title: Smernica Rady 2009/50/ES z  25. mája 2009 o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely vysokokvalifikovaného zamestnania

text:
               18.6.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               L 155/17

      SMERNICA RADY 2009/50/ES
   z 25. mája 2009
   o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely vysokokvalifikovaného zamestnania
   RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
   so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 63 prvý pododsek bod 3 písm. a) a bod 4,
   so zreteľom na návrh Komisie,
   so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu (1),
   po porade s Európskym hospodárskym a sociálnym výborom (2),
   po porade s Výborom regiónov (3),
   keďže:

               (1)

               S cieľom postupne vytvárať priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti zmluva stanovuje opatrenia, ktoré sa majú prijať v oblasti azylu, prisťahovalectva a ochrany práv štátnych príslušníkov tretích krajín.

               (2)

               Zmluva stanovuje, že je úlohou Rady prijať opatrenia v oblasti prisťahovaleckej politiky, týkajúce sa podmienok vstupu a pobytu, ďalej normy pre postupy udeľovania dlhodobých víz a povolení na pobyt členskými štátmi a opatrenia určujúce práva a podmienky, za ktorých sa štátni príslušníci tretích krajín, ktorí sa oprávnene zdržiavajú v niektorom členskom štáte, môžu usadiť v inom členskom štáte.

               (3)

               Európska rada na svojom zasadnutí v Lisabone v marci 2000 určila pre Spoločenstvo cieľ stať sa do roku 2010 najkonkurencieschopnejšou a najdynamickejšou znalostnou ekonomikou na svete, schopnou zabezpečiť trvalo udržateľný hospodársky rast a zvyšovať počet a kvalitu pracovných miest, ako aj sociálnu súdržnosť. Opatrenia zamerané na prilákanie a udržiavanie vysokokvalifikovaných pracovníkov z tretích krajín ako súčasť prístupu, ktorý sa zakladá na potrebách členských štátov, by sa mali chápať v širšom kontexte založenom lisabonskou stratégiou a oznámením Komisie z 11. decembra 2007 o integrovaných usmerneniach pre rast a zamestnanosť.

               (4)

               Haagsky program prijatý Európskou radou 4. a 5. novembra 2004 konštatoval, že legálna migrácia bude hrať dôležitú úlohu pri posilňovaní európskej znalostnej ekonomiky, pri podpore hospodárskeho rozvoja, a tým prispievať k uskutočňovaniu lisabonskej stratégie. Európska rada žiadala, aby Komisia predložila plán politiky legálnej migrácie vrátane postupov prijímania, ktoré sú schopné včas reagovať na kolísavý dopyt po migrujúcej pracovnej sile na trhu práce.

               (5)

               Európska rada, ktorá zasadala 14. a 15. decembra 2006, sa zhodla na postupnosti krokov na rok 2007, medzi ktoré patrí úloha vytvoriť dobre riadené politiky legálneho prisťahovalectva, ktoré plne rešpektujú vnútroštátne právomoci, aby pomohli členským štátom uspokojiť súčasné a budúce potreby pracovnej sily.

               (6)

               Aby sa dosiahli ciele lisabonskej stratégie, je taktiež dôležité podporovať mobilitu vysokokvalifikovaných pracovníkov, ktorí sú občanmi Únie, v rámci Únie, najmä občanov z členských štátov, ktoré pristúpili v rokoch 2004 a 2007. Pri realizácii tejto smernice sú členské štáty povinné rešpektovať zásadu prednosti Spoločenstva, ako je to vyjadrené najmä v príslušných ustanoveniach aktov o pristúpení z roku 2003 a 2005.

               (7)

               Zámerom tejto smernice je prispieť k dosiahnutiu týchto cieľov a riešiť nedostatok pracovnej sily podporou prijímania a mobility – na účely vysokokvalifikovaného zamestnania – štátnych príslušníkov tretích krajín na čas dlhší ako tri mesiace, aby Spoločenstvo bolo príťažlivejšie pre takýchto pracovníkov z celého sveta a aby sa udržala jeho konkurencieschopnosť a hospodársky rast. Na dosiahnutie týchto cieľov je nevyhnutné uľahčiť prijímanie vysokokvalifikovaných pracovníkov a ich rodín vytvorením zrýchleného postupu prijímania a priznaním rovnakých sociálnych a hospodárskych práv, ako majú štátni príslušníci hostiteľského členského štátu, a to v rade oblastí. Je taktiež potrebné zohľadniť priority, potreby trhu práce a prijímacie kapacity členských štátov. Touto smernicou by nemala byť dotknutá právomoc členských štátov zachovať alebo zaviesť nové vnútroštátne povolenia na pobyt na akýkoľvek pracovný účel. Dotknutí štátni príslušníci tretích krajín by mali mať možnosť požiadať o modrú kartu EÚ alebo vnútroštátne povolenie na pobyt. Táto smernica by okrem toho nemala mať vplyv na možnosť držiteľa modrej karty EÚ požívať dodatočné práva a výhody, ktoré môžu vyplývať z vnútroštátneho práva a sú zhodné s touto smernicou.

               (8)

               Touto smernicou by nemalo byť dotknuté právo členských štátov určiť počty prijatých štátnych príslušníkov tretích krajín vstupujúcich na ich územie na účely vysokokvalifikovaného zamestnania. Malo by to zahŕňať aj štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí hľadajú možnosť zostať na území určitého členského štátu s cieľom vykonávať platenú hospodársku činnosť a ktorí sa oprávnene zdržiavajú v predmetnom členskom štáte v rámci iného režimu, ako napríklad študenti, ktorí práve skončili svoje štúdiá, alebo výskumníci prijatí v zmysle smernice Rady 2004/114/ES z 13. decembra 2004 o podmienkach prijatia štátnych príslušníkov tretích krajín na účely štúdia, výmen žiakov, neplateného odborného vzdelávania alebo dobrovoľnej služby (4) a smernice Rady 2005/71/ES z 12. októbra 2005 o osobitnom postupe prijímania štátnych príslušníkov tretích krajín na účely vedeckého výskumu (5), a ktorí nepožívajú výhody konsolidovaného prístupu na trh práce členského štátu podľa práva Spoločenstva alebo vnútroštátneho práva. Okrem toho, pokiaľ ide o počet prijímaných osôb, členským štátom sa ponecháva možnosť neudeľovať povolenia na zamestnanie vo všeobecnosti alebo povolenia na zamestnanie v určitých profesiách, hospodárskych odvetviach alebo regiónoch.

               (9)

               Na účely tejto smernice sa na posúdenie, či má dotknutý štátny príslušník tretej krajiny vysokoškolské vzdelanie, môže použiť odkaz na úrovne 5a a 6 ISCED (Medzinárodná štandardná klasifikácia stupňov vzdelávania) z roku 1997.

               (10)

               Táto smernica by mala zabezpečiť pružný systém vstupu vychádzajúci z dopytu, založený na objektívnych kritériách, akým je minimálny mzdový prah porovnateľný s úrovňou platov v členských štátoch, a na odborných kvalifikáciách. Určenie minimálneho spoločného menovateľa pre mzdový prah je nevyhnutné na zabezpečenie minimálnej úrovne harmonizácie podmienok prijatia v rámci Spoločenstva. Mzdový prah stanovuje minimálnu úroveň, pričom členské štáty môžu definovať vyššie mzdové prahy. Členské štáty by mali pevne stanoviť svoje prahy v súlade so situáciou na svojich trhoch práce a ich organizáciou a v súlade s ich všeobecnou prisťahovaleckou politikou. Odchýlenie od hlavného režimu, pokiaľ ide o mzdový prah, sa môže ustanoviť pre špecifické profesie, ak sa dotknutý členský štát domnieva, že existuje osobitný nedostatok pracovných síl, a ak tieto špecifické profesie sú časťou hlavnej skupiny 1 a 2 ISCO (Medzinárodná štandardná klasifikácia profesií).

               (11)

               Cieľom tejto smernice je iba vymedziť podmienky vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely vysokokvalifikovaného zamestnania v rámci systému modrých kariet EÚ vrátane kritérií oprávnenosti týkajúcich sa mzdového prahu. Jediným účelom tohto mzdového prahu je pomôcť stanoviť rozsah pôsobnosti modrej karty EÚ stanovený každým členským štátom na základe spoločných pravidiel, berúc do úvahy štatistické údaje uverejnené Komisiou (Eurostat) alebo dotknutými členskými štátmi. Jeho cieľom nie je stanoviť platy, a preto nemôže predstavovať výnimku ani z pravidiel alebo praxe na úrovni členských štátov, ani z kolektívnych dohôd a nemôže sa využiť na vytvorenie akejkoľvek harmonizácie v tejto oblasti. Táto smernica v plnej miere rešpektuje právomoci členských štátov najmä v oblasti zamestnanosti, práce a sociálnych vecí.

               (12)

               Ak sa členský štát rozhodol prijať štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý spĺňa príslušné kritériá, dotknutý štátny príslušník tretej krajiny, ktorý požiadal o vydanie modrej karty EÚ, by mal dostať osobitné povolenie na pobyt ustanovené touto smernicou, umožňujúce postupný prístup na trh práce a udelenie práva na pobyt a mobilitu pre neho a jeho rodinu. Lehota na preskúmanie žiadosti o modrú kartu EÚ by nemala zahŕňať čas potrebný na uznanie odborných kvalifikácií ani čas potrebný na udelenie víza, pokiaľ sú potrebné. Touto smernicou nie sú dotknuté vnútroštátne postupy v oblasti uznávania diplomov. Určenie príslušných orgánov podľa tejto smernice nemá vplyv na úlohy a kompetencie ostatných vnútroštátnych orgánov a prípadne ani sociálnych partnerov, súvisiace s preskúmaním žiadosti a vydaním rozhodnutia.

               (13)

               Formát modrej karty EÚ by mal byť v súlade s nariadením Rady (ES) č. 1030/2002 z 13. júna 2002 (6), ktorým sa stanovuje jednotný formát povolení na pobyt pre štátnych príslušníkov tretích štátov umožňujúci členským štátom používať tieto informácie, najmä pokiaľ ide o to, za akých podmienok smie príslušná osoba pracovať.

               (14)

               Štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí majú platný cestovný doklad a modrú kartu EÚ, vydanú členským štátom uplatňujúcim schengenské acquis v plnom rozsahu, by sa malo povoliť vstupovať a voľne sa pohybovať na území iných členských štátov uplatňujúcich schengenské acquis v plnom rozsahu na obdobie až troch mesiacov v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc) (7), a článku 21 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 uzatvorená medzi vládami štátov hospodárskej únie Benelux, Spolkovej republiky Nemecko a Francúzskej republiky o postupnom zrušení kontrol na ich spoločných hraniciach.

               (15)

               Pracovná a geografická mobilita vysokokvalifikovaných pracovníkov z tretích krajín by sa mala pokladať za primárny mechanizmus na zlepšenie efektívnosti trhu práce, ktorý umožňuje predchádzať nedostatku odbornej pracovnej sily a vyrovnávať regionálne rozdiely. Aby sa vyhovelo zásade prednosti Spoločenstva a predišlo prípadnému zneužívaniu systému, pracovná mobilita vysokokvalifikovaných pracovníkov z tretích krajín by sa mala obmedziť počas prvých dvoch rokov legálneho zamestnania v niektorom členskom štáte.

               (16)

               Táto smernica v plnej miere rešpektuje rovnaké zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi členských štátov a držiteľmi modrej karty EÚ v súvislosti s odmeňovaním, keď sa nachádzajú v porovnateľných situáciách.

               (17)

               Rovnaké zaobchádzanie držiteľov modrých kariet EÚ nezahŕňa opatrenia v oblasti odbornej prípravy, ktoré sú pokryté v rámci systémov sociálnej pomoci.

               (18)

               Držitelia modrej karty EÚ by mali mať nárok na rovnaké zaobchádzanie v oblasti sociálneho zabezpečenia. Oblasti sociálneho zabezpečenia sú vymedzené v nariadení Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva (8). Nariadenie Rady (ES) č. 859/2003 zo 14. mája 2003, ktorým sa rozširujú ustanovenia nariadenia (EHS) č. 1408/71 a nariadenia (EHS) č. 574/72 na štátnych príslušníkov tretích krajín, na ktorých sa doteraz tieto ustanovenia nevzťahujú výhradne z dôvodu ich štátnej príslušnosti (9), rozširuje ustanovenia nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa oprávnene zdržiavajú v Spoločenstve a ktorí sa nachádzajú v cezhraničnej situácii. Ustanovenia o rovnakom zaobchádzaní, čo sa týka sociálneho zabezpečenia, sa v tejto smernici priamo vzťahujú aj na osoby vstupujúce na územie členského štátu priamo z tretej krajiny za predpokladu, že dotknutá osoba má oprávnený pobyt ako držiteľ platnej modrej karty EÚ, a to aj počas dočasnej nezamestnanosti, a spĺňa podmienky ustanovené vnútroštátnym právom na oprávnenie na dané dávky sociálneho zabezpečenia.
               Táto smernica by však držiteľom modrej karty EÚ nemala udeľovať viac práv ako tie, ktoré právo Spoločenstva už poskytuje v oblasti sociálneho zabezpečenia štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí majú cezhraničné prvky medzi členskými štátmi. Okrem toho by nemala udeľovať práva v súvislosti so situáciami, ktoré sú mimo rozsahu pôsobnosti práva Spoločenstva, napríklad situácia rodinných príslušníkov zdržiavajúcich sa v tretej krajine.

               (19)

               Odborné kvalifikácie získané štátnym príslušníkom tretej krajiny v inom členskom štáte by sa mali uznávať rovnako ako odborné kvalifikácie občanov Únie. Kvalifikácie získané v tretej krajine by sa mali brať do úvahy v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (10).

               (20)

               Geografická mobilita v rámci Spoločenstva by sa mala kontrolovať a mala by vychádzať z dopytu počas prvého obdobia oprávneného pobytu vysokokvalifikovaného pracovníka z tretej krajiny. Mali by sa ustanoviť odchýlky od smernice Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú osobami s dlhodobým pobytom (11), aby sa nepostihovali geograficky mobilní vysokokvalifikovaní pracovníci z tretích krajín, ktorí ešte nezískali postavenie osoby s dlhodobým pobytom ES uvedené v danej smernici, a aby sa stimulovala geografická a cirkulujúca migrácia.

               (21)

               Mobilita vysokokvalifikovaných pracovníkov z tretích krajín medzi Spoločenstvom a krajinami ich pôvodu by sa mala podporovať a udržiavať. Mali by sa ustanoviť odchýlky od smernice 2003/109/ES, aby sa predĺžil čas neprítomnosti na území Spoločenstva bez prerušenia obdobia oprávneného a nepretržitého pobytu potrebného na oprávnenosť na právne postavenie osoby s dlhodobým pobytom ES. Dlhší čas neprítomnosti, ako je ustanovený v smernici Rady 2003/109/ES, by mal byť povolený aj po tom, čo vysokokvalifikovaní pracovníci z tretích krajín získali právne postavenie osoby s dlhodobým pobytom ES s cieľom podporiť ich cirkulujúcu migráciu.

               (22)

               Pri vykonávaní tejto smernice by sa členské štáty mali zdržať vykonávania aktívneho náboru v rozvojových krajinách v odvetviach trpiacich nedostatkom ľudských zdrojov. Politika a zásady etického náboru platné pre verejný a súkromný sektor by sa mali vypracovať v kľúčových sektoroch, napríklad v sektore zdravotníctva, ako sa to zdôrazňuje v záveroch Rady a členských štátov zo 14. mája 2007 k Európskemu akčnému programu na riešenie nedostatku zdravotníckych pracovníkov v rozvojových krajinách (2007 – 2013), a v prípade potreby v sektore vzdelávania. Tieto by sa mali posilniť vypracovaním a uplatňovaním mechanizmov, usmernení a iných nástrojov na uľahčenie – podľa potreby – cirkulujúcej a dočasnej migrácie, ako aj iných opatrení, ktoré by minimalizovali negatívne a maximalizovali pozitívne vplyvy vysokokvalifikovaného prisťahovalectva na rozvojové krajiny a zmenili „odlev mozgov“ na „prílev mozgov“.

               (23)

               Priaznivé podmienky zlúčenia rodín a prístupu manželských partnerov na trh práce by mali byť základnými prvkami tejto smernice, ktorej cieľom je pritiahnuť vysokokvalifikovaných pracovníkov z tretích krajín. Na dosiahnutie tohto cieľa by sa mali ustanoviť špecifické odchýlky od smernice Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny (12). Odchýlka uvedená v článku 15 ods. 4 tejto smernice nebráni členským štátom v zachovaní alebo vytvorení podmienok a opatrení v oblasti integrácie vrátane jazykového vzdelávania rodinných príslušníkov držiteľa modrej karty EÚ.

               (24)

               Mali by sa ustanoviť osobitné ustanovenia o podávaní správ s cieľom sledovať vykonávanie tejto smernice, ako aj s cieľom zistiť a pokiaľ možno kompenzovať prípadné dosahy vo forme „odlevu mozgov“ v rozvojových krajinách, aby sa predišlo „plytvaniu mozgami“. Členské štáty by mali Komisii každoročne predkladať príslušné údaje v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 862/2007 z 11. júla 2007 o štatistike Spoločenstva o migrácii a medzinárodnej ochrane (13).

               (25)

               Keďže ciele tejto smernice, a to zavedenie osobitného postupu prijímania a prijatie podmienok vstupu a pobytu dlhšieho ako tri mesiace uplatniteľných na štátnych príslušníkov tretích krajín v členských štátoch na účely vysokokvalifikovaného zamestnania, ako aj ich rodinných príslušníkov, nemožno uspokojivo dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, najmä pokiaľ ide o zabezpečenie ich mobility medzi členskými štátmi, ale možno ho lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.

               (26)

               Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané najmä článkom 6 Zmluvy o Európskej únii a vyjadrené v Charte základných práv Európskej únie.

               (27)

               V súlade s bodom 34 Medziinštitucionálnej dohody Európskeho parlamentu, Rady a Komisie o lepšej tvorbe práva (14) sa členské štáty vyzývajú, aby pre svoje potreby a v záujme Spoločenstva vypracovali a zverejnili vlastné tabuľky, ktoré čo najlepšie znázorňujú zhodu medzi touto smernicou a jej transpozičnými opatreniami.

               (28)

               V súlade s článkom 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, a bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, tieto členské štáty sa nezúčastňujú na prijatí tejto smernice a nie sú ňou viazané ani sa na ne nevzťahuje.

               (29)

               V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, sa Dánsko nezúčastňuje na prijatí tejto smernice a nie je ňou viazané ani sa na naň nevzťahuje,

         PRIJALA TÚTO SMERNICU:
   KAPITOLA I

      VŠEOBECNÉ USTANOVENIA

   Článok 1
   Predmet úpravy
   Účelom tejto smernice je stanoviť:

               a)

               podmienky vstupu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú držiteľmi modrej karty EÚ, na územie členských štátov a pobytu dlhšieho ako tri mesiace na tomto území na účely vysokokvalifikovaného zamestnania, ako aj ich rodinných príslušníkov;

               b)

               podmienky vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín a ich rodinných príslušníkov podľa písmena a) v iných členských štátoch ako v prvom členskom štáte.

         Článok 2
   Vymedzenie pojmov
   Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:

               a)

               „štátny príslušník tretej krajiny“ je každá osoba, ktorá nie je občanom Únie v zmysle článku 17 ods. 1 zmluvy;

               b)

               „vysokokvalifikované zamestnanie“ je zamestnanie osoby, ktorá:

                           —

                           je v dotknutom členskom štáte ako zamestnanec chránená podľa vnútroštátneho pracovného práva a/alebo v súlade s vnútroštátnou praxou bez ohľadu na právny vzťah na účely výkonu skutočnej a aktívnej práce pre niekoho iného alebo pod jeho vedením,

                           —

                           je platená a

                           —

                           má požadované primerané a osobitné spôsobilosti preukázané vyššou odbornou kvalifikáciou;

               c)

               „modrá karta EÚ“ je povolenie, na ktorom je uvedený výraz „modrá karta EÚ“, oprávňujúce jeho držiteľa za podmienok ustanovených v tejto smernici zdržiavať sa a pracovať na území členského štátu;

               d)

               „prvý členský štát“ je členský štát, ktorý ako prvý vydal štátnemu príslušníkovi tretej krajiny „modrú kartu EÚ“;

               e)

               „druhý členský štát“ je ktorýkoľvek iný členský štát než prvý členský štát;

               f)

               „rodinní príslušníci“ sú štátni príslušníci tretej krajiny v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 2003/86/ES;

               g)

               „vyššia odborná kvalifikácia“ je kvalifikácia preukázaná dokladom o vysokoškolskom vzdelaní alebo odchylne, ak je to ustanovené vo vnútroštátnom práve, najmenej päťročnou odbornou praxou, ktorá je na úrovni porovnateľnej s vysokoškolským vzdelaním a ktorá je relevantná v povolaní alebo odbore uvedenom v pracovnej zmluve alebo záväznej pracovnej ponuke;

               h)

               „vysokoškolské vzdelanie“ je akýkoľvek diplom, osvedčenie alebo iný doklad o formálnom vzdelaní, vydané príslušným orgánom, ktoré osvedčujú úspešné ukončenie programu vysokoškolského vzdelávania, a to súboru kurzov poskytnutých vzdelávacou ustanovizňou uznanou za inštitúciu vysokoškolského vzdelávania v štáte, kde sa nachádza. Na účely tejto smernice sa vysokoškolské vzdelanie zohľadní za podmienky, že štúdium potrebné na jeho získanie trvalo najmenej tri roky;

               i)

               „odborná prax“ je skutočné vykonávanie daného povolania v súlade s právnymi predpismi;

               j)

               „regulované povolanie“ je regulované povolanie podľa článku 3 ods. 1 písm. a) smernice 2005/36/ES.

         Článok 3
   Rozsah pôsobnosti
   1.   Táto smernica sa vzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí za podmienok stanovených v tejto smernici žiadajú o vstup na územie členského štátu na účely vysokokvalifikovaného zamestnania.
   2.   Táto smernica sa nevzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín:

               a)

               ktorí sú oprávnení zdržiavať sa v členskom štáte na základe dočasnej ochrany alebo požiadali o povolenie na pobyt na tomto základe a očakávajú rozhodnutie o svojom postavení;

               b)

               ktorí sú osobami pod medzinárodnou ochranou podľa smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany (15) alebo ktorí požiadali o medzinárodnú ochranu podľa uvedenej smernice, ale o ich žiadosti sa zatiaľ s konečnou platnosťou nerozhodlo;

               c)

               ktorí sú osobami pod ochranou v súlade s vnútroštátnym právom, medzinárodnými záväzkami alebo postupmi členského štátu alebo ktorí požiadali o ochranu v súlade s vnútroštátnym právom, medzinárodnými záväzkami alebo postupmi členského štátu, ale o ich žiadosti sa zatiaľ s konečnou platnosťou nerozhodlo;

               d)

               ktorí žiadajú o pobyt v niektorom členskom štáte ako výskumní pracovníci v zmysle smernice 2005/71/ES s cieľom realizovať výskumný projekt;

               e)

               ktorí sú rodinnými príslušníkmi občanov Únie, ktorí uplatnili alebo uplatňujú svoje právo na voľný pohyb v rámci Spoločenstva v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov (16);

               f)

               ktorí majú postavenie osoby s dlhodobým pobytom ES v členskom štáte v súlade so smernicou 2003/109/ES a uplatňujú svoje právo na pobyt v inom členskom štáte s cieľom vykonávať hospodársku činnosť v pracovnom pomere alebo ako samostatne zárobkovo činné osoby;

               g)

               ktorí vstupujú na územie členského štátu na základe záväzkov vyplývajúcich z medzinárodnej dohody uľahčujúcej vstup a prechodný pobyt niektorých kategórií fyzických osôb s obchodným a investičným zameraním;

               h)

               ktorým bol povolený vstup na územie členského štátu ako sezónnym pracovníkom;

               i)

               ktorých vyhostenie bolo pozastavené zo skutkových alebo právnych dôvodov;

               j)

               na ktorých sa vzťahuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (17), pokiaľ sú vyslaní na územie dotknutého členského štátu.

         Táto smernica sa okrem toho nevzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín a ich rodinných príslušníkov bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, ktorí na základe dohôd uzatvorených medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi a týmito tretími krajinami požívajú právo na voľný pohyb rovnocenné s právom občanov Únie.
   3.   Touto smernicou nie je dotknutá žiadna dohoda medzi Spoločenstvom a/alebo jeho členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami, ktorá obsahuje zoznam povolaní nepatriacich do rozsahu pôsobnosti tejto smernice s cieľom zabezpečiť etický nábor v odvetviach trpiacich nedostatkom personálu zachovávaním ľudských zdrojov v rozvojových krajinách, ktoré sú signatármi týchto dohôd.
   4.   Touto smernicou nie je dotknuté právo členských štátov udeľovať na účely zamestnania iné povolenia na pobyt, ako je modrá karta EÚ. Takéto povolenia na pobyt nezakladajú právo na pobyt v ostatných členských štátoch, ako je ustanovené v tejto smernici.
   Článok 4
   Výhodnejšie ustanovenia
   1.   Touto smernicou nie sú dotknuté výhodnejšie ustanovenia:

               a)

               práva Spoločenstva vrátane dvojstranných a mnohostranných dohôd uzatvorených medzi Spoločenstvom alebo medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi a tretími krajinami;

               b)

               dvojstranných alebo mnohostranných dohôd uzavretých medzi jedným alebo viacerými členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami.

         2.   Touto smernicou nie je dotknuté právo členských štátov prijať alebo zachovať ustanovenia výhodnejšie pre osoby, na ktoré sa táto smernica vzťahuje, pokiaľ ide o tieto ustanovenia tejto smernice:

               a)

               článok 5 ods. 3 pri uplatnení článku 18;

               b)

               článok 11, článok 12 ods. 1 druhá veta, článok 12 ods. 2, články 13, 14, 15 a článok 16 ods. 4.

         KAPITOLA II

      PODMIENKY PRIJÍMANIA

   Článok 5
   Kritériá prijímania
   1.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 10 ods. 1, štátny príslušník tretej krajiny, ktorý žiada o modrú kartu EÚ na základe podmienok tejto smernice, musí:

               a)

               predložiť platnú pracovnú zmluvu alebo záväznú pracovnú ponuku v zmysle vnútroštátneho práva na vysokokvalifikované zamestnanie najmenej na jeden rok z dotknutého členského štátu;

               b)

               predložiť doklad osvedčujúci splnenie podmienok stanovených vnútroštátnym právom pre výkon regulovaného povolania občanmi Únie, ktoré je uvedené v pracovnej zmluve alebo záväznej pracovnej ponuke v zmysle vnútroštátneho práva;

               c)

               v prípade neregulovaných povolaní predložiť doklady osvedčujúce príslušnú vyššiu odbornú kvalifikáciu v odbore alebo sektore uvedenom v pracovnej zmluve alebo záväznej pracovnej ponuke v zmysle vnútroštátneho práva;

               d)

               predložiť platný cestovný doklad určený vnútroštátnymi právnymi predpismi a žiadosť o vízum alebo vízum, ak sa požadujú, a prípadne doklad o platnom povolení na pobyt alebo o národnom dlhodobom víze. Členské štáty môžu vyžadovať, aby bol cestovný doklad platný aspoň počas platnosti povolenia na pobyt pri jeho prvom vydaní;

               e)

               predložiť dôkaz o zdravotnom poistení žiadateľa alebo o tom, že oň požiadal, ak sa vyžaduje podľa vnútroštátneho práva, na všetky riziká, ktoré bežne zahŕňa poistenie štátnych príslušníkov dotknutého členského štátu na obdobie, na ktoré sa v súvislosti s pracovnou zmluvou neposkytuje takéto poistenie a prislúchajúci nárok na dávky alebo z nej takéto krytie ani nárok nevyplýva;

               f)

               sa považovať za osobu, ktorá nie je hrozbou pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť ani verejné zdravie.

         2.   Členské štáty môžu vyžadovať, aby žiadateľ uviedol svoju adresu na území dotknutého členského štátu.
   3.   Okrem podmienok ustanovených v odseku 1 hrubý ročný plat určený na základe mesačného alebo ročného platu stanoveného v pracovnej zmluve alebo záväznej pracovnej ponuke nesmie byť nižší než príslušný mzdový prah stanovený a uverejnený na tento účel členskými štátmi, ktorý je najmenej 1,5-násobkom priemerného hrubého ročného platu v dotknutom členskom štáte.
   4.   Členské štáty môžu pri vykonávaní odseku 2 vyžadovať splnenie všetkých podmienok uvedených pre vysokokvalifikované zamestnanie v platných zákonoch, kolektívnych zmluvách alebo praxi pre jednotlivé profesie.
   5.   Odchylne od odseku 3 a pre zamestnanie v profesiách, v ktorých sú osobitne potrební pracovníci, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín a ktorí patria do hlavných skupín 1 a 2 ISCO, môže byť mzdový prah aspoň 1,2-násobkom priemerného hrubého ročného platu v dotknutom členskom štáte. Dotknutý členský štát v takom prípade každý rok oznamuje Komisii zoznam povolaní, pre ktoré sa prijala odchýlka.
   6.   Týmto článkom nie sú dotknuté platné kolektívne zmluvy ani prax v príslušných odvetviach povolaní pre vysokokvalifikované zamestnanie.
   Článok 6
   Počty prijímaných
   Touto smernicou nie je dotknuté právo členského štátu určiť počet prijímaných štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí vstupujú na jeho územie na účely vysokokvalifikovaného zamestnania.
   KAPITOLA III

      MODRÁ KARTA EÚ, POSTUP A TRANSPARENTNOSŤ

   Článok 7
   Modrá karta EÚ
   1.   Štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý podal žiadosť a spĺňa požiadavky stanovené v článku 5 a v ktorej prípade príslušné orgány prijali v súlade s článkom 8 kladné rozhodnutie, sa vydá modrá karta EÚ.
   Dotknutý členský štát poskytne tomuto štátnemu príslušníkovi tretej krajiny všetky možnosti na získanie potrebných víz.
   2.   Členské štáty stanovia štandardnú lehotu platnosti modrej karty EÚ, ktorá bude v trvaní od jedného do štyroch rokov. Pokiaľ sa pracovná zmluva uzavrie na kratší čas, modrá karta EÚ sa vydá alebo predĺži na čas trvania pracovnej zmluvy plus tri mesiace.
   3.   Modrú kartu EÚ vydávajú príslušné orgány členského štátu v jednotnom formáte stanovenom v nariadení (ES) č. 1030/2002. V súlade s písmenom a) bodu 7.5-9 prílohy k uvedenému nariadeniu členské štáty uvedú na modrej karte EÚ podmienky prístupu na trh práce v zmysle článku 12 ods. 1 tejto smernice. V kolónke „typ povolenia“ v povolení na pobyt členské štáty uvedú „Modrá karta EÚ“.
   4.   Počas platnosti modrej karty EÚ je jej držiteľ oprávnený na:

               a)

               vstup, opätovný vstup a pobyt na území členského štátu, ktorý vydal modrú kartu EÚ;

               b)

               práva priznané v tejto smernici.

         Článok 8
   Dôvody zamietnutia
   1.   Členské štáty zamietnu žiadosť o vydanie modrej karty EÚ, vždy keď žiadateľ nespĺňa podmienky stanovené v článku 5 alebo ak sa predložené doklady získali podvodom, sú sfalšované alebo neoprávnene pozmenené.
   2.   Pred prijatím rozhodnutia o žiadosti o vydanie modrej karty EÚ a pri posudzovaní obnovení alebo povolení podľa článku 12 ods. 1 a 2 počas prvých dvoch rokov legálneho zamestnania ako držiteľa modrej karty EÚ členské štáty môžu preskúmať situáciu na svojom trhu práce a uplatniť svoje vnútroštátne postupy týkajúce sa požiadaviek na obsadenie voľného pracovného miesta.
   Členské štáty môžu overiť, či dané voľné pracovné miesto nemožno obsadiť vnútroštátnou pracovnou silou alebo pracovnou silou zo Spoločenstva, alebo štátnymi príslušníkmi, ktorí sa oprávnene zdržiavajú v danom členskom štáte a už sú súčasťou jeho trhu práce na základe práva Spoločenstva alebo vnútroštátneho práva, alebo osobami, ktoré majú dlhodobý pobyt ES a chcú sa presťahovať do daného členského štátu na účely vysokokvalifikovaného zamestnania v súlade s kapitolou III smernice 2003/109/ES.
   3.   Žiadosť o vydanie modrej karty EÚ sa môže považovať za neprípustnú aj z dôvodov uvedených v článku 6.
   4.   Členské štáty môžu zamietnuť žiadosť o vydanie modrej karty EÚ so zámerom zabezpečiť etický nábor v sektoroch, v ktorých je v krajinách pôvodu nedostatok kvalifikovaných pracovníkov.
   5.   Členské štáty môžu zamietnuť žiadosť o vydanie modrej karty EÚ, ak bol zamestnávateľ v súlade s vnútroštátnym právom sankcionovaný za nelegálnu prácu a/alebo nelegálne zamestnávanie.
   Článok 9
   Odňatie alebo odmietnutie obnovenia modrej karty EÚ
   1.   Členské štáty odnímu alebo odmietnu obnoviť modrú kartu EÚ vydanú na základe tejto smernice v týchto prípadoch:

               a)

               ak sa získala podvodom alebo bola sfalšovaná alebo neoprávnene pozmenená;

               b)

               keď sa zistí, že držiteľ nespĺňal alebo prestal spĺňať podmienky vstupu a pobytu v zmysle tejto smernice alebo sa zdržiava na území na iný ako povolený účel pobytu;

               c)

               ak držiteľ nedodržal obmedzenia stanovené v článku 12 ods. 1 a 2 a článku 13.

         2.   Opomenutie oznámenia podľa článku 12 ods. 2 druhého pododseku a článku 13 ods. 4 sa nepovažuje za postačujúci dôvod na odňatie alebo odmietnutie obnovenia modrej karty EÚ, ak držiteľ preukáže, že oznámenie nebolo príslušnému orgánu doručené bez zavinenia držiteľa.
   3.   Členské štáty môžu odňať alebo odmietnuť obnoviť modrú kartu EÚ vydanú na základe tejto smernice v týchto prípadoch:

               a)

               z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia;

               b)

               vždy keď držiteľ modrej karty EÚ nemá dostatočné prostriedky na to, aby uživil seba, prípadne svojich rodinných príslušníkov bez toho, aby sa uchýlil k systému sociálnej pomoci dotknutého členského štátu. Členské štáty zhodnotia tieto príjmy so zreteľom na ich povahu a pravidelnosť a môžu vziať do úvahy aj úroveň minimálnej vnútroštátnej mzdy a dôchodku, ako aj počet rodinných príslušníkov príslušnej osoby. Takéto hodnotenie sa nevykoná počas obdobia nezamestnanosti uvedeného v článku 13;

               c)

               ak dotknutá osoba neoznámila svoju adresu;

               d)

               ak držiteľ modrej karty EÚ žiada o sociálnu pomoc za predpokladu, že dotknutý členský štát ho v tomto ohľade vopred písomne informoval.

         Článok 10
   Žiadosti o prijatie
   1.   Členské štáty určia, či má žiadosti o vydanie modrej karty EÚ podávať štátny príslušník tretej krajiny a/alebo jeho zamestnávateľ.
   2.   Žiadosť sa posúdi a preskúma v prípade, keď sa dotknutý štátny príslušník tretej krajiny zdržiava mimo územia členského štátu, do ktorého chce byť prijatý, alebo keď sa už zdržiava v členskom štáte ako držiteľ platného povolenia na pobyt alebo národného dlhodobého víza.
   3.   Odchylne od odseku 2 členský štát môže v súlade s jeho vnútroštátnym právom schváliť žiadosť predloženú v čase, keď dotknutý štátny príslušník tretej krajiny nie je držiteľom platného povolenia na pobyt, ale sa oprávnene zdržiava na jeho území.
   4.   Odchylne od odseku 2 členské štáty môžu stanoviť, že žiadosť sa môže podať len z územia mimo jeho územia za predpokladu, že takéto obmedzenia pre štátnych príslušníkov tretích krajín alebo pre konkrétne kategórie štátnych príslušníkov tretích krajín sú stanovené v platnom vnútroštátnom práve v čase prijatia tejto smernice.
   Článok 11
   Procesné záruky
   1.   Príslušné orgány členských štátov prijmú rozhodnutie o úplnej žiadosti o vydanie modrej karty EÚ a čo najskôr, ale najneskôr do 90 dní od podania žiadosti písomne informujú žiadateľa v súlade s oznamovacími postupmi ustanovenými vo vnútroštátnom práve dotknutého členského štátu.
   Vnútroštátne právo dotknutého členského štátu určí akýkoľvek dôsledok vyplývajúci z neprijatia rozhodnutia do uplynutia lehoty stanovenej v prvom pododseku.
   2.   Ak informácie alebo doklady predložené na podporu žiadosti nie sú dostatočné, príslušné orgány oznámia žiadateľovi, ktoré dodatočné informácie sa vyžadujú, a stanovia primeranú lehotu na ich doplnenie. Plynutie lehoty uvedenej v odseku 1 sa preruší, kým orgány nedostanú požadované dodatočné informácie alebo doklady. Ak sa dodatočné informácie alebo doklady neposkytli v stanovenej lehote, žiadosť sa môže zamietnuť.
   3.   Každé rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o vydanie modrej karty EÚ, rozhodnutie o odmietnutí obnovenia alebo odňatí modrej karty EÚ sa písomne oznámi dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny a v prípade potreby jeho zamestnávateľovi v súlade s oznamovacími postupmi podľa príslušneho vnútroštátneho práva a v dotknutom členskom štáte možno v súlade s vnútroštátnym právom proti nemu podať opravný prostriedok. V oznámení sa uvedú dôvody rozhodnutia, dostupné opravné prostriedky a lehota na ich podávanie.
   KAPITOLA IV

      PRÁVA

   Článok 12
   Prístup na trh práce
   1.   Počas prvých dvoch rokov legálneho zamestnania v postavení držiteľa modrej karty EÚ v dotknutom členskom štáte je prístup dotknutej osoby na trh práce obmedzený na výkon plateného zamestnania, ktoré spĺňa podmienky prijatia stanovené v článku 5. Pokiaľ ide o prístup k vysokokvalifikovanému zamestnaniu, členské štáty môžu po týchto prvých dvoch rokoch zaobchádzať s dotknutými osobami rovnako ako so svojimi štátnymi príslušníkmi.
   2.   Počas prvých dvoch rokov legálneho zamestnania v postavení držiteľa modrej karty EÚ v dotknutom členskom štáte zmeny zamestnávateľa podliehajú predchádzajúcemu písomnému schváleniu príslušných orgánov členského štátu pobytu v súlade s vnútroštátnymi postupmi v rámci lehôt stanovených v článku 11 ods. 1. Zmeny, ktoré majú vplyv na podmienky prijímania, podliehajú predchádzajúcemu oznámeniu alebo ak je to ustanovené vnútroštátnym právom, predchádzajúcemu schváleniu.
   Ak po týchto prvých dvoch rokoch dotknutý členský štát nevyužije možnosť rovnakého zaobchádzania ustanovenú v odseku 1, dotknutá osoba oznámi v súlade s vnútroštátnymi postupmi príslušným orgánom členského štátu pobytu zmeny, ktoré sa dotýkajú podmienok článku 5.
   3.   Členské štáty môžu zachovať obmedzenia prístupu k zamestnaniu, pokiaľ takéto činnosti zamestnania, hoci aj na prechodný čas, zahŕňajú vykonávanie verejnej moci a zodpovednosť za všeobecné záujmy štátu, a to v prípadoch, keď sú tieto činnosti v súlade s platným vnútroštátnym právom a právom Spoločenstva vyhradené pre štátnych príslušníkov.
   4.   Členské štáty môžu zachovať obmedzenia prístupu k zamestnaniu v prípadoch, keď sú tieto činnosti v súlade s platným vnútroštátnym právom alebo právom Spoločenstva vyhradené pre štátnych príslušníkov, občanov Únie alebo občanov EHP.
   5.   Tento článok sa uplatňuje bez toho, aby bola dotknutá zásada prednosti Spoločenstva v zmysle príslušných ustanovení aktov o pristúpení z roku 2003 a 2005, najmä pokiaľ ide o práva štátnych príslušníkov dotknutých členských štátov týkajúce sa prístupu na trh práce.
   Článok 13
   Dočasná nezamestnanosť
   1.   Samotná nezamestnanosť nie je dôvodom na odňatie modrej karty EÚ, ibaže čas nezamestnanosti presiahne tri po sebe nasledujúce mesiace alebo sa vyskytne častejšie ako raz počas lehoty platnosti modrej karty EÚ.
   2.   Počas lehoty uvedenej v odseku 1 držiteľ modrej karty EÚ môže hľadať a prijať zamestnanie za podmienok stanovených v článku 12.
   3.   Členské štáty umožnia držiteľovi modrej karty EÚ zostať na ich území, kým sa udelí alebo zamietne potrebné povolenie podľa článku 12 ods. 2. Oznámením podľa článku 12 ods. 2 sa automaticky ukončí obdobie nezamestnanosti.
   4.   Držiteľ modrej karty EÚ oznámi začiatok obdobia nezamestnanosti príslušným orgánom členského štátu pobytu v súlade s príslušnými vnútroštátnymi postupmi.
   Článok 14
   Rovnaké zaobchádzanie
   1.   Držitelia modrej karty EÚ majú právo na rovnaké zaobchádzanie ako štátni príslušníci členského štátu, ktorí modrú kartu vydali, pokiaľ ide o:

               a)

               pracovné podmienky vrátane odmeňovania a prepúšťania, ako aj požiadavky bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci;

               b)

               slobodu združovania a zapájania sa a členstva v organizácii zastupujúcej pracovníkov alebo zamestnávateľov alebo v akejkoľvek organizácii, ktorej členovia vykonávajú určité povolanie, vrátane výhod poskytovaných takýmito organizáciami bez toho, aby tým boli dotknuté vnútroštátne ustanovenia o verejnom poriadku a verejnej bezpečnosti;

               c)

               vzdelávanie a odbornú prípravu;

               d)

               uznávanie diplomov, osvedčení a iných odborných kvalifikácií v súlade s príslušnými vnútroštátnymi postupmi;

               e)

               ustanovenia vnútroštátneho práva týkajúce sa oblastí sociálneho zabezpečenia vymedzených v nariadení Rady (EHS) č. 1408/71. Osobitné ustanovenia v prílohe k nariadeniu (ES) č. 859/2003 sa uplatňujú primerane;

               f)

               výplatu nadobudnutých zákonných starobných dôchodkov vyplývajúcich z príjmu vo výške, ktorá sa uplatňuje podľa práva dlžného členského(-ých) štátu(-ov) pri presťahovaní do tretej krajiny, a to bez toho, aby boli dotknuté existujúce dvojstranné dohody;

               g)

               prístup k verejne dostupným tovarom a službám a k dodávkam tovarov a služieb vrátane postupov pri hľadaní ubytovania, ako aj informačných a poradenských služieb poskytovaných úradmi práce;

               h)

               voľný prístup na celé územie dotknutého členského štátu vrátane obmedzení stanovených vnútroštátnym právom.

         2.   V súvislosti s ustanoveniami odseku 1 písm. c) a g) dotknutý členský štát môže obmedziť rovnaké zaobchádzanie v oblasti študijných a sociálnych grantov a pôžičiek alebo iných grantov a pôžičiek týkajúcich sa stredného a vysokoškolského vzdelávania a odbornej prípravy a v oblasti postupov pri hľadaní ubytovania.
   V súvislosti s ustanoveniami odseku 1 písm. c):

               a)

               sa na prístup k univerzitnému a nadstavbovému vzdelávaniu môžu vzťahovať špecifické požiadavky v súlade s vnútroštátnym právom;

               b)

               dotknutý členský štát môže obmedziť rovnaké zaobchádzanie na prípady, keď sa registrované alebo obvyklé miesto pobytu držiteľa modrej karty EÚ alebo členov jeho rodiny, na ktorých žiadal podporu, nachádza na jeho území.

         Odsekom 1 písm. g) nie je dotknutá zmluvná sloboda v súlade s právom Spoločenstva a vnútroštátnym právom.
   3.   Právom na rovnaké zaobchádzanie podľa odseku 1 nie je dotknuté právo členských štátov odňať alebo zamietnuť obnoviť modrú kartu EÚ v súlade s článkom 9.
   4.   Ak sa držiteľ modrej karty EÚ presťahuje do druhého členského štátu v súlade s ustanoveniami článku 18, pričom sa zatiaľ neprijalo kladné rozhodnutie o vydaní modrej karty EÚ, členské štáty môžu obmedziť rovnaké zaobchádzanie v oblastiach uvedených v odseku 1 s výnimkou písmen b) a d). Ak členské štáty počas tohto obdobia povolia žiadateľovi pracovať, zaobchádza sa s ním vo všetkých oblastiach, na ktoré sa vzťahuje odsek 1, rovnako ako so štátnymi príslušníkmi tohto druhého členského štátu.
   Článok 15
   Rodinní príslušníci
   1.   Smernica 2003/86/ES sa uplatňuje s odchýlkami ustanovenými v tomto článku.
   2.   Odchylne od článku 3 ods. 1 a článku 8 smernice 2003/86/ES sa zlúčenie rodiny neviaže na požiadavku, aby mal držiteľ modrej karty EÚ dostatočné vyhliadky na získanie práva na trvalý pobyt a aby mal za sebou určitú minimálny čas pobytu.
   3.   Odchylne od článku 4 ods. 1 posledného pododseku a článku 7 ods. 2 smernice 2003/86/ES integračné podmienky a v nich uvedené opatrenia sa môžu uplatňovať až po tom, ako sa dotknutým osobám udelilo zlúčenie rodiny.
   4.   Odchylne od článku 5 ods. 4 prvého pododseku smernice 2003/86/ES povolenia na pobyt pre rodinných príslušníkov sa udelia pri splnení podmienok zlúčenia rodiny najneskôr do šiestich mesiacov odo dňa podania žiadosti.
   5.   Odchylne od článku 13 ods. 2 a 3 smernice 2003/86/ES dĺžka platnosti povolení na pobyt rodinných príslušníkov je rovnaká ako pri povoleniach na pobyt udelených držiteľovi modrej karty EÚ, pokiaľ to umožňuje lehota platnosti ich cestovných dokladov.
   6.   Odchylne od článku 14 ods. 2 druhej vety smernice 2003/86/ES členské štáty neuplatňujú žiadne časové obmedzenie, pokiaľ ide o prístup na pracovný trh.
   Tento odsek je uplatniteľný od 19. decembra 2011.
   7.   Odchylne od článku 15 ods. 1 smernice 2003/86/ES možno na účely výpočtu prvých piatich rokov pobytu vyžadovaných na získanie samostatného povolenia na pobyt zlúčiť pobyt v rôznych členských štátoch.
   8.   Ak členské štáty uplatnia možnosť uvedenú v odseku 7, primerane sa uplatnia ustanovenia uvedené v článku 16 tejto smernice o kumulácii lehôt pobytu držiteľa modrej karty EÚ v rôznych členských štátoch.
   Článok 16
   Postavenie osoby s dlhodobým pobytom ES pre držiteľov modrej karty EÚ
   1.   Smernica 2003/109/ES sa uplatňuje s odchýlkami ustanovenými v tomto článku.
   2.   Odchylne od článku 4 ods. 1 smernice 2003/109/ES môže držiteľ modrej karty EÚ, ktorý využil možnosť ustanovenú v článku 18 tejto smernice, kumulovať lehoty pobytu v rôznych členských štátoch, aby splnil požiadavku týkajúcu sa dĺžky pobytu, ak sú splnené tieto podmienky:

               a)

               má päť rokov oprávnený a nepretržitý pobyt na území Spoločenstva ako držiteľ modrej karty EÚ a

               b)

               má oprávnený a nepretržitý pobyt držiteľa modrej karty EÚ na území členského štátu, v ktorom je už dva bezprostredne predchádzajúce roky pred podaním príslušnej žiadosti podaná žiadosť o povolenie na pobyt osoby s dlhodobým pobytom ES.

         3.   Na účely výpočtu lehoty oprávneného a nepretržitého pobytu v Spoločenstve a odchylne od článku 4 ods. 3 prvého pododseku smernice 2003/109/ES sa lehota uvedená v odseku 2 písm. a) tohto článku neprerušuje o čas neprítomnosti na území Spoločenstva, ak je kratší než dvanásť po sebe nasledujúcich mesiacov a spolu nepresahuje osemnásť mesiacov v rámci lehoty uvedenej v odseku 2 písm. a) tohto článku. Tento odsek sa uplatňuje aj v prípadoch, keď držiteľ modrej karty EÚ nevyužil možnosť ustanovenú v článku 18.
   4.   Odchylne od článku 9 ods. 1 písm. c) smernice 2003/109/ES členské štáty predĺžia obdobie neprítomnosti na území Spoločenstva povolené držiteľovi povolenia na dlhodobý pobyt s poznámkou uvedenou v článku 17 ods. 2 tejto smernice a jeho rodinným príslušníkom, ktorým bolo priznané postavenie osôb s dlhodobým pobytom ES, na dvadsaťštyri po sebe nasledujúcich mesiacov.
   5.   Odchýlky od smernice 2003/109/ES ustanovené v odsekoch 3 a 4 tohto článku sa môžu obmedziť na prípady, keď dotknutý štátny príslušník tretej krajiny môže preukázať, že bol mimo územia Spoločenstva na účely vykonávania hospodárskej činnosti ako zamestnanec alebo ako samostatne zárobkovo činná osoba, alebo na účely vykonávania dobrovoľnej služby či na účely štúdia vo svojej krajine pôvodu.
   6.   Článok 14 písm. f) a článok 15 sa uplatňujú na držiteľov povolenia na dlhodobý pobyt s poznámkou uvedenou v článku 17 ods. 2 v prípade potreby aj po tom, čo sa držiteľ modrej karty EÚ stal osobou s dlhodobým pobytom ES.
   Článok 17
   Povolenie na dlhodobý pobyt
   1.   Držiteľom modrej karty EÚ, ktorí spĺňajú podmienky stanovené v článku 16 tejto smernice na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom ES, sa vydá povolenie na pobyt v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) nariadenia (ES) č. 1030/2002.
   2.   Členské štáty v povolení na pobyt uvedenom v odseku 1 tohto článku v kolónke „poznámky“ uvedú „bývalý držiteľ modrej karty EÚ“.
   KAPITOLA V

      POBYT V INÝCH ČLENSKÝCH ŠTÁTOCH

   Článok 18
   Podmienky
   1.   Po osemnástich mesiacoch oprávneného pobytu v prvom členskom štáte v postavení držiteľa modrej karty EÚ sa môže dotknutá osoba a jej rodinní príslušníci za podmienok stanovených v tomto článku presťahovať za vysokokvalifikovaným zamestnaním do iného členského štátu, než je prvý členský štát.
   2.   Bezodkladne a najneskôr do jedného mesiaca po vstupe na územie druhého členského štátu držiteľ modrej karty EÚ a/alebo jeho zamestnávateľ predloží príslušným orgánom tohto členského štátu žiadosť o vydanie modrej karty EÚ a všetky doklady preukazujúce, že spĺňa podmienky ustanovené v článku 5 pre druhý členský štát. Druhý členský štát môže v súlade s vnútroštátnym právom rozhodnúť, že žiadateľ nesmie pracovať, pokiaľ jeho príslušný orgán nevydá kladné rozhodnutie o jeho žiadosti.
   3.   Žiadosť sa môže predložiť aj príslušným orgánom druhého členského štátu, keď držiteľ modrej karty EÚ ešte má trvalý pobyt na území prvého členského štátu.
   4.   Druhý členský štát v súlade s postupmi ustanovenými v článku 11 spracuje žiadosť a písomne informuje žiadateľa a prvý členský štát o svojom rozhodnutí buď:

               a)

               vydať modrú kartu EÚ a povoliť žiadateľovi pobyt na svojom území na účely vysokokvalifikovaného zamestnania, ak sú splnené podmienky ustanovené v tomto článku a za podmienok ustanovených v článkoch 7 až 14, alebo

               b)

               odmietnuť vydať modrú kartu EÚ a uložiť žiadateľovi a jeho rodinným príslušníkom povinnosť opustiť jeho územie v súlade s postupmi ustanovenými vo vnútroštátnom práve vrátane postupov odsunu, ak nie sú splnené podmienky ustanovené v tomto článku. Prvý členský štát prijme držiteľa modrej karty EÚ a jeho rodinných príslušníkov späť bezodkladne a bez formalít. Tento postup sa uplatní aj v prípade, ak lehota platnosti modrej karty EÚ vydanej prvým členským štátom uplynula alebo sa v priebehu posudzovania žiadosti odňala. Článok 13 sa uplatňuje po readmisii.

         5.   Ak počas konania uplynie lehota platnosti modrej karty EÚ vydanej prvým členským štátom, členské štáty môžu, ak to vyžaduje vnútroštátne právo, vydať dočasné vnútroštátne povolenia na pobyt alebo rovnocenné povolenia, ktoré žiadateľovi umožnia naďalej sa oprávnene zdržiavať na ich území dovtedy, kým príslušné orgány nevydajú rozhodnutie o žiadosti.
   6.   Žiadateľ a/alebo jeho zamestnávateľ môže byť povinný znášať náklady spojené s návratom a readmisiou držiteľa modrej karty EÚ a jeho rodinných príslušníkov vrátane nákladov, ktoré sa hradili z verejných financií, pokiaľ takéto vznikli, podľa odseku 4 písm. b).
   7.   Pri uplatňovaní tohto článku môžu členské štáty naďalej vychádzať z počtu prijímaných uvedených v článku 6.
   8.   Ak držiteľ modrej karty EÚ a prípadne jeho rodinní príslušníci druhý raz využijú možnosť presťahovať sa do iného členského štátu na základe podmienok tejto kapitoly, v tomto druhom prípade a každom ďalšom prípade „prvý členský štát“ znamená tie členské štáty, z ktorých sa držiteľ modrej karty EÚ sťahuje, a „druhý členský štát“ znamená ten členský štát, v ktorom má podanú žiadosť na pobyt.
   Článok 19
   Pobyt rodinných príslušníkov v druhom členskom štáte
   1.   Keď sa držiteľ modrej karty EÚ presťahuje do druhého členského štátu v súlade s ustanoveniami článku 18 a keď rodina už bola vytvorená v prvom členskom štáte, povolí sa jeho rodinným príslušníkom sprevádzať ho alebo sa k nemu pripojiť.
   2.   Dotknutí rodinní príslušníci alebo držiteľ modrej karty EÚ predložia príslušným orgánom v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi najneskôr do jedného mesiaca od vstupu na územie druhého členského štátu žiadosť o povolenie na pobyt pre rodinných príslušníkov.
   Ak platnosť povolenia na pobyt rodinných príslušníkov vydaného v prvom členskom štáte uplynie počas konania alebo ak držitelia stratia nárok na oprávnený pobyt na území druhého členského štátu na jeho základe, členské štáty povolia týmto osobám ostať na ich území, v prípade potreby im vydajú dočasné vnútroštátne povolenia na pobyt alebo rovnocenné povolenia, ktoré žiadateľovi umožnia naďalej sa oprávnene zdržiavať na ich území s držiteľom modrej karty EÚ dovtedy, kým príslušné orgány druhého členského štátu nevydajú rozhodnutie o žiadosti.
   3.   Druhý členský štát môže od dotknutých rodinných príslušníkov vyžadovať, aby spolu so svojou žiadosťou o povolenie na pobyt predložili:

               a)

               svoje povolenie na pobyt v prvom členskom štáte a platný cestovný doklad alebo ich overené kópie, a ak sa vyžaduje, aj vízum;

               b)

               dôkaz o tom, že sa v prvom členskom štáte zdržiavali ako rodinní príslušníci držiteľa modrej karty EÚ;

               c)

               dôkaz o tom, že majú zdravotné poistenie pokrývajúce všetky riziká v druhom členskom štáte alebo že držiteľ modrej karty má takéto poistenie pre nich.

         4.   Druhý členský štát môže požiadať držiteľa modrej karty EÚ, aby preukázal, že držiteľ:

               a)

               má ubytovanie, ktoré sa považuje za bežné pre porovnateľnú rodinu v tom istom regióne a ktoré v dotknutom členskom štáte spĺňa všeobecné zdravotné a bezpečnostné predpisy;

               b)

               má trvalé a pravidelné finančné zdroje, ktoré sú dostatočné na to, aby uživil seba a svojich rodinných príslušníkov bez toho, aby boli odkázaní na sociálnu pomoc dotknutého členského štátu. Členské štáty zhodnotia tieto príjmy so zreteľom na ich povahu a pravidelnosť a môžu vziať do úvahy aj úroveň minimálnej vnútroštátnej mzdy a dôchodku, ako aj počet rodinných príslušníkov.

         5.   Odchýlky uvedené v článku 15 sa uplatnia primerane.
   6.   Ak rodina nebola vytvorená už v prvom členskom štáte, uplatní sa článok 15.
   KAPITOLA VI

      ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA

   Článok 20
   Vykonávacie opatrenia
   1.   Členské štáty oznámia Komisii a ostatným členským štátom, či boli prijaté právne alebo regulačné opatrenia k článku 6, článku 8 ods. 2 a článku 18 ods. 6.
   Tie členské štáty, ktoré využijú ustanovenia článku 8 ods. 4, oznámia Komisii a ostatným členským štátom riadne odôvodnené rozhodnutie, v ktorom uvedú príslušné krajiny a odvetvia.
   2.   Členské štáty každoročne a prvýkrát najneskôr 19. júna 2013 v súlade s nariadením (ES) č. 862/2007 oznamujú Komisii štatistické údaje o počtoch štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorým sa udelila modrá karta EÚ, a pokiaľ je to možné, počty štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorým bola modrá karta EÚ obnovená alebo odňatá, v priebehu predchádzajúceho kalendárneho roku, pričom uvedú ich štátnu príslušnosť, a pokiaľ je to možné, ich povolanie. Štatistika o prijatých rodinných príslušníkoch sa oznámi rovnakým spôsobom s výnimkou informácie o povolaní. Vo vzťahu k držiteľom modrej karty EÚ a ich rodinným príslušníkom prijatým v súlade s článkami 18, 19 a 20 sa okrem toho v poskytnutých informáciách uvedie, pokiaľ je to možné, aj členský štát predchádzajúceho pobytu.
   3.   Na účely vykonávania článku 5 ods. 3 a podľa potreby článku 5 ods. 5 sa uvedie odkaz na údaje Komisie (Eurostat) a v prípade potreby na vnútroštátne údaje.
   Článok 21
   Správy
   Komisia každé tri roky a prvýkrát najneskôr 19. júna 2014 predloží Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní tejto smernice v členských štátoch, a to najmä o posúdení vplyvu článku 3 ods. 4 a článkov 5 a 18, a navrhne potrebné zmeny a doplnenia.
   Komisia posúdi predovšetkým význam mzdového prahu vymedzeného v článku 5 a výnimiek ustanovených v uvedenom článku, zohľadňujúc pritom okrem iného rozdielnu hospodársku, sektorovú a geografickú situáciu v členských štátoch.
   Článok 22
   Kontaktné body
   1.   Členské štáty zriadia kontaktné body, ktoré sú príslušné prijímať a odosielať informácie uvedené v článkoch 16, 18 a 20.
   2.   Členské štáty zabezpečia potrebnú spoluprácu pri výmene informácií a dokumentácie uvedenej v odseku 1.
   Článok 23
   Transpozícia
   1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 19. júna 2011. Komisii bezodkladne oznámia znenie týchto ustanovení.
   Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
   2.   Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
   Článok 24
   Nadobudnutie účinnosti
   Táto smernica nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
   Článok 25
   Adresáti
   Táto smernica je určená členským štátom v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva.

      V Bruseli 25. mája 2009

            Za Radu

            predseda

         J. ŠEBESTA

      (1)  Stanovisko z 20. novembra 2008 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku).

      (2)  Stanovisko z 9. júla 2008 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku).

      (3)  Stanovisko z 18. júna 2008 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku).

      (4)  Ú. v. EÚ L 375, 23.12.2004, s. 12.

      (5)  Ú. v. EÚ L 289, 3.11.2005, s. 15.

      (6)  Ú. v. ES L 157, 15.6.2002, s. 1.

      (7)  Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1.

      (8)  Ú. v. ES L 149, 5.7.1971, s. 2.

      (9)  Ú. v. EÚ L 124, 20.5.2003, s. 1.

      (10)  Ú. v. EÚ L 255, 30.9.2005, s. 22.

      (11)  Ú. v. EÚ L 16, 23.1.2004, s. 44.

      (12)  Ú. v. EÚ L 251, 3.10.2003, s. 12.

      (13)  Ú. v. EÚ L 199, 31.7.2007, s. 23.

      (14)  Ú. v. EÚ C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (15)  Ú. v. EÚ L 304, 30.9.2004, s. 12.

      (16)  Ú. v. EÚ L 158, 30.4.2004, s. 77.

      (17)  Ú. v. ES L 18, 21.1.1997, s. 1.


title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/9/ES z 3. marca 1997 o systémoch náhrad pre investorov

text:
Dôležité právne oznámenie

|

31997L0009

Úradný vestník L 084 , 26/03/1997 S. 0022 - 0031

		Smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/9/ESz 3. marca 1997o systémoch náhrad pre investorovEURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 57 ods. 2,so zreteľom na návrh Komisie [1],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [2],so zreteľom na stanovisko Európskeho menového inštitútu [3],konajúc v súlade s postupom uvedeným v článku 189b zmluvy [4] v zmysle spoločného textu schváleného 18. decembra 1996 Zmierovacím výborom,(1) keďže 10. mája 1993 Rada schválila smernicu 93/22/EHS o investičných službách v oblasti cenných papierov [5]; keďže táto smernica je základným nástrojom prístupu investičných spoločností na vnútorný trh;(2) keďže smernica 93/22/EHS ustanovuje obozretné pravidlá, ktoré musia investičné spoločnosti kedykoľvek dodržiavať, vrátane pravidiel, ktorých účelom je čo najväčšia ochrana práv investora v súvislosti s peniazmi alebo s nástrojmi k nim patriacimi;(3) keďže však žiadny kontrolný systém nemôže zabezpečiť úplnú ochranu najmä v súvislosti s podvodmi;(4) keďže ochrana investorov a zachovanie tajnosti vo finančnej sústave sú dôležitým aspektom uskutočnenia a riadneho fungovania vnútorného trhu v tejto oblasti; keďže nakoniec je preto nutné, aby každý členský štát mal systém náhrad pre investora, ktorý zaručuje minimálnu úroveň harmonizácie ochrany, aspoň pre drobných investorov v prípade, že investičná spoločnosť nie je schopná plniť svoje záväzky voči svojim investorom — klientom;(5) keďže drobní investori by preto boli schopní kúpiť investičné služby od pobočiek investičných spoločností spoločenstva alebo na základe medzinárodných ustanovení o službách takisto utajene aj od domácich investičných spoločností, pri vedomí, že im bude umožnená minimálna úroveň harmonizovanej ochrany v prípade, že investičná spoločnosť nebude schopná plniť svoje záväzky voči svojim investorom — klientom;(6) keďže pri absencii takejto minimálnej harmonizácie hostiteľský členský štát sa môže považovať za oprávnený posúdením ochrany investora požadovať jeho začlenenie do jeho systémov náhrad, ak investičná spoločnosť spoločenstva koná prostredníctvom pobočky alebo voľne vykonáva svoju činnosť bez toho, aby podliehala systémom náhrad pre investora vo svojom vlastnom členskom štáte, ani nepodlieha systému, ktorý bol odporučený ako ponúknutá náhradná ochrana; keďže táto požiadavka môže byť v rozpore s činnosťou na vnútornom trhu;(7) keďže hoci väčšina členských štátov už v súčasnosti má niektoré úpravy náhrad pre investorov, tieto úpravy vo všeobecnosti nepokrývajú všetky investičné spoločnosti, ktoré sú držiteľmi jednotlivých povolení ustanovených v smernici 93/22/EHS;(8) keďže každý členský štát by mal byť povinný mať systém náhrad pre investorov alebo systémy, ktorým by každá takáto spoločnosť podliehala; keďže každý systém musí zahŕňať peniaze a nástroje v rukách investičnej spoločnosti v súvislosti s investíciami investora, ktoré, ak nie je investičná spoločnosť schopná plniť svoje záväzky voči svojim klientom — investorom, nie je možné vrátiť investorovi; keďže je to úplne bez vplyvu na pravidlá a systémy používané v každom z členských štátov, týkajúce sa rozhodnutí v prípade platobnej neschopnosti alebo pri zrušení investičnej spoločnosti;(9) keďže definovanie investičnej spoločnosti zahŕňa úverové inštitúcie, ktoré sú oprávnené vykonávať investičné služby; keďže každá z takýchto úverových inštitúcií musí byť nútená podliehať systémom náhrad pre investora na pokrytie investičných činností; keďže však nie je nutné vyžadovať od takejto úverovej inštitúcie podriadenie sa dvom oddeleným systémom, ak jednotný systém spĺňa požiadavky tak tejto smernice, ako aj smernice 94/19/ES Európskeho parlamentu a Rady z 30. mája 1994 o systémoch ochrany vkladov [6];keďže v prípade investičných spoločností, ktoré sú úverovými inštitúciami, môže byť v určitých prípadoch ťažké rozlíšiť medzi vkladmi krytými smernicou 94/19/ES a peniazmi uloženými v súvislosti s investičnou činnosťou; keďže členské štáty sú oprávnené určiť, ktorá smernica sa použije pre takéto pohľadávky;(10) keďže smernica 94/19/ES dovoľuje členským štátom oslobodiť úverovú inštitúciu od povinnosti podliehať systémom ochrany vkladov, ak takáto úverová inštitúcia podlieha systému, ktorý chráni samotnú úverovú inštitúciu, a najmä zabezpečuje jej platobnú schopnosť; keďže ak úverová inštitúcia, ktorá podlieha takémuto systému, je zároveň investičnou spoločnosťou, je členský štát taktiež oprávnený podľa určitých podmienok oslobodiť túto spoločnosť od povinnosti podliehať systému náhrad pre investora;(11) keďže minimálna úroveň harmonizácie náhrad vo výške 20000 ECU pre každého investora by mala byť dostatočná na ochranu záujmov drobných investorov v prípade, že investičná spoločnosť nebude schopná plniť svoje záväzky voči svojim investorom — klientom; keďže sa preto zdá vhodné stanoviť minimálnu harmonizovanú úroveň náhrad vo výške 20000 ECU; keďže v zmysle smernice 94/19/ES obmedzené prechodné ustanovenia sa môžu vyžadovať na umožnenie podliehať systémom náhrad v tejto čiastke, pričom sa to týka rovnako všetkých členských štátov, ktoré v čase schválenia tejto smernice nemajú žiadny takýto systém;(12) keďže tá istá čiastka bola schválená v smernici 94/19/ES;(13) keďže na povzbudenie investorov, aby boli opatrní pri výbere investičných spoločností, je odôvodnené povoliť členským štátom požadovať od investorov znášať časť akejkoľvek straty; keďže však investor musí byť krytý najmenej na 90 % akejkoľvek straty, pokiaľ je vyplatená náhrada nižšia ako minimum spoločenstva;(14) keďže určité systémy členských štátov ponúkajú úrovne krytia vyššie, ako je harmonizovaná minimálna úroveň ochrany v rámci tejto smernice; keďže však sa nezdá byť žiaduce požadovať akékoľvek zmeny v týchto systémoch v tomto ohľade;(15) keďže zachovanie systémov ponúkajúcich vyššie úrovne krytia v rámci spoločenstva, ako je harmonizované minimum, môžu v rámci toho istého územia viesť k rozdielnostiam pri odškodňovaní a nerovným podmienkam hospodárskej súťaže medzi národnými investičnými spoločnosťami a pobočkami spoločností iných členských štátov; keďže s cieľom zabrániť takýmto znevýhodneniam pobočky musia byť oprávnené pridať sa k systémom náhrad ich hostiteľských krajín tým, že budú ponúkať svojim investorom také isté krytie, aké sa poskytuje v rámci systémov v krajinách, v ktorých sú umiestnené; keďže je vhodné, aby Komisia vo svojej správe o využití tejto smernice premietla rozsah pobočiek, ktoré uplatnili túto možnosť, a akékoľvek problémy, ktoré spôsobili oni alebo systémy náhrad pre investorov pri zavádzaní týchto ustanovení; keďže možnosť, aby domáce systémy členských štátov ponúkali dodatočné krytie v zmysle podmienok, ktoré takéto systémy obsahujú, nie je vylúčená;(16) keďže výkyvy na trhoch môžu byť spôsobené pobočkami investičných spoločností, ktoré vznikli v iných členských štátoch, ako sú členské štáty pôvodu, ktoré ponúkajú vyššie úrovne krytia ako tie, ktoré ponúkajú oprávnené investičné spoločnosti v ich hostiteľských členských štátoch; keďže nie je vhodné, aby sa hladina výšky krytia v rámci systémov náhrad stala nástrojom hospodárskej súťaže; keďže je preto potrebné prinajmenšom v prvotnom štádiu stanoviť, aby ani hladina, ani rozsah ponúkaných systémov krytia v domácich členských štátoch smerom k investorom pobočiek situovaných v inom členskom štáte neprekročili maximálnu úroveň alebo rozsah ponúkaný zodpovedajúcim systémom v hostiteľskom členskom štáte; keďže akékoľvek výkyvy na trhu by mali byť prešetrené čím skôr, na základe získaných skúseností a v súlade s vývojom finančného sektora;(17) keďže členský štát musí byť schopný vylúčiť určité kategórie zvláštne spísaných investícií alebo investorov z krytia predpísaného systémami náhrad pre investorov, ak nepovažuje za potrebné ich zvlášť ochraňovať;(18) keďže systémy náhrad pre investorov v niektorých členských štátoch patria do pôsobnosti odborných organizácií; keďže v ostatných členských štátoch existujú systémy stanovené a riadené na štátnej báze; keďže táto rôznosť postavenia predstavuje problém len v súvislosti s povinným členstvom a výnimkou zo systémov; keďže je preto potrebné urobiť opatrenia na ohraničenie právomocí systémov v tejto oblasti;(19) keďže investorovi musí byť škoda nahradená bez zbytočného odkladu, ak bola potvrdená platnosť jeho pohľadávky; keďže systém náhrad ako taký musí byť schopný stanoviť primeranú dobu na uplatnenie pohľadávok; keďže však fakt, že táto doba nebola dodržaná, nesmie byť použitý proti investorovi, ktorý z dobrého dôvodu nebol schopný uplatniť svoju pohľadávku v rámci stanovenej doby;(20) keďže informovanie investorov o úpravách náhrad je základným prvkom ochrany investora; keďže článok 12 smernice 93/22/EHS vyžaduje od investičných spoločností informovať investorov o možnom uplatnení systému náhrad pred realizáciou obchodu s nimi; keďže vzhľadom na to musí táto smernica stanoviť pravidlá o informovaní takýchto potenciálnych investorov o systémoch náhrad pokrývajúcich ich investičnú činnosť;(21) keďže však neriadené používanie pri odvolávaní sa na referencie čiastky a rozsahu systému náhrad by moh1o poškodiť stabilitu finančného systému alebo anonymitu investora; keďže by preto mali členské štáty predložiť pravidlá ohraničenia takýchto referencií;(22) keďže táto smernica v podstate vyžaduje od každej investičnej spoločnosti pripojiť sa k systémom náhrad pre investorov; keďže smernice, ktoré upravujú prijatie akýchkoľvek investičných spoločností, ktorých ústredie je mimo členských štátov, a najmä smernica 93/22/EHS dovoľuje členským štátom rozhodovať, či a za akých podmienok budú pripustené pobočky takýchto investičných spoločností vykonávať činnosť na ich území; keďže takéto pobočky nemôžu voľne poskytovať svoje služby v rámci druhého odseku článku 59 zmluvy alebo nemajú právo založenia v členských štátoch, okrem tých, kde sú založené; keďže preto členské štáty povoľujúce takéto pobočky musia rozhodnúť, ako budú tieto pobočky využívať princípy tejto smernice v súlade s článkom 5 smernice 93/22/EHS a vzhľadom na potrebu ochrany investorov a zachovania celistvosti finančného systému; keďže je podstatné, aby si investori takýchto pobočiek boli plne vedomí pre nich použiteľných úprav náhrad;(23) keďže je nepostrádateľné touto smernicou harmonizovať spôsoby, akými sú systémy náhrad pre investorov financované, na jednej strane náklady na financovanie takýchto systémov musia principiálne znášať samotné investičné spoločnosti a na strane druhej finančné možnosti takýchto systémov musia byť pomerné k ich pasívam; keďže to však nemusí ohroziť stabilitu finančného systému príslušného členského štátu;(24) keďže cieľom tejto smernice nie je, aby členské štáty alebo ich príslušné orgány boli zodpovedné voči investorom, ak zabezpečili, aby jeden alebo viacero systémov náhrad alebo ochrany investorov v rámci podmienok predpísaných v tejto smernici bolo zavedených a úradne uznaných;(25) keďže na záver je potrebný minimálny stupeň harmonizácie úprav náhrad pre investorov na doplnenie vnútorného trhu investičnými spoločnosťami, aby bolo pre investorov možné realizovať obchody s takýmito spoločnosťami s väčšou mierou dôvery, najmä so spoločnosťami z ostatných členských štátov, a aby bolo možné zabrániť akýmkoľvek problémom spôsobeným hostiteľskými členskými štátmi pri uplatňovaní vnútroštátnych pravidiel ochrany investorov, ktoré nie sú zosúladené s úrovňou spoločenstva; keďže záväzná smernica spoločenstva je jediným vhodným nástrojom na dosiahnutie vytýčeného cieľa pri všeobecnej absencii úprav náhrad pre investora, zodpovedajúcich pokrytiu smernicou 93/22/EHS; keďže táto smernica presadzuje len minimálnu požadovanú harmonizáciu, dovoľuje členským štátom predpísanie širšieho alebo vyššieho krytia, ak tak chcú, a dáva členským štátom potrebnú voľnosť, čo sa týka organizácie a financovania systémov náhrad pre investora,PRIJALI TÚTO SMERNICU:Článok 1Na účely tejto smernice:1. "investičná spoločnosť" je investičná spoločnosť, ako je definovaná v článku 1 ods. 2 smernice 93/22/EHS- povolená v súlade s článkom 3 smernice 93/22/EHS,- povolená ako úverová inštitúcia v súlade so smernicou Rady 77/780/EHS [7] a smernicou Rady 89/646/EHS [8], ktorých oprávnenie obsahuje jednu alebo viac investičných služieb vymenovaných v oddiele A prílohy k smernici 93/22/EHS;2. "investičná činnosť" je každá investičná služba v zmysle definície v článku 1 ods. 1 smernice 93/22/EHS a služba uvedená v bode 1 oddielu C prílohy uvedenej smernice;3. "nástroje" sú nástroje vymenované v oddiele B prílohy k smernici 92/22/EHS;4. "investor" je každá osoba, ktorá investičnej spoločnosti v súvislosti s investičnou činnosťou zverila peniaze alebo nástroje;5. "pobočka" je miesto činnosti, ktoré je súčasťou investičnej spoločnosti, ktoré nie je právne samostatné a ktoré ponúka investičné služby, na ktoré má investičná spoločnosť oprávnenie; všetky obchodné miesta vytvorené v tom istom členskom štáte investičnou spoločnosťou s ústredím v inom členskom štáte sa považujú za jednu pobočku;6. "spoločná investičná činnosť" je investičná činnosť vykonávaná na účet dvoch alebo viacerých osôb, z ktorých dve alebo viac osôb má práva, ktoré môžu vykonávať formou podpisov jednej alebo viacerých z týchto osôb;7. "príslušné orgány" sú orgány definované v článku 22 smernice 93/22/EHS; tieto orgány môžu byť, ak je to vhodné, tými, ktoré sú definované v článku 1 smernice Rady 92/30/EHS zo 6. apríla 1992 o dohľade nad úverovými inštitúciami na konsolidovanom základe [9].Článok 21. Každý členský štát musí zabezpečiť, aby v rámci jeho územia bol zavedený a úradne uznaný jeden alebo viac systémov náhrad pre investorov. Okrem okolností predpokladaných v druhom pododseku a v článku 5 ods. 3 nemôže žiadna investičná spoločnosť vykonávať v tomto členskom štáte investičnú činnosť bez toho, aby sa podriadila takémuto systému.Členský štát môže však oslobodiť úverovú inštitúciu, ktorej sa táto smernica týka, od povinnosti podliehať systémom náhrad pre investorov, ak je takáto úverová inštitúcia už oslobodená podľa článku 3 ods. 1 smernice 94/19/ES od povinného členstva v systéme ochrany vkladov, za podmienky, že ochrana a informácie poskytnuté vkladateľom sú poskytnuté aj investorom za tých istých podmienok a že investori využívajú najmenej rovnakú ochranu, akú požaduje systém náhrad pre investorov.Členský štát, ktorý využije túto možnosť, o tom musí včas informovať Komisiu; musí najmä priložiť charakteristiku predmetného systému ochrany vkladov a zahrnutých úverových inštitúcií na účely tejto smernice, ako aj akékoľvek následné zmeny k doručenej informácii. Komisia o tom musí informovať Radu.2. Systém zabezpečuje investorom krytie v súlade s článkom 4, keď:- príslušné orgány zistili, že podľa ich stanoviska spoločnosť v danom období, vzhľadom na dôvody priamo spojené s jej finančnou situáciou, nie je schopná plniť svoje záväzky vychádzajúce z pohľadávok klientov a nemožno predpokladať, že by tak v krátkom čase mohla urobiť,alebo- súdny orgán vydal rozhodnutie z dôvodov priamo sa týkajúcich finančnej situácie investičnej spoločnosti, ktorého následkom je pozastavenie možnosti investorov uplatňovať svoje pohľadávky voči nej,podľa toho, ktorý prípad nastane skôr.Krytie musí byť v súlade s príslušnými právnymi a zmluvnými podmienkami zabezpečené pre pohľadávky vyplývajúce z neschopnosti investičnej spoločnosti:- vyplatiť peniaze dlžné alebo patriace investorom a uložené v ich prospech v súvislosti s investičnou činnosťoualebo- vrátiť investorom nástroje, ktoré im patria a ktoré na ich účet drží,uchováva a spravuje v súvislosti s investičnou činnosťou.3. Požiadavka v zmysle odseku 2 na úverovú inštitúciu, ktorá je predložená v členskom štáte a na ktorú sa vzťahuje tak táto smernica, ako aj smernica 94/l9/ES, musí byť podriadená členským štátom systému v rámci jednej z týchto smerníc, tak ako členský štát uzná za vhodné. Za žiadnu pohľadávku nesmie byť poskytnutá náhrada v rámci týchto smerníc viac ako jedenkrát.4. Výška pohľadávky investora sa vypočíta v súlade s právnymi a zmluvnými podmienkami, najmä týkajúcimi sa započítania a vzájomných pohľadávok, ktoré platia v čase zistenia, alebo rozhodnutia podľa odseku 2, a to z hodnoty peňazí alebo nástrojov patriacich investorovi, ktoré nie je investičná spoločnosť schopná splatiť alebo vrátiť, pokiaľ možno určenej na základe hodnoty na trhu.Článok 3Pohľadávky vyplývajúce z transakcií, v súvislosti s ktorými boli určité osoby odsúdené za trestný čin prania špinavých peňazí, ako je definované v článku 1 smernice Rady 91/308/EHS z 10. júna 1991 o predchádzaní zneužívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí [10], sú vylúčené z akejkoľvek náhrady v rámci systémov náhrad pre investorov.Článok 41. Členské štáty zabezpečia, aby systém poskytoval krytie najmenej 20000 ECU pre každého investora v súvislosti s jeho pohľadávkami podľa článku 2 ods. 2.Do 31. decembra 1999 môžu členské štáty, v ktorých v čase prijatia tejto smernice krytie predstavuje menej ako 20000 ECU, ponechať túto nižšiu úroveň, pokiaľ nie je nižšia ako 15000 ECU. Túto možnosť majú aj členské štáty, ktorých sa týkajú prechodné ustanovenia druhého pododseku článku 7 ods. 1 smernice 94/19/ES.2. Členský štát môže zabezpečiť, aby určití investori boli vylúčení zo systémov krytia alebo im bola poskytovaná nižšia úroveň krytia. Tieto výnimky sú uvedené v prílohe I.3. Tento článok nebráni ponechať ani prijať ustanovenia, ktoré poskytujú vyššie alebo rozsiahlejšie krytie pre investorov.4. Členský štát môže obmedziť krytie uvedené v odseku 1 alebo uvedené v odseku 3 na určité percento z pohľadávky investora. Percentuálna čiastka krytia musí však predstavovať najmenej 90 % z pohľadávky, pokiaľ čiastka, ktorá má byť v rámci systému vyplatená, je nižšia ako 20000 ECU.Článok 51. Ak si investičná spoločnosť, od ktorej sa v zmysle článku 2 ods. 1 vyžaduje, aby bola členom systému, neplní svoje povinnosti člena takéhoto systému, zodpovedné orgány, ktoré jej vydali povolenie, musia byť s tým oboznámené a v spolupráci so systémom náhrad musia podniknúť všetky vhodné opatrenia vrátane vyrubenia pokút na zabezpečenie toho, aby investičná spoločnosť splnila svoje záväzky.2. Ak tieto opatrenia prestanú zabezpečovať súlad na strane investičnej spoločnosti, systém môže, ak vnútroštátne právne predpisy umožňujú vylúčenie člena, s výslovným rozhodnutím príslušných orgánov, najmenej 12 mesiacov vopred oznámiť svoj úmysel o vylúčení investičnej spoločnosti z členstva v systéme. Systém musí aj ďalej poskytovať krytie v zmysle druhého pododseku článku 2 ods. 2, týkajúceho sa investičnej činnosti realizovanej v tomto období. Ak investičná spoločnosť po uplynutí doby uvedenej v oznámení neplní svoje záväzky, systém náhrad môže, znovu po prijatí výslovného rozhodnutia zodpovedných orgánov, túto investičnú spoločnosť vylúčiť.3. Ak to vnútroštátne právne predpisy umožňujú a s výslovným súhlasom príslušných orgánov, ktoré vydali povolenie, investičná spoločnosť vylúčená zo systému náhrad pre investorov môže pokračovať v poskytovaní investičných služieb, ak pred svojím vylúčením prijala náhradné odškodňujúce opatrenia, ktoré investorom zaručia krytie najmenej v takom rozsahu, ktorý ponúka oficiálne uznaný systém, a má vlastnosti rovnaké ako tento systém.4. Ak investičná spoločnosť, ktorej vylúčenie je navrhované v rámci odseku 2, nie je schopná prijať náhradné opatrenia, ktoré by sa vyrovnali podmienkam uvedeným v odseku 3, príslušné orgány, ktoré jej vydali povolenie, ho musia bezodkladne odobrať.Článok 6Po odňatí povolenia investičnej spoločnosti krytie v rámci druhého pododseku článku 2 ods. 2 sa musí ďalej poskytovať v súvislosti s investičnou činnosťou realizovanou od termínu tohto odňatia.Článok 71. V členských štátoch zavedené a oficiálne uznané systémy náhrad pre investorov v súlade s článkom 2 ods. 1 musia tiež zahŕňať investorov pobočiek založených investičnými spoločnosťami v ostatných členských štátoch.Do 31. decembra 1999 nesmie ani úroveň, ani rozsah vrátane percentuálnej čiastky predmetného krytia presiahnuť maximálnu úroveň alebo rozsah ponúkaného krytia v rámci príslušného systému náhrad a v rámci územia hostiteľského členského štátu. Pred týmto termínom musí Komisia vypracovať správu na základe skúseností dosiahnutých pri využívaní tohto pododseku a článku 4 ods. 1 vyššie uvedenej smernice 94/19/ES a musí posúdiť potrebu pretrvávania týchto ustanovení. Ak je to vhodné, Komisia predloží návrh smernice Európskemu parlamentu a Rade vzhľadom na predĺženie ich účinnosti.Ak úroveň alebo rozsah vrátane percentuálnej čiastky krytia ponúkaného systémom náhrad hostiteľského členského štátu prekračuje hladinu alebo rozsah systému ustanoveného v členskom štáte, v ktorom má investičná spoločnosť vydané povolenie, hostiteľský členský štát musí zabezpečiť existenciu oficiálne uznaného systému v rámci svojho územia, ku ktorému sa pobočka môže voľne pridať, na účely nahradenia krytia, ktoré už jej investori využívajú v rámci členstva v systéme domovského členského štátu.Ak sa pobočka pridá k takémuto systému, tento systém musí byť taký, že pokrýva typ inštitúcie, ku ktorému pobočka patrí alebo mu v hostiteľskom členskom štáte najviac zodpovedá.Členské štáty musia zabezpečiť, aby cieľ a všeobecne uplatňované podmienky boli ustanovené v súvislosti s pridružením pobočiek ku všetkým systémom náhrad pre investora. Prijatie musí byť podmienečne založené na splnení príslušných členských podmienok pobočkou, najmä vrátane platieb príspevkov a ostatných poplatkov. Členské štáty musia sledovať hlavné zásady uvedené v prílohe II pri presadzovaní tohto odseku.2. Ak pobočka, ktorá využila možnosť dobrovoľného členstva v zmysle odseku 1, nespĺňa svoje povinnosti člena takéhoto systému, zodpovedné orgány, ktoré jej vydali povolenie, musia s tým byť oboznámené a v spolupráci so systémom náhrad musia podniknúť všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby pobočka splnila svoje horeuvedené povinnosti.Ak si pobočka napriek týmto opatreniam neplní svoje povinnosti uvedené v tomto článku, môže byť po uplynutí primeranej, najmenej 12-mesačnej výpovednej lehoty vylúčená zo systému náhrad, a to so súhlasom príslušných orgánov, ktoré jej vydali povolenie. Investičné činnosti realizované pred termínom vylúčenia musia byť naďalej kryté aj po tomto dátume systémami náhrad, ktorých dobrovoľným členom pobočka bola. Investori musia byť informovaní o zrušení dodatkového krytia a o dátume účinnosti tejto zmeny.Článok 81. Krytie ustanovené v článku 4 ods. 1, 3 a 4 sa vzťahuje na súhrnné pohľadávky investora voči tej istej investičnej spoločnosti v rámci tejto smernice nezávisle od počtu účtov, meny a umiestnenia v rámci spoločenstva.Členské štáty však môžu zabezpečiť, aby peniaze v iných menách, ako sú meny členských štátov a ECU, boli vylúčené z krytia alebo podliehali nižšiemu krytiu. Táto možnosť sa netýka nástrojov.2. Každý podiel investora v spoločnej investičnej činnosti sa musí vziať do úvahy pri vypočítaní krytia uvedeného v článku 4 ods. 1, 3 a 4.Ak nie je ustanovené inak, pohľadávky sa rozdelia medzi investorov rovnakým dielom.Členské štáty môžu stanoviť, že pohľadávky týkajúce sa spoločnej investičnej činnosti, s ktorými môžu nakladať dve alebo viaceré osoby ako členovia osobnej obchodnej spoločnosti, združenia alebo zoskupenia podobného druhu, ktoré nemá právnu subjektivitu, sa môžu na výpočet limitov podľa článku 4 ods. 1, 3 a 4 združiť a posudzovať, ako keby vznikli z investície realizovanej jedným investorom.3. Ak investor nie je úplne oprávnený nakladať s uloženými čiastkami a cennými papiermi, náhradu dostane osoba, ktorá je úplne oprávnená, za podmienky, že táto osoba je určená alebo sa dá určiť pred dátumom zistenia alebo rozhodnutia podľa článku 2 ods. 2Ak sú úplne oprávnené dve alebo viac osôb, ich podiely sa určia v súlade s pravidlami platnými pri správe peňazí a cenných papierov pre výpočet limitov uvedených v článku 4 ods. 1, 3 a 4.Toto ustanovenie sa netýka podnikov kolektívneho investovania.Článok 91. Systém náhrad zabezpečí vhodné opatrenia, aby informoval investorov o zistení alebo rozhodnutí podľa článku 2 ods. 2, a ak majú byť odškodnení, odškodní ich čím skôr. Môže stanoviť lehotu, počas ktorej investori môžu predkladať svoje požiadavky. Táto lehota nesmie byť kratšia ako päť mesiacov od dátumu horeuvedeného zistenia alebo rozhodnutia alebo od dátumu, keď bolo zistenie alebo rozhodnutie uverejnené.Skutočnosť, že táto lehota uplynula, nesmie však systém použiť ako dôvod na odmietnutie krytia pre investora, ktorý svoje práva na náhradu nemohol včas uplatniť.2. Systém musí byť schopný zaplatiť pohľadávku investora tak rýchlo, ako je to možné, najneskôr však do troch mesiacov od zistenia vzniku nároku a výšky pohľadávky.Za úplne výnimočných okolností a vo zvláštnych prípadoch môže systém náhrad požiadať príslušné orgány o predĺženie lehoty. Takéto predĺženie nesmie prekročiť tri mesiace.3. Bez ohľadu na lehotu uvedenú v odseku 2, ak investor alebo iná oprávnená osoba, alebo osoba so záujmami v investičnej činnosti bola obžalovaná z porušenia práva vyplývajúceho z prania špinavých peňazí alebo v súvislosti s praním špinavých peňazí podľa definície v článku 1 smernice 91/308/EHS, systém náhrad môže pozastaviť akúkoľvek výplatu až do rozsudku súdu.Článok 101. Členské štáty musia zabezpečiť, aby každá investičná spoločnosť podnikla príslušné opatrenia na sprístupnenie informácií súčasným a potenciálnym investorom, ktoré sú potrebné na poznanie systémov náhrad pre investorov, ku ktorým investičné spoločnosti a ich pobočky v rámci spoločenstva patria, alebo akýchkoľvek iných alternatívnych systémov ustanovených v rámci druhého pododseku článku 2 ods. 1 a1ebo článku 5 ods. 3 Investori musia byť informovaní o ustanoveniach systémov náhrad pre investorov alebo akýchkoľvek iných používaných opatreniach vrátane čiastky a rozsahu náhrady ponúkanej systémom náhrad a akýchkoľvek iných pravidiel ustanovených členskými štátmi podľa článku 2 ods. 3. Tieto informácie musia byť dostupné v zrozumiteľnej forme.Informácia musí byť taktiež poskytnutá na požiadanie, čo sa týka podmienok, ktorými sa spravuje náhrada, a formálnych požiadaviek, ktoré musia byť splnené na obdržanie náhrady.2. Informácie ustanovené v odseku 1 musia byť prístupné spôsobom predpísaným vnútroštátnym zákonom v úradnom jazyku a1ebo v jazykoch členského štátu, v ktorom je pobočka založená.3. Členské štáty musia vytvoriť pravidlá ohraničujúce využívanie oznamovania pri informáciách uvedených v odseku 1 s cieľom ochrany stability finančného systému a bezpečnosti investora. Členské štáty musia najmä obmedziť také oznámenia, ktoré sa týkajú konkrétnych údajov systému, ku ktorému investičná spoločnosť patrí.Článok 111. Každý členský štát musí kontrolovať, či pobočky založené investičnou spoločnosťou, ktorej ústredie je mimo spoločenstva, majú zabezpečené krytie predpísané v tejto smernici. Ak také krytie nemajú, môže členský štát podľa článku 5 smernice 93/22/EHS ustanoviť, že pobočky investičnej spoločnosti, ktorej ústredie je mimo spoločenstva, sa musia pripojiť k systémom náhrad pre investorov pôsobiacich na jeho území.2. Súčasným a potenciálnym investorom v pobočkách založených investičnou spoločnosťou, ktorých ústredie je mimo územia spoločenstva, musí táto spoločnosť poskytnúť všetky príslušné informácie týkajúce sa systému náhrad, ktorý sa vzťahuje na ich investície.3. Informácie ustanovené v odseku 2 musia byť prístupné spôsobom predpísaným vnútroštátnymi právnymi predpismi v úradnom jazyku alebo v jazykoch členského štátu, v ktorom je pobočka založená, a musia byť vypracované v jasnej a zrozumiteľnej forme.Článok 12Bez toho, aby boli dotknuté iné práva na základe vnútroštátnych predpisov, majú systémy vykonávajúce platby na náhradu škody investorom právo v rozsahu nimi vykonaných platieb vstúpiť do práv týchto investorov v likvidačnom procese.Článok 13Členské štáty musia zabezpečiť, aby mohli investori uplatniť svoje právo na náhradu voči systému náhrad v súdnom konaní.Článok 14Najneskôr do 31. decembra 1999 predloží Komisia Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní tejto smernice spolu s prípadnými návrhmi na jej prehodnotenie.Článok 151. Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 26. septembra 1998. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.2. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.Článok 16Článok 12 smernice 93/22/EHS sa zrušuje s účinnosťou odo dňa uvedeného v článku 15 ods. 1.Článok 17Táto smernica nadobúda účinnosť dňom jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 18Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 3. marca 1997Za Európsky parlamentpredsedaJ. M. Gil-roblesZa RadupredsedníčkaM. De Boer[1] Ú. v. ES C 321, 27.11.1993, s. 15, a Ú. v. ES C 382, 31.12.1994, s. 27.[2] Ú. v. ES C 127, 7.5.1994, s. 1.[3] Stanovisko doručené 28. júla 1995.[4] Stanovisko Európskeho parlamentu z 19. apríla 1994 (Ú. v. ES C 128, 9.5.1994, s. 85), spoločné stanovisko Rady z 23. októbra 1995 (Ú. v. ES C 320, 30.11.1995. s. 9) a rozhodnutie Európskeho parlamentu z 12. marca 1996 (Ú. v. ES C 96, 1.4.1996, s. 28). Rozhodnutie Rady zo 17. februára 1997 a rozhodnutie Európskeho parlamentu z 19. februára 1997 (Ú. v. ES C 85, 17.3.1997).[5] Ú. v. ES L 141, 11.6.1993, s. 27.[6] Ú. v. ES L 135, 31.5.1994, s. 5.[7] Prvá smernica Rady 77/780/EHS z 12. decembra 1977 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa začatia a výkonu činnosti úverových inštitúcií (Ú. v. ES L 322, 17.12.1977, s. 30). Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 89/646/EHS (Ú. v. ES L 386, 30.12.1989, s. l).[8] Druhá smernica Rady 89/646/EHS z 15. decembra 1989 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa začatia a výkonu činnosti úverových inštitúcií, meniaca a doplňujúca smernice 77/780/EHS (Ú. v. ES L 386, 30.12.1989, s. l). Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 92/30/EHS (Ú. v. ES L 110, 28.4.1992, s. 52).[9] Ú. v. ES L 110, 28.4.1992, s. 52.[10] Ú. v. ES L 166, 28.6.1991, s. 77.--------------------------------------------------PRÍLOHA IZOZNAM VÝNIMIEK PODĽA ČLÁNKU 4 ODS. 21. Profesionálni a inštitucionálni investori vrátane nasledujúcich:- investičné spoločnosti podľa definície v článku 1 ods. 2 smernice 93/22/EHS,- úverové inštitúcie podľa definície v prvej zarážke článku 1 smernice Rady 77/780/EHS,- finančné inštitúcie podľa definície v článku 1 ods. 6 smernice Rady 89/646/EHS,- poisťovne,- podniky kolektívneho investovania,- penzijné a dôchodkové fondy.Iní profesionálni a inštitucionálni investori.2. Nadnárodné inštitúcie, vládne a ústredné správne orgány.3. Územné celky na úrovni provincií a regiónov a miestne a obecné orgány.4. Riaditelia, správcovia a osobne zodpovední členovia investičných spoločností, osoby vlastniace 5 % alebo viac základného imania takýchto investičných spoločností, osoby zodpovedné za vykonávanie zákonných auditov účtovných dokladov investičných spoločností a investori s podobným postavením v iných spoločnostiach rovnakej skupiny.5. Blízki príbuzní a tretie osoby konajúce v mene investorov podľa bodu 4.6. Ostatné spoločnosti v rovnakej skupine.7. Investori, ktorí privodili alebo využili určité skutočnosti vo vzťahu k investičnej spoločnosti, ktoré spôsobili finančné ťažkosti spoločnosti alebo prispeli k zhoršeniu jej finančnej situácie.8. Spoločnosti, ktoré sú také veľké, že pri nich neprichádza do úvahy možnosť zostaviť skrátenú súvahu podľa článku 11 štvrtej smernice Rady 78/660/EHS z 25. júla 1978 o ročnej účtovnej závierke niektorých typov obchodných spoločností, vychádzajúcej z článku 54 ods. 3 písm. g) zmluvy [1].[1] Ú. v. ES L 222, 14.8.1978, s. 11. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 94/8/ES (Ú. v. ES L 82, 25.3.1994, s. 33).--------------------------------------------------PRÍLOHA IIZÁKLADNÉ ZÁSADY(podľa piateho pododseku článku 7 ods. 1)Keď pobočka s cieľom doplniť svoje krytie požiada o pripojenie k systému hostiteľského členského štátu, systém hostiteľského členského štátu spoločne so systémom domovského členského štátu stanoví príslušné pravidlá a postupy pri výplate náhrady investorom v tejto pobočke. Nasledujúce zásady platia tak pre vypracovanie týchto postupov, ako aj pre stanovenie podmienok členstva pobočky (v zmysle článku 7 ods. 1):a) systém hostiteľského členského štátu si ponechá plné práva uplatniť svoje objektívne a všeobecne platné predpisy na zúčastnené investičné spoločnosti; môže požadovať poskytnutie príslušných informácií a má nárok na overenie týchto informácií v príslušných orgánoch domovského členského štátu;b) systém hostiteľského členského štátu splní nároky na doplnkovú náhradu po tom, čo bol informovaný zo strany príslušných orgánov domovského členského štátu o zistení alebo rozhodnutí podľa článku 2 ods. 2. Systém hostiteľského členského štátu si ponechá plné práva na overenie nároku investora podľa svojich vlastných noriem a postupov pred zaplatením doplnkovej náhrady;c) systémy hostiteľského členského štátu a domovského členského štátu budú navzájom spolupracovať, aby zabezpečili, že investori dostanú náhradu bezodkladne a v správnych čiastkach. Najmä sa dohodnú, ako prípadné vzájomné pohľadávky, ktoré môžu byť dôvodom započítania v rámci iného systému, ovplyvnia náhradu vyplatenú investorovi každým systémom;d) systém hostiteľského členského štátu bude mať právo požadovať od pobočiek doplnkové krytie na vhodnom základe, ktorý berie do úvahy krytie poskytnuté zo systému domovského členského štátu. Na zjednodušenie účtovania môže systém hostiteľského členského štátu vychádzať z toho, že jeho záväzky sa za každých okolností obmedzujú na časť prevyšujúcu financované krytie systému domovského členského štátu, a to nezávisle od toho, či domovský členský štát skutočne platí, alebo neplatí náhradu vyplývajúcu z nárokov investorov na území hostiteľského členského štátu.--------------------------------------------------


title: Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/5/ES z 12. februára 2001, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 95/2/ES o potravinárskych prídavných látkach iných ako farbivá a sladidlá

text:
Dôležité právne oznámenie

|

32001L0005

Úradný vestník L 055 , 24/02/2001 S. 0059 - 0061

		Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/5/ESz 12. februára 2001,ktorou sa mení a dopĺňa smernica 95/2/ES o potravinárskych prídavných látkach iných ako farbivá a sladidláEURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva a najmä na jej článok 95,so zreteľom na smernicu Rady 89/107/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa potravinárskych prídavných látok povolených na použitie v potravinách určených na ľudskú spotrebu [1] a najmä na jej články 3 ods. 2 a 5 ods. 3,so zreteľom na návrh Komisie [2],so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],v súlade s postupom stanoveným v článku 251 zmluvy [4],keďže:(1) Smernica 95/2/ES Európskeho parlamentu a Rady z 20. februára 1995 o potravinárskych prídavných látkach iných ako farbivá a sladidlá [5] ustanovuje zoznam potravinárskych prídavných látok, ktoré sa môžu používať v spoločenstve, a podmienky ich používania.(2) Bol zaznamenaný technický pokrok v oblasti potravinárskych prídavných látok od prijatia smernice 95/2/ES.(3) Smernica 95/2/ES by sa mala prispôsobiť s cieľom zohľadniť tento pokrok.(4) Použitie potravinárskych prídavných látok v potravinách je možné povoliť len v tom prípade, ak spĺňajú všeobecné kritériá ustanovené v prílohe II k smernici 89/107/EHS.(5) Podľa článku 5 ods. 1 smernice 89/107/EHS môže členský štát povoliť používanie novej potravinárskej prídavnej látky na svojom území počas obdobia dvoch rokov.(6) V súlade s požiadavkou členských štátov by sa mali nasledujúce medzinárodne schválené prídavné látky povoliť na úrovni spoločenstva: propán, bután a izobután; tieto produkty by mali byť zaopatrené etiketou podľa smernice Rady 75/324/EHS z 20. mája 1975 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa aerosólových generátorov [6].(7) Na základe článku 6 smernice 89/107/EHS boli s Vedeckým výborom pre potraviny, zriadeným podľa rozhodnutia Komisie 97/579/ES [7], uskutočnené porady o prijatí ustanovení, ktoré môžu mať vplyv na ľudské zdravie,PRIJALI TÚTO SMERNICU:Článok 1Prílohy k smernici 95/2/ES sa týmto menia a dopĺňajú takto:1. Príloha I sa mení a dopĺňa takto:a) do tabuľky sa vkladá táto prídavná látka:"E 949 Vodík*"b) v bode 3 poznámky sa do textu zodpovedajúcemu symbolu * vkladá:"E 949"2. V prílohe IV:a) v 3. a 4. stĺpci sa k riadku vzťahujúcom sa k"E 445: Glycerolové estery prírodnej živice"dopĺňa:| | "Zakalené liehoviny v súlade s nariadením Rady (EHS) č. 1576/89, ktorým sa ustanovujú všeobecné pravidlá definovania, opisu a prezentácie liehovín | 100 mg/l || | Zakalené liehoviny obsahujúce menej ako 15 % alkoholu na objemovú jednotku | 100 mg/l |b) dopĺňajú sa tieto riadky:"E 650 | Octan zinočnatý | Žuvacia guma | 1000 /kg |E 943a | Bután | Rozprašovacia panva na rastlinný olej (len na profesionálne použitie) Rozprašovanie vodnej emulzie | quantum satis |E 943b | Izobután |E 944 | Propán" |3. V prílohe V sa prvý riadok nahrádza týmto:"E 1520 | Propán — 1,2 — diol (propylénglykol) | Farbivá, emulgátory, antioxidanty a enzýmy (v potravinách maximálne 1 g/kg)" |Článok 21. Členské štáty prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 24. augusta 2002. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.2. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.Článok 3Táto smernica nadobúda účinnosť dňom jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.Článok 4Táto smernica je adresovaná členským štátom.V Bruseli 12. februára 2001Za Európsky parlamentpredsedaN. FontaineZa RadupredsedaT. Östros[1] Ú. v. ES L 40, 11.2.1989, s. 27. Smernica zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 94/34/ES (Ú. v. ES L 237, 10.9.1994, s. 1).[2] Ú. v. ES C 21 E, 25.1.2000, s. 42 a Ú. v. ES C 337 E, 28.11.2000, s. 238.[3] Ú. v. ES C 51, 23.2.2000, s. 27.[4] Stanovisko Európskeho parlamentu z 11. apríla 2000 (zatiaľ neuverejnený v úradnom vestníku), spoločná pozícia Rady z 20. júla 2000 (Ú. v. ES C 300, 20.10.2000, s. 45) a rozhodnutie Európskeho parlamentu zo 14. decembra 2000 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku). Rozhodnutie Rady z 19. januára 2001.[5] Ú. v. ES L 61, 18.3.1995, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 98/72/ES (Ú. v. ES L 295, 4.11.1998, s. 18).[6] Ú. v. ES L 147, 9.6.1975, s. 40. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Komisie 94/1/ES (Ú. v. ES L 23, 28.1.1994, s. 28).[7] Ú. v. ES L 237, 28.8.1997, s. 18.--------------------------------------------------