002, s. 1).

            (8)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1148 zo 6. júla 2016 o opatreniach na zabezpečenie vysokej spoločnej úrovne bezpečnosti sietí a informačných systémov v Únii (Ú. v. EÚ L 194, 19.7.2016, s. 1).

            (9)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2366 z 25. novembra 2015 o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia smernice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EÚ a nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 a ktorou sa zrušuje smernica 2007/64/ES (Ú. v. EÚ L 337, 23.12.2015, s. 35).

            (10)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 4.5.2016, s. 1).

            (11)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/29/EÚ z 25. októbra 2012, ktorou sa stanovujú minimálne normy v oblasti práv, podpory a ochrany obetí trestných činov a ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2001/220/SVV (Ú. v. EÚ L 315, 14.11.2012, s. 57).

            (12)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/110/ES zo 16. septembra 2009 o začatí a vykonávaní činností a dohľade nad obozretným podnikaním inštitúcií elektronického peňažníctva, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje smernica 2000/46/ES (Ú. v. EÚ L 267, 10.10.2009, s. 7).