title: Recomandarea Consiliului din 9 iulie 2013 privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru perioada 2012-2016

text:
               30.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/86

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 9 iulie 2013
   privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru perioada 2012-2016
   2013/C 217/21
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni menite să stimuleze potențialul de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010, a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă existente la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat și de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă, care oferă un cadru coerent de acțiune atât la nivel național, cât și la nivelul UE și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile existente. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 10 iulie 2012, Consiliul a adoptat o Recomandare (4) privind Programul național de reformă pentru 2012 al Suediei și a emis un aviz cu privire la Programul de convergență al Suediei pentru perioada 2012-2015.

               (5)

               La 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul Semestrului european 2013 pentru coordonarea politicilor economice. Tot la 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Suedia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 7 februarie 2013, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii pentru 2013 și o rezoluție referitoare la contribuția la analiza anuală a creșterii pentru 2013.

               (7)

               La 14 martie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a subliniat că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să se restabilească condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea economică și competitivitatea, să se combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (8)

               La 10 aprilie 2013, Comisia a publicat, în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, rezultatele bilanțului aprofundat pentru Suedia. Din analiza Comisiei reiese că Suedia se confruntă cu dezechilibre macroeconomice, care necesită adoptarea unor măsuri de monitorizare și de politică. Trebuie acordată în continuare atenție în special evoluției situației macroeconomice în ceea ce privește datoria sectorului public și reducerea gradului de îndatorare, împreună cu deficiențele persistente de pe piața locuințelor. Deși excedentul ridicat de cont curent nu generează riscuri similare deficitelor mari, Comisia va continua să monitorizeze evoluția contului curent al Suediei.

               (9)

               La 19 aprilie 2013, Suedia și-a prezentat Programul de convergență pentru perioada 2012-2017 și Programul național de reformă pentru 2013. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (10)

               Pe baza evaluării, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, a Programului de convergență, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din program este plauzibil pentru 2013. Guvernul estimează o creștere de 1,2 % a PIB-ului în 2013 și de 2,2 % în 2014, în timp ce previziunile Comisiei sunt de 1,5 %, respectiv 2,5 %. Obiectivul strategiei bugetare prezentate în programul de convergență este asigurarea sustenabilității pe termen lung a finanțelor publice, prin respectarea normelor cadrului bugetar suedez, în special a obiectivului de înregistrare a unui excedent al capacității nete de finanțare a administrațiilor publice de 1 % din PIB în medie de-a lungul ciclului economic. Soldul public a scăzut de la un excedent modest de 0,2 % din PIB în 2011 la un deficit de 0,5 % în 2012. Programul de convergență confirmă precedentul obiectiv bugetar pe termen mediu (OTM) de – 1,0 % din PIB. Acest obiectiv este în conformitate cu cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Programul de convergență prevede un sold public structural, astfel cum a fost recalculat de Comisie, în scopul de a trece de la un deficit minor de aproximativ 0,4 % din PIB în perioada 2012-2013 la un excedent în 2014 și ulterior. Prin urmare, este probabil ca OTM să fie îndeplinit în perioada de programare. Conform informațiilor din Programul de convergență, rata de creștere a cheltuielilor publice, fără măsurile discreționare în privința veniturilor, ar depăși rata de referință pe termen mediu a creșterii potențiale a PIB-ului în 2012 și 2013, dar s-ar situa sub această rată în 2014. Chiar și în eventualitatea adoptării unor noi măsuri discreționare de relansare în 2014, riscurile legate de obiectivele bugetare sunt limitate. Conform programului de convergență, ponderea datoriei, care este sub 60 % din valoarea de referință a PIB-ului, să crească temporar la 42 % din PIB în 2013, iar apoi să scadă din nou sub 40 % din PIB în 2015. Comisia preconizează că nivelul datoriei va scădea până la 39 % în 2014.

               (11)

               Gradul mare de îndatorare a sectorului privat (235 % din PIB în 2012) reprezintă în continuare un motiv de îngrijorare. Datoria gospodăriilor, situată în jurul valorii de 80 % din PIB sau aproximativ 170 % din venitul disponibil, s-a stabilizat abia recent și probabil că nu va scădea în viitorul apropiat, având în vedere continua creștere a creditului și ritmul lent de amortizare a creditelor ipotecare. Actuala deductibilitate fiscală a dobânzilor și valoarea scăzută a impozitelor periodice pe proprietate contribuie la o tendință de îndatorare în sistemul suedez de impozitare a locuințelor, care la rândul său contribuie la existența unor niveluri ridicate ale datoriei. De asemenea, decalajul relativ mare dintre rata marginală efectivă de impozitare a datoriei și a capitalului propriu pentru noi investiții sugerează o tendință continuă de finanțare prin îndatorare în cazul întreprinderilor. Suedia a limitat recent deductibilitatea cheltuielilor cu dobânda în cadrul grupului fără a dispune de un sistem global pentru a corecta tendința de finanțare prin îndatorare în favoarea finanțării cu capitaluri proprii. Datoriile întreprinderilor rămân substanțiale, acestea fiind de 149 % din PIB.

               (12)

               Deși, în ultima perioadă, piața suedeză a locuințelor a fost stabilă, aceasta rămâne o sursă potențială de instabilitate. La nivelul ofertei, piața suedeză a locuințelor este caracterizată de anumite ineficiențe, care pot contribui la o creștere a prețurilor la locuințe și pot avea efecte de blocare nedorite. Investițiile suedeze în sectorul construcțiilor, raportate atât la PIB, cât și la populație, se ridică doar la jumătatea investițiilor din celelalte țări nordice. În prezent, deseori este nevoie de mai mulți ani pentru a lansa un nou proiect, din cauză că procedurile la nivel municipal durează mult. Raționalizarea acestor procese ar duce la o creștere a flexibilității ofertei de locuințe, ar spori concurența în sectorul construcțiilor și ar reduce costurile de construcție. Sunt necesare noi reforme ale sistemului de stabilire a chiriilor pentru ca forțele pieței să producă o ofertă optimă pentru locuințele de închiriat la un preț adecvat. Abordarea ineficiențelor existente pe piața locuințelor ar putea contribui, de asemenea, la reducerea nivelurilor de îndatorare ale gospodăriilor, întrucât aceste aspecte sunt legate între ele.

               (13)

               În Suedia, rata șomajului în rândul tinerilor, al persoanelor care provin din familii de migranți și al persoanelor slab calificate rămâne, în general, cu mult peste rata de șomaj a restului populației în vârstă de muncă și peste media UE. Suedia a adoptat o întreagă serie de noi măsuri relevante pentru a rezolva această problemă. Măsurile care vizează integrarea pe piața muncii a persoanelor care provin din familii de migranți au produs deja primele rezultate, rata șomajului aferentă acestui grup înregistrând o scădere, dar este necesară continuarea eforturilor pentru a reduce decalajul dintre acest grup și restul populației. Până în prezent, tinerii nu au beneficiat în mod vizibil de măsuri. Există însă o serie de măsuri promițătoare care au fost puse în aplicare sau care sunt în curs de adoptare; printre acestea se numără sprijinirea acordurilor privind intrarea tinerilor în câmpul muncii în contextul modelului suedez de stabilire a salariilor de către parteneri sociali total independenți. Eforturile de consolidare a programelor de ucenicie și a altor tipuri de formare profesională la locul de muncă sunt, de asemenea, pe deplin relevante, dar va trebui ca acestea să fie mai ambițioase pentru a avea impactul dorit. Continuarea progreselor ar fi asigurată în condițiile revizuirii legislației și ale valorificării beneficiilor legate de garantarea locurilor de muncă pentru tineri. Ar trebui ca măsurile care vizează în mod direct persoanele aflate în cea mai mare dificultate să aibă prioritate față de subvențiile cu caracter general. În cadrul garanției suedeze pentru locurile de muncă, tinerii care se află în căutarea unui loc de muncă prin intermediul serviciului public pentru ocuparea forței de muncă și care au fost deja în șomaj timp de 90 de zile beneficiază de servicii specializate pentru a-și îmbunătăți perspectivele de găsire a unui loc de muncă și oportunitățile de educație. În prezent însă, garanția pare a fi mai puțin eficient direcționată către tinerii care nici nu urmează cursuri de învățământ sau de formare profesională, nici nu sunt înregistrați la serviciul public pentru ocuparea forței de muncă. Ca urmare a recomandării din 2012, Suedia a lansat o evaluare a efectelor pe care reducerea TVA-ului pentru restaurante și serviciile de catering le are asupra prețurilor, a salariilor și a ocupării forței de muncă a tinerilor; rezultate preliminare ale acestei evaluări urmează să fie anunțate în ianuarie 2014, iar concluziile finale, în 2016. Această evaluare va fi importantă, având în vedere preocuparea apărută cu privire la rentabilitatea acestei măsuri.

               (14)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Suediei, a evaluat Programul de convergență și Programul național de reformă și a prezentat un bilanț aprofundat. Comisia nu a ținut seama doar de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Suedia, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin oferirea unei contribuții la nivelul UE pentru deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul Semestrului european sunt reflectate în recomandările 1-4 de mai jos.

               (15)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de convergență, iar avizul său (5) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (16)

               Având în vedere bilanțul aprofundat al Comisiei și această evaluare, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de convergență. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 se reflectă în recomandările 2 și 3 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2013-2014, Suedia să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să pună în aplicare măsurile necesare pentru a urmări o politică bugetară favorabilă creșterii economice și să mențină o poziție fiscală solidă, asigurând respectarea OTM pe întreaga durată a programului.

               2.

               Să abordeze în continuare riscurile legate de datoria privată, prin reducerea tendinței de îndatorare în ceea ce privește impozitarea locuințelor, reducându-se treptat deductibilitatea fiscală a dobânzilor pentru credite ipotecare sau/și majorându-se impozitele pe proprietate. Să adopte măsuri suplimentare pentru promovarea unor politici prudente de creditare prin măsuri de încurajare a amortizării creditelor ipotecare. Să reducă în continuare tendința de finanțare prin îndatorare în cazul impozitării întreprinderilor.

               3.

               Să îmbunătățească eficiența pieței locuințelor prin continuarea reformelor sistemului de stabilire a chiriilor și prin consolidarea libertății contractuale între locatari și proprietari individuali. Să promoveze intensificarea concurenței în sectorul construcțiilor și să revizuiască procedurile de planificare, de zonare și de autorizare, în vederea unei mai mari transparențe, a reducerii termenelor de execuție și a barierelor la intrarea pe piață a societăților de construcții.

               4.

               Să consolideze eforturile de îmbunătățire a integrării pe piața forței de muncă a lucrătorilor tineri slab calificați și a persoanelor care provin din familii de migranți prin adoptarea unor măsuri mai stricte și mai bine direcționate care să faciliteze inserția profesională a acestora și să răspundă mai bine cererii de forță de muncă pentru aceste grupuri. Să își intensifice eforturile de facilitare a tranziției de la școală la locul de muncă, inclusiv prin recurgerea într-o mai mare măsură la calificarea la locul de muncă și la alte forme de contracte care combină ocuparea forței de muncă și educația. Să aducă completări garanției pentru tineret, în scopul de a încadra mai bine tinerii care nu urmează cursuri de învățământ sau de formare profesională. Să finalizeze analiza referitoare la măsura în care reducerea TVA-ului pentru restaurante și serviciile de catering a contribuit la crearea de locuri de muncă și să formuleze concluzii în urma acestei analize.

      Adoptată la Bruxelles, 9 iulie 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. ŠADŽIUS

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținută pentru 2013 prin Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013 privind orientări pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 118, 30.4.2013, p. 21).

      (4)  JO C 219, 24.7.2012, p. 85.

      (5)  În temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea (UE) 2017/84 a Comisiei din 16 ianuarie 2017 privind monitorizarea hidrocarburilor din uleiuri minerale în alimente și în materialele și obiectele destinate să vină în contact cu alimentele (Text cu relevanță pentru SEE. )

text:
               17.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 12/95

         RECOMANDAREA (UE) 2017/84 A COMISIEI
   din 16 ianuarie 2017
   privind monitorizarea hidrocarburilor din uleiuri minerale în alimente și în materialele și obiectele destinate să vină în contact cu alimentele
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Hidrocarburile din uleiuri minerale (mineral oil hydrocarbons – MOH) sunt compuși chimici care provin în principal din țiței, dar care sunt obținuți și prin sinteză din cărbune, gaze naturale și biomasă. MOH pot fi prezente în alimente din cauza contaminării mediului, prin intermediul lubrifianților pentru utilaje folosiți în timpul recoltării și producției de alimente, prin intermediul adjuvanților tehnologici, al aditivilor alimentari și al materialelor care intră în contact cu alimentele. MOH de calitate alimentară sunt tratate în așa fel încât conținutul de hidrocarburi aromatice din uleiuri minerale (mineral oil aromatic hydrocarbons – MOAH) să fie redus la minimum.

               (2)

               În 2012, Grupul științific pentru contaminanții din lanțul alimentar (Grupul CONTAM) din cadrul Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a concluzionat (1) că potențialul impact asupra sănătății umane al grupurilor de substanțe care fac parte din MOH variază foarte mult. MOAH pot acționa ca agenți cancerigeni genotoxici, iar anumite hidrocarburi saturate din uleiuri minerale (mineral oil saturated hydrocarbons – MOSH) se pot acumula în țesuturile umane și pot cauza efecte adverse care afectează ficatul. Întrucât anumite MOAH sunt considerate mutagene și cancerigene, este important să se organizeze monitorizarea MOH pentru a înțelege mai bine prezența relativă a MOSH și a MOAH în alimentele care au o contribuție majoră la expunerea prin alimentație.

               (3)

               Întrucât se suspectează că migrarea din materialele care intră în contact cu alimentele, cum ar fi ambalajele de hârtie și carton, contribuie semnificativ la expunerea totală, monitorizarea ar trebui să includă alimentele preambalate, materialul de ambalare și prezența unor bariere funcționale, precum și echipamentele utilizate pentru depozitare și prelucrare. Anumiți parametri pot intensifica migrarea MOH din ambalaje în alimente, cum ar fi perioada de depozitare și condițiile de depozitare. Dat fiind că MOH sunt mai ușor de detectat în cantități mari, strategia de prelevare a probelor ar trebui să țină seama de acești parametri atunci când migrarea acestor substanțe atinge valorile cele mai înalte.

               (4)

               Pentru a se asigura fiabilitatea datelor analitice obținute, statele membre ar trebui să asigure disponibilitatea echipamentelor de analiză adecvate și să acumuleze suficientă experiență în ceea ce privește analiza MOH, atât în cazul alimentelor, cât și al materialelor care intră în contact cu alimentele, înainte de generarea rezultatelor analitice.

               (5)

               Pentru a se asigura punerea uniformă în aplicare a prezentei recomandări, laboratorul de referință al Uniunii Europene pentru materialele care intră în contact cu alimentele (LR-UE) ar trebui să furnizeze orientări suplimentare autorităților competente din statele membre și altor părți interesate, inclusiv orientări cu privire la informațiile care ar putea fi colectate în cursul investigațiilor, precum și metodele de prelevare a probelor și de analiză.

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre ar trebui, cu implicarea activă a operatorilor din sectorul alimentar, precum și a producătorilor, prelucrătorilor și distribuitorilor de materiale care intră în contact cu alimentele și a altor părți interesate, să monitorizeze prezența MOH în alimente pe parcursul anilor 2017 și 2018. Monitorizarea ar trebui să cuprindă grăsimile animale, pâinea și chiflele, produsele de brutărie fină, cerealele pentru micul dejun, produsele de cofetărie (inclusiv ciocolata) și cacaoa, carnea de pește, produsele din pește (conserve de pește), semințele destinate consumului uman, înghețata și deserturile, semințele oleaginoase, pastele, produsele derivate din cereale, leguminoasele, cârnații, fructele cu coajă lemnoasă, uleiurile vegetale, precum și materialele care intră în contact cu alimentele folosite pentru aceste produse.

               2.

               Pentru a asigura punerea în aplicare în mod uniform a prezentei recomandări și pentru a genera rezultate fiabile și comparabile ale monitorizării, ar trebui să fie respectate orientări specifice elaborate de LR-UE în contextul prezentei recomandări („orientările”). Dat fiind că nu există încă astfel de orientări, statele membre ar trebui să coopereze cu LR-UE pentru a elabora în comun orientările respective, în conformitate cu nevoile lor de dezvoltare a capacităților de analiză.

               3.

               Statele membre ar trebui să efectueze prelevarea probelor din alimente în conformitate cu dispozițiile prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 333/2007 al Comisiei (2). Prelevarea probelor ar trebui să includă un număr proporțional de alimente preambalate. Prelevarea probelor din materialele care intră în contact cu alimentele ar trebui să se realizeze în conformitate cu cele mai bune practici adecvate pentru anumite materiale sau obiecte, astfel cum sunt reflectate în orientări. Ar trebui investigate alte posibile surse de MOH legate de utilizarea în lanțul de aprovizionare a altor materiale care intră în contact cu alimentele, cum ar fi în timpul depozitării sau prelucrării, în cazul în care există indicii clare că ele contribuie la prezența MOH. Prelevarea probelor din alimentele preambalate ar trebui să vizeze în mod predominant produsele care sunt mai aproape de sfârșitul datei durabilității minimale și produsele a căror depozitare sau prelucrare se realizează în condiții de temperatură relativ ridicată.

               4.

               Probele ar trebui să fie analizate astfel cum sunt comercializate. Pentru produsele alimentare preambalate, nivelul hidrocarburilor din uleiuri minerale ar trebui să fie determinat atât în alimente, cât și în materialele care vin în contact cu alimentele, în cazul în care se suspectează că ele reprezintă sursa MOH detectate. Ar trebui acordată o atenție deosebită diferențelor dintre MOSH și MOAH, precum și interpretării rezultatelor analitice, pentru a se asigura că datele obținute sunt fiabile și comparabile. Statele membre care intenționează să analizeze prezența MOSH și a MOAH în alimente și în materialele care intră în contact cu alimentele pot solicita asistență tehnică din partea LR-UE pentru materialele care intră în contact cu alimentele.

               5.

               În cazul în care sunt detectate MOH în alimente, statele membre ar trebui să efectueze controale suplimentare în unitățile din sectorul alimentar, pentru a determina posibila sursă sau posibilele surse. Acolo unde este posibil, investigațiile ar trebui să includă sistemele utilizate de către operatorii din sectorul alimentar care ar putea avea un efect asupra contaminării sau ar putea limita contaminarea [de exemplu, metodele de producție și prelucrare, analiza riscurilor și punctele critice de control (HACCP) sau sistemele sau măsurile similare puse în aplicare pentru a preveni prezența unor astfel de substanțe].

               6.

               În cazul în care MOH sunt detectate în materialele care intră în contact cu alimentele sau provin din acestea, statele membre ar trebui să colecteze date referitoare la materialul care vine în contact cu alimentele (de exemplu, tipul și compoziția materialului ambalajului, prezența unor bariere funcționale, perioada de valabilitate a alimentelor ambalate) și ar trebui să efectueze investigații suplimentare în unitățile producătorilor, prelucrătorilor și distribuitorilor de materiale care intră în contact cu alimentele, pentru a stabili care sunt sistemele utilizate de întreprinderile implicate [de exemplu, metodele de producție și prelucrare a materialelor care vin în contact cu alimentele, precum și documentele necesare în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2023/2006 al Comisiei (3) privind buna practică de fabricație], astfel cum se prevede în orientări.

               7.

               Statele membre, operatorii din industria alimentară, producătorii, prelucrătorii și distribuitorii de materiale care intră în contact cu alimentele, precum și alte părți interesate, ar trebui să furnizeze EFSA datele rezultate în urma monitorizării, exprimate prin raportare la masa totală, împreună cu informațiile și în formatul electronic de raportare definite de EFSA, în vederea compilării acestora într-o bază de date unică. Ar fi de preferat ca statele membre să furnizeze datele rezultate în urma monitorizării până la 1 octombrie 2017 și, ulterior, până la 1 octombrie 2018. Ultimele rezultate ar trebui să fie furnizate până la 28 februarie 2019. Datele potențial disponibile referitoare la constatarea prezenței acestor substanțe pentru anul 2016, care nu au fost încă furnizate, ar trebui să fie transmise în conformitate cu aceleași modalități, cât mai curând posibil.

      Adoptată la Bruxelles, 16 ianuarie 2017.

            Pentru Comisie

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Membru al Comisiei

      (1)  Grupul pentru contaminanții din lanțul alimentar (CONTAM) al EFSA; Aviz științific privind hidrocarburile din uleiuri minerale din alimente (Scientific Opinion on Mineral Oil Hydrocarbons in Food). EFSA Journal 2012;10(6):2704. p. 185 pp., doi:10.2903/j.efsa.2012.2704.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 333/2007 al Comisiei din 28 martie 2007 de stabilire a metodelor de prelevare a probelor și de analiză pentru controlul nivelurilor de oligoelemente și de contaminanți rezultați în urma prelucrării din produsele alimentare (JO L 88, 29.3.2007, p. 29).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 2023/2006 al Comisiei din 22 decembrie 2006 privind buna practică de fabricație a materialelor și a obiectelor destinate să vină în contact cu produsele alimentare (JO L 384, 29.12.2006, p. 75).


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 17 aprilie 2013 către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Oesterreichische Nationalbank (BCE/2013/8)

text:
               23.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 115/1

         RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE
   din 17 aprilie 2013
   către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Oesterreichische Nationalbank
   (BCE/2013/8)
   2013/C 115/01
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 27.1,
   întrucât:

               (1)

               Auditul conturilor Băncii Centrale Europene (BCE) și ale băncilor centrale naționale a căror monedă este euro este efectuat de auditori externi independenți recomandați de Consiliul guvernatorilor BCE și aprobați de Consiliul Uniunii Europene.

               (2)

               În urma unei modificări, articolul 37 alineatul (1) din Legea privind Oesterreichische Nationalbank prevede în prezent că Adunarea generală a Oesterreichische Nationalbank alege în fiecare an un auditor extern și un auditor extern supleant, în loc de doi auditori externi și doi auditori externi supleanți. Auditorul extern supleant va primi mandat numai în cazul în care auditorul extern nu poate efectua auditul.

               (3)

               Mandatele auditorilor externi actuali și ale auditorilor externi supleanți actuali ai Oesterreichische Nationalbank au încetat după efectuarea auditului aferent exercițiului financiar 2012. Prin urmare, este necesară desemnarea unor auditori externi începând cu exercițiul financiar 2013.

               (4)

               Oesterreichische Nationalbank a selectat pentru exercițiul financiar 2013 KPMG Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungs AG drept auditor extern și PwC Wirtschaftsprüfung GmbH drept noul auditor extern supleant.

               (5)

               Mandatele auditorilor externi și ale auditorilor externi supleanți pot fi reînnoite anual, fără a depăși în oricare dintre cazuri un total de cinci ani,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Se recomandă desemnarea KPMG Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungs AG drept auditor extern al Oesterreichische Nationalbank pentru exercițiul financiar 2013.

               2.

               Se recomandă desemnarea PwC Wirtschaftsprüfung GmbH drept auditor extern supleant al Oesterreichische Nationalbank pentru exercițiul financiar 2013.

               3.

               Mandatele auditorilor externi și ale auditorilor externi supleanți pot fi reînnoite anual. În oricare dintre cazuri, mandatul nu ar trebui să depășească un total de cinci ani și se încheie cu exercițiul financiar 2017, cel mai târziu.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 17 aprilie 2013.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION With a view to bringing an end to the situation of an excessive government deficit in Ireland

text:
     RO

RO        RO
 ---pagebreak---            COMISIA EUROPEANĂ

                                               Bruxelles, 3.12.2010
                                               SEC(2010) 1515 final

                                Recomandare de

                    RECOMANDARE A CONSILIULUI

     cu scopul de a pune capăt situației de deficit public excesiv în Irlanda

                            (prezentată de Comisie)

RO                                                                              RO
 ---pagebreak---                                              Recomandare de

                                 RECOMANDARE A CONSILIULUI

                  cu scopul de a pune capăt situației de deficit public excesiv în Irlanda

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126
     alineatul (7), coroborat cu articolul 126 alineatul (13),

     având în vedere recomandarea Comisiei,

     întrucât:

     (1) În conformitate cu articolul 126 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii
     Europene (TFUE), statele membre trebuie să evite deficitele publice excesive.

     (2) Pactul de stabilitate și creștere are la bază obiectivul unor finanțe publice sănătoase ca
     mijloc de consolidare a condițiilor pentru stabilitatea prețurilor și pentru o creștere puternică
     și durabilă, care să contribuie la crearea de locuri de muncă.

     (3) Reforma din 2005 a Pactului de stabilitate și creștere a căutat să-i întărească eficacitatea și
     bazele economice, precum și să protejeze sustenabilitatea finanțelor publice pe termen lung.
     Ea avea ca obiectiv garantarea faptului că situația economică și bugetară este pe deplin luată
     în considerare în toate etapele procedurii de deficit excesiv (PDE). Astfel, Pactul de stabilitate
     și creștere constituie cadrul care sprijină politicile guvernamentale pentru o revenire rapidă la
     poziții bugetare solide ținând cont de situația economică.

     (4) În conformitate cu articolul 3 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97, în cazul în
     care au fost luate măsuri eficiente în conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din tratat și
     dacă după adoptarea recomandării în cauză survin evenimente economice negative și
     neprevăzute cu consecințe nefavorabile majore pentru finanțele publice, Consiliul poate
     decide, la recomandarea Comisiei, să adopte o recomandare revizuită în temeiul articolului
     126 alineatul (7) din tratat.

     (5) La 27 aprilie 2009 Consiliul a decis, în conformitate cu articolul 104 alineatul (6) din
     Tratatul de instituire a Comunității Europene (TCE), că în Irlanda exista un deficit excesiv și a
     emis recomandări în vederea corectării acestuia până cel târziu în anul 2013. Consiliul a
     stabilit, de asemenea, data limită de 27 octombrie 2009 pentru întreprinderea unor acțiuni
     concrete.

     (6) La 2 decembrie 2009, Consiliul a ajuns la concluzia că Irlanda a întreprins acțiuni
     eficiente în conformitate cu recomandarea Consiliului din 27 aprilie 2009, dar că se poate
     considera că în Irlanda au survenit evenimente economice negative și neprevăzute cu
     consecințe nefavorabile majore pentru finanțele publice. Prin urmare, Consiliul a adoptat o
     nouă recomandare în conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din tratat, prelungind
     termenul pentru corectarea deficitului excesiv până în 2014.

RO                                                   2                                                     RO
 ---pagebreak---      (7) La 13 iulie 2010, Consiliul a concluzionat că autoritățile irlandeze au întreprins acțiuni
     eficiente în conformitate cu recomandările Consiliului.

     (8) Conform previziunilor serviciilor Comisiei din toamna anului 2009, care au stat la baza
     recomandărilor Consiliului din decembrie 2009 emise pentru Irlanda în temeiul articolului
     104 alineatul (7) din tratat, în 2010 se estima reducerea cu 1,4% a PIB-ului real, urmată în
     2011 de o creștere cu 2,6%. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din toamna anului
     2010 și celei mai recente evaluări efectuate de serviciile Comisiei, se așteaptă ca scăderea
     producției în 2010 să fie de doar 0,2%. Cu toate acestea, perspectivele economice s-au
     degradat în ultimele luni, creșterea PIB-ului real fiind estimată în momentul de față în
     previziunile serviciilor Comisiei din toamna anului 2010 la 0,9% pentru anul 2011 și la 1,9%
     în 2012. În plus, impactul crizei asupra sectorului financiar a fost mult mai pronunțat decât se
     prevăzuse. Măsurile de sprijin considerate necesare pentru a prezerva stabilitatea financiară și
     a restabili încrederea în sectorul bancar, susținând astfel reîntoarcerea economiei la o creștere
     sustenabilă, au un cost bugetar suplimentar foarte ridicat. Datorită injecțiilor de capital
     neprevăzute în sectorul bancar și creșterii costurilor finanțării suverane, se așteaptă ca până în
     2014 cheltuielile cu dobânda să crească raportat la PIB cu 2,3 pp. față de estimările din
     programul de stabilitate din decembrie 2009.

     (9) Drept urmare, situația bugetară este mult mai gravă decât se estimase, previziunile
     serviciilor Comisiei din toamna anului 2010 indicând un deficit public global de 32,3% din
     PIB în 2010. Acest lucru reflectă importantele măsuri one-off în favoarea sectorului bancar.
     Fără aceste măsuri se estima că deficitul pe 2010 urma să ajungă la 12,5% din PIB, mai mult
     decât prognoza de 11,6% din PIB din programul de stabilitate actualizat din decembrie 2009,
     dar în mod evident mai puțin decât prognoza, realizată în ipoteza menținerii politicilor de la
     momentul respectiv, de 14,7% din PIB, în previziunile serviciilor Comisiei din toamna anului
     2009 care au stat la baza Recomandării Consiliului din decembrie 2009. Raportat la această
     ipoteză de menținere a politicilor și în conformitate cu Recomandarea Consiliului din
     Decembrie 2009, în bugetul pe 2010 a fost inclus un pachet de consolidare bugetară de 2½%
     din PIB, care a fost implementat în totalitate. Se estimează că deficitul ajustat ciclic excluzând
     efectele one-off a crescut cu 1¼ puncte procentuale din PIB pentru a ajunge la aproximativ
     11% din PIB în 2010. Acest lucru reflectă însă mai degrabă evoluțiile elasticității veniturilor
     în timpul gravei recesiuni decât efectul măsurilor discreționare. Pe de altă parte, de la mijlocul
     anului 2008 s-au adoptat pachete importante de consolidare, care s-au ridicat la aproximativ
     9% din PIB în perioada 2009-2010.

     (10) Raportat la perioada de boom de dinaintea crizei, se așteaptă ca economia Irlandei să
     înregistreze rate de creștere mai scăzute în perioada care a urmat crizei. Conform
     previziunilor serviciilor Comisiei din toamna anului 2010, creșterea PIB-ului real va fi de
     0,9% în 2011 și de 1,9% în 2012. Conform prognozelor actuale ale Comisiei, creșterea PIB-
     ului real va fi de 2,5% în 2013 și 3,0% în 2014 și 2015. Se estimează că și evoluția prețurilor
     va fi moderată. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din toamna anului 2010, PIB-ul
     nominal va crește cu 1,3% în 2011 și cu 2,7% în 2012, iar conform prognozelor actuale ale
     Comisiei creșterea va fi de 3,8% în 2013, de 4,6% în 2014 și de 4,8% în 2015. Având în
     vedere aceste ipoteze macroeconomice, reducerea sub 3% din PIB a deficitului bugetar până
     în 2015 ar necesita o îmbunătățire a soldului structural de cel puțin 9½% din PIB în perioada
     2011-2015.

     (11) Per total, având în vedere elementele de mai sus, se poate considera că după adoptarea
     recomandării în temeiul articolului 126 alineatul (7) din tratat au survenit evenimente
     economice negative și neprevăzute cu consecințe nefavorabile majore pentru finanțele

RO                                                   3                                                    RO
 ---pagebreak---      publice. În plus, concluzia la care a ajuns Consiliul în 13 iulie 2010, conform căreia Irlanda a
     luat măsuri reprezentând un progres adecvat în direcția corectării deficitului excesiv rămâne
     valabilă. Prin urmare, deficitul mai ridicat de la care se pornește, la care se adaugă
     perspectivele macroeconomice mai slabe și cheltuieli cu dobânzile mai mari decât fusese
     prevăzut, fac ca traiectoria inițială de reducere a deficitului să nu fie realizabilă. În acest
     context, este justificată emiterea unor noi recomandări în temeiul articolului 126 alineatul (7)
     din tratat în vederea prelungirii cu un an, până în 2015, a termenului de corectare a deficitului
     excesiv.

     (12) Datoria publică brută a crescut de la 25% din PIB în 2007 la 65,5% din PIB la sfârșitul
     anului 2009, situându-se astfel peste valoarea de referință din tratat, de 60% din PIB. Conform
     previziunilor serviciilor Comisiei din toamna anului 2010, rata datoriei va ajunge la 97,4% din
     PIB la sfârșitul anului 2010. Creșterea raportată la nivelul scăzut de dinainte de criză a fost
     alimentată de un deficit primar foarte mare, apărut în cursul crizei. Măsurile de sprijinire a
     sectorului bancar foarte vulnerabil au contribuit în mod semnificativ la creșterea deficitului și
     a datoriei în 2009 și 2010, reprezentând cumulat pe cei doi ani 22½ puncte procentuale din
     PIB. În plus, creșterea plăților de dobânzi afectează datoria. O traiectorie revizuită de reducere
     a deficitului, care să conducă la un deficit de mai puțin de 3% din PIB în 2015, ar implica
     stabilizarea ratei datoriei în 2013 și scăderea acesteia în anii următori. Evoluția datoriei este
     afectată de o serie de operațiuni în afara bugetului, care, conform estimărilor, vor determina
     creșterea ponderii datoriei în PIB cu 5,3 pp din PIB în 2011 și cu 0,8 pp din PIB în 2010,
     determinând reducerea acesteia cu 1,3 pp în 2013, cu 1,1 pp în 2014 și 1pp în 2015. Printre
     aceste operațiuni se numără injecții de capital în bănci și reducerea rezervelor de lichidități în
     2011 și diferențe între dobânzile acumulate și dobânzile plătite efectiv.

     (13) La 24 noiembrie 2010, autoritățile au publicat un amplu Plan național de redresare
     financiară pentru perioada 2011-2014 care conține planuri detaliate de consolidare bugetară
     vizând plasarea datoriei publice pe o traiectorie descendentă stabilă prin reducerea deficitului
     în perioada acoperită de plan. Pentru perioada acoperită de plan este avut în vedere un efort
     general de consolidare de 15 miliarde EUR, dublând ajustarea de 7,5 miliarde EUR prevăzută
     în actualizarea programului de stabilitate din decembrie 2009. Ajustarea se realizează în mod
     evident în prima parte a perioadei, pentru anul 2011 fiind planificat un pachet de măsuri de
     consolidare în valoare de 6 miliarde EUR. Se prevede ca două treimi din ajustare să se
     realizeze pe partea cheltuielilor. Planul conține și reforme structurale, în special pentru piața
     muncii. În plus autoritățile au elaborat o strategie globală de reformare a sectorului financiar.
     Strategia urmărește restabilirea încrederii în sectorul financiar, realizarea unei restructurări
     substanțiale a acestuia, izolarea părților viabile ale sistemului și reîntoarcerea sectorului la o
     funcționare sănătoasă, sprijinită de măsuri corespunzătoare de recapitalizare.

     (14) În scopul îmbunătățirii credibilității strategiei de consolidare pe termen mediu, este de o
     importanță majoră remedierea lacunelor cadrului bugetar. Irlanda ar trebui să adopte și să
     implementeze regula bugetară conform căreia toate veniturile suplimentare neprevăzute
     obținute în perioada 2011-2015 vor fi alocate reducerii deficitului și datoriei. În conformitate
     cu propunerea din Planul național de redresare pentru perioada 2011-2014, Irlanda ar trebui să
     înființeze un consiliu consultativ bugetar care să ofere o evaluare independentă a poziției
     bugetare și a prognozelor guvernului. În cele din urmă, adoptarea unei legi a responsabilității
     bugetare care să introducă un cadru de cheltuieli pe termen mediu cu plafoane multianuale
     obligatorii pentru cheltuielile din fiecare domeniu ar veni în sprijinul ajustării prevăzute.
     Acest lucru ar trebui realizat ținând seama de noile reforme ale guvernanței economice la
     nivelul UE și pe baza reformelor deja implementate.

RO                                                   4                                                    RO
 ---pagebreak---      (15) În Irlanda, impactul bugetar pe termen lung al îmbătrânirii populației se situează peste
     media din UE, în principal ca urmare a unei creșteri preconizate, relativ accentuate, a
     cheltuielilor cu pensiile, în deceniile următoare. Poziția bugetară din 2010 accentuează
     impactul bugetar al îmbătrânirii populației asupra deviației de la sustenabilitate. Îmbunătățirea
     pe termen mediu a soldului primar și continuarea reformelor ar contribui la reducerea riscului
     pentru sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice.

     (16) O supraveghere mai atentă în cadrul PDE, care pare necesară ținând cont de termenul
     stabilit pentru corectarea deficitului excesiv, va necesita o monitorizare periodică și în timp
     util a progreselor înregistrate în implementarea strategiei de consolidare bugetară. În aceste
     condiții, ar fi util ca în versiunile actualizate ale programului de stabilitate al Irlandei care vor
     fi întocmite între 2009 și 2015, un capitol separat să fie consacrat acestei chestiuni. În plus, se
     va efectua și o monitorizare a țintelor bugetare în conformitate cu prevederile programului de
     asistență financiară pentru Irlanda și cu Decizia Consiliului din [7] decembrie 2010 privind
     acordarea de asistență financiară din partea Uniunii pentru Irlanda.

     RECOMANDĂ:

     1.       Recunoscând faptul că înrăutățirea poziției bugetare a Irlandei în 2010 s-a produs ca
              urmare a impactului crizei asupra veniturilor publice și a sectorului financiar,
              necesitând implementarea unor ample măsuri de sprijinire a sectorului financiar,
              autoritățile irlandeze ar trebui să pună capăt situației de deficit excesiv până în anul
              2015.

     2.       Autoritățile irlandeze ar trebui să aducă deficitul public sub valoarea de 3% din PIB
              în mod credibil și sustenabil prin măsuri pe termen mediu. În mod specific, în acest
              scop, autoritățile irlandeze ar trebui:

              (a) Să implementeze măsuri astfel încât deficitul public să nu depășească 10,6% din
              PIB-ul estimat pentru 2011, 8,6% din PIB în 2012, 7,5% din PIB în 2013, 5,1% din
              PIB în 2014 și 2,9% din PIB în 2015 și în cazul în care traiectoria estimată a
              deficitului anual nu încorporează posibilul efectul direct al măsurilor potențiale de
              sprijinire a băncilor în contextul strategiei guvernamentale pentru sectorul financiar,
              în conformitate cu Memorandumul pentru politici economice și financiare și incluse
              în Memorandumul de înțelegere care va fi semnat de Comisie și de autoritățile
              irlandeze. Irlanda trebuie să fie pregătită să ia măsuri suplimentare de consolidare
              pentru a asigura reducerea deficitului sub 3% din PIB în 2015, în cazul în care
              riscurile negative pentru țintele de deficit se materializează. În plus, această
              traiectorie respectă opinia preliminară a Eurostat privind tratamentul contabil ESA
              95 al momentului înregistrării plăților de dobânzi pentru biletele la ordin plătibile
              Băncii Anglo-Irlandeze1, revizuirea respectivei opinii implicând revizuirea
              traiectoriei de deficit;

              (b) Să obțină o îmbunătățire a soldului structural de cel puțin 9½% din PIB în
              perioada 2011-2015;

     1
             A se vedea:
             http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/government_finance_statistics/methodology/advice_
             member_states.

RO                                                        5                                                          RO
 ---pagebreak---      3.       În plus, autoritățile irlandeze ar trebui să profite de toate ocaziile, inclusiv de
              îmbunătățirea condițiilor economice, pentru a accelera reducerea ratei datoriei
              publice brute către valoarea de referință de 60% din PIB.

     4.       Pentru a limita riscurile care amenință ajustarea, Irlanda ar trebui să înființeze un
              consiliu consultativ bugetar care să ofere o evaluare independentă a poziției bugetare
              și a prognozelor guvernului. Irlanda ar trebui să adopte o lege a responsabilității
              bugetare care să introducă un cadru de cheltuieli pe termen mediu cu plafoane
              multianuale obligatorii pentru cheltuieli în fiecare domeniu.

     5.       Pentru a reduce riscurile care amenință sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor
              publice, autoritățile irlandeze ar trebui să implementeze noi reforme ale sistemului de
              asigurări sociale.

     6.       Consiliul stabilește data de 7 iunie 2011 ca termen limită până la care Guvernul
              Irlandei să întreprindă acțiuni concrete și să precizeze care sunt măsurile necesare
              pentru a progresa în direcția corectării deficitului excesiv. Evaluarea acțiunilor va
              ține seama de evoluțiile economice, comparativ cu perspectivele economice din
              previziunile serviciilor Comisiei din toamna anului 2010.

     Autoritățile irlandeze ar trebui să raporteze progresele realizate în implementarea acestor
     recomandări într-un capitol separat în actualizările programului de stabilitate care vor fi
     elaborate în perioada 2011 și 2015.

     De asemenea, Consiliul invită autoritățile irlandeze să implementeze reforme în vederea
     accelerării creșterii PIB-ului potențial. În plus, Irlanda este invitată să favorizeze o ajustare
     rapidă pentru o creștere sustenabilă pe termen mediu prin măsuri de creștere a productivității
     și prin strategii salariale adecvate, care să contribuie la restabilirea competitivității.

     Prezenta recomandare se adresează Irlandei.

     Adoptată la Bruxelles,

                                                   Pentru Consiliu
                                                   Președintele

RO                                                   6                                                   RO


Anunţ juridic important

|

52008DC0070

Recomandarea Comisiei către Consiliu referitoare la participarea Comunităţii Europene la negocierile cu privire la un instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul, ca urmare a Deciziei 24/3 a Consiliului de administratie al programului Naţiunilor Unite pentru mediu (PNUM)  /* COM/2008/0070 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 12.2.2008COM(2008) 70 finalRECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIUreferitoare la participarea Comunităţii Europene la negocierile cu privire la un instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul, ca urmare a Deciziei 24/3 a Consiliului de Administraţie al Programului Naţiunilor Unite pentru Mediu (PNUM)A. EXPUNERE DE MOTIVE1. OBIECTIVEObiectivul prezentei recomandări este de a garanta Comunităţii o poziţie de negociere fiabilă, coerentă şi eficientă în cadrul procesului lansat de Consiliul de Administraţie al Programului Naţiunilor Unite pentru Mediu (PNUM) cu ocazia celei de-a 24-a sesiuni (Decizia 24/3 privind gestionarea substanţelor chimice), în vederea adoptării unui instrument internaţional obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul.2. CONTEXTUL GENERALÎn 2003, PNUM a recunoscut deja că există dovezi suficiente privind efectele nocive semnificative la scară mondială ale mercurului şi ale componentelor sale pentru a justifica acţiunile internaţionale ulterioare care vizează reducerea riscurilor asupra sănătăţii umane şi asupra mediului datorate emisiilor de mercur şi de componenţi ai acestuia în mediul înconjurător. Cu toate acestea, decizia de stabilire a unui „Program de acţiune la nivel internaţional privind mercurul” nu presupunea nicio acţiune obligatorie din punct de vedere juridic la scară mondială privind mercurul.Consiliul de Administraţie (Governing Council – GC) a adoptat în cadrul celei de-a 23-a sesiuni Decizia 23/9 care prevedea evaluarea, cu ocazia următoarei sesiuni, a „necesităţii unor acţiuni suplimentare privind mercurul, luând în considerare o gamă amplă de opţiuni, inclusiv posibilitatea de elaborare a unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic, de stabilire a unor parteneriate, precum şi alte măsuri”.Cea de-a 24-a sesiune a Consiliului de Administraţie al PNUM a relansat dezbaterea privind necesitatea unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic la nivel internaţional. Până în prezent nu s-a ajuns la niciun acord. Cu toate acestea, Consiliul de Administraţie a elaborat o listă de elemente prioritare, precum ar fi reducerea cererii şi ofertei de mercur la nivel mondial, şi a instituit un grup de lucru ad-hoc de componenţă deschisă (ad hoc open-ended working group - AHOEWG) a cărui sarcină constă în examinarea, pentru fiecare dintre priorităţi, a seriei de măsuri şi strategii de răspuns, a fezabilităţii şi eficienţei abordărilor facultative şi a celor obligatorii din punct de vedere juridic, a opţiunilor de punere în aplicare, precum şi a costurilor şi beneficiilor măsurilor şi strategiilor de răspuns[1].Sunt prevăzute două reuniuni ale grupului de lucru ad-hoc de componenţă deschisă, o reuniune înaintea celei de-a 10-a sesiuni speciale a Consiliului de Administraţie al PNUM, în săptămâna din 12 noiembrie 2007, iar cea de-a doua reuniune între sesiunea specială şi cea de-a 25-a sesiune ordinară a Consiliului de Administraţie al PNUM programată în februarie 2009. Grupul are sarcina de a prezenta un raport al evoluţiei activităţilor în cadrul sesiunii speciale, precum şi un raport final privind opţiunile şi recomandările consensuale în cadrul celei de-a 25-a sesiuni ordinare a Consiliului de Administraţie.La nivelul Uniunii Europene, Comisia a adoptat în 2005 Strategia comunitară privind mercurul[2]. Acţiunea 5 din strategie prevede: „Cu titlu de contribuţie proactivă la efortul organizat la scară mondială pentru a sista producţia primară de mercur şi pentru a împiedica întoarcerea pe piaţă a excedentelor, ...Comisia intenţionează… să sisteze exportul de mercur din Comunitate până în 2011.” Acţiunea 20 prevede că „pentru a reduce aprovizionarea cu mercur la nivel internaţional, Comunitatea ar trebui să promoveze un proces de sistare a producţiei primare la nivel global şi să încurajeze alte ţări să împiedice întoarcerea pe piaţă a excedentelor.” Reacţionând la această strategie, Consiliul, în rezoluţia sa din 24 iunie 2005, a subliniat importanţa acestei acţiuni, însă a afirmat, de asemenea, că „aceasta nu va fi suficientă pentru protejarea sănătăţii umane şi a mediului de efectele nocive ale mercurului eliberat în mediul înconjurător” şi că, în consecinţă, „este necesar şi un angajament la nivel internaţional pentru a conveni asupra unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic” .Aceasta a fost poziţia susţinută de Uniunea Europeană şi în timpul celei de-a 24-a sesiuni a Consiliului de Administraţie al PNUM (5-9 februarie 2007). Ideea unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul la scară mondială a beneficiat de susţinere din partea ţărilor din Africa şi America de Sud, însă alte ţări precum SUA, Canada, China şi India s-au opus unui angajament în acest sens, cel puţin pentru moment.În consecinţă, este evident că structura în patru faze descrisă mai sus, instituită de PNUM, va avea un rol decisiv în ceea ce priveşte implicarea comunităţii internaţionale în acţiuni ulterioare prin intermediul unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic, sau recurgând la alte instrumente. În pofida faptului că acest grup nu este desemnat oficial în calitate de organism de negociere, se înţelege din ultimele sesiuni ale Consiliului de Administraţie că, de fapt, în prima fază a lucrărilor, acesta îşi va desfăşura activitatea în mod analog unui comitet de negociere internaţional. Dorinţa Comunităţii de a conveni asupra unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul necesită, în consecinţă, să fie promovată şi susţinută într-un mod coerent şi convingător. Va fi extrem de importantă consolidarea cooperării pentru a garanta o contribuţie de înaltă calitate la acest proces.3. DISPOZIţII COMUNITARE EXISTENTEMercurul este o substanţă care, la scară largă, face deja obiectul legislaţiei existente la nivel comunitar. „ Acquis -ul” privind mercurul cuprinde o serie de zece directive şi decizii de limitare a conţinutului de mercur din anumite produse, de la cosmetice la baterii, sau de restricţionare a introducerii pe piaţă şi a utilizării produselor care conţin mercur. O listă generală de acte legislative comunitare privind mercurul este inclusă în capitolul 5.3 din evaluarea impactului care însoţeşte recenta propunere de regulament privind interzicerea exporturilor de mercur metalic şi stocarea sa în condiţii de siguranţă[3]. Un alt act legislativ comunitar important, în curs de examinare, este propunerea de directivă referitoare la restricţiile privind introducerea pe piaţă a anumitor dispozitive de măsurare care conţin mercur[4]. Această propunere, precum şi strategia privind mercurul în sine, sunt completate de o evaluare a impactului.B. RECOMANDAREAvând în vedere cele menţionate anterior, Comisia recomandă:a) Consiliului să autorizeze participarea Comisiei, în numele Comunităţii Europene cu privire la aspectele care intră în competenţa Comunităţii, la negocierile pentru adoptarea unui instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul ca urmare a Deciziei 24/3 a Consiliului de Administraţie al PNUM, începând cu grupul de lucru ad-hoc de componenţă deschisă, instituit în temeiul acestei decizii;b) Consiliului să autorizeze Comisia să conducă aceste negocieri în numele Comunităţii Europene, prin consultare cu comitetul special desemnat de Consiliu în conformitate cu directivele de negociere prevăzute în anexă;c) Comisiei să colaboreze îndeaproape cu statele membre pe tot parcursul procesului de negociere, atunci când negocierile se referă la chestiuni aflate în competenţa comună a Comunităţii şi statelor membre, pentru a asigura unitatea la nivelul reprezentării internaţionale a Comunităţii Europene.ANEXĂDirective de negociere1. În procesul de evaluare şi de negociere sub egida PNUM, Comisia se va asigura că se iau în considerare toate măsurile şi opţiunile disponibile pentru o gestionare globală a riscurilor asociate utilizării mercurului, acordându-se o atenţie specială producţiei primare de mercur, restricţiilor privind comercializarea mercurului metalic, produselor care conţin mercur şi utilizării mercurului în industria cloralcanilor. Comisia va viza adoptarea rapidă a măsurilor obligatorii din punct de vedere juridic corespunzătoare care acoperă aceste aspecte şi părţile interesate ale pieţei mondiale.2. Comisia se asigură că dispoziţiile viitorului instrument obligatoriu din punct de vedere juridic corespund legislaţiei comunitare relevante, angajamentelor internaţionale şi obiectivelor politicilor Comunităţii, în special ale Strategiei comunitare privind mercurul.3. Comisia se asigură că proiectul de instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul include dispoziţii care permit Comunităţii să devină parte contractantă la acest instrument.4. Comisia informează Consiliul cu privire la rezultatele negocierilor şi, dacă este cazul, cu privire la eventualele probleme ce pot apărea pe parcursul negocierilor.[1] Decizia 24/3 a Consiliului de Administraţie al PNUM din 9 februarie 2007.[2] COM(2005) 20 final, 28.1.2005.[3] COM(2006) 636 final, 26.10.2006.[4] COM(2006) 69 final, 21.2.2006.


				|

		52014PC0077

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI privind aprobarea încheierii de către Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a protocolului la Acordul de stabilizare și de asociere dintre Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Serbia, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană /* COM/2014/077 final */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
La 24 septembrie 2012,
Consiliul a autorizat Comisia să inițieze negocieri cu Serbia, în
numele Uniunii Europene, al statelor sale membre și al Republicii Croația,
în vederea încheierii unui protocol la Acordul de stabilizare și de asociere
dintre Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe
de o parte, și Republica Serbia, pe de altă parte, pentru a ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.
Două runde de negocieri au avut loc la 28
ianuarie 2013 și la 13 martie 2013 și au fost urmate de noi
clarificări tehnice și de alte schimburi de corespondență.
Protocolul a fost parafat de Comisie și de guvernul Serbiei la 10
decembrie 2013. Textul proiectului de protocol este anexat prezentei decizii.
Comisia propune Consiliului ca
acesta să decidă cu privire la semnarea și punerea în aplicare
cu titlu provizoriu a protocolului în numele Uniunii Europene și să
încheie protocolul în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale
acesteia. Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (CEEA) este, de
asemenea, parte la Acordul de stabilizare și de asociere. În ceea ce
privește încheierea protocolului în numele Comunității Europene
a Energiei Atomice, Comisia propune ca, în temeiul articolului 101 al doilea
paragraf din Tratatul de instituire a CEEA, Consiliul să aprobe încheierea
protocolului.
În conformitate cu articolul
101 din Tratatul CEEA, decizia de semnare a acordului este adoptată de
Comisie, iar decizia de încheiere a acordului este adoptată de către
Comisie cu aprobarea Consiliului. Prin urmare, este necesar să se adopte
decizii separate cu privire la semnarea și încheierea protocolului de
către UE și de către CEEA.
În ceea ce privește
încheierea protocolului în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice, Comisia îi propune Consiliului:
–
să aprobe încheierea protocolului, în temeiul
articolului 101 paragraful al doilea din Tratatul de instituire a CEEA.
Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind aprobarea încheierii de către
Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a
protocolului la Acordul de stabilizare și de asociere dintre Comunitățile
Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica
Serbia, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea
Republicii Croația la Uniunea Europeană
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a
Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 101 al
doilea paragraf,
având în vedere recomandarea Comisiei,
întrucât:
(1)
La 24 septembrie 2012, Consiliul a autorizat
Comisia să inițieze negocieri cu Republica Serbia în vederea
încheierii unui protocol la Acordul de stabilizare și de asociere dintre
Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o
parte, și Republica Serbia, pe de altă parte, pentru a ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană
(denumit în continuare „protocolul”).
(2)
Aceste negocieri s-au încheiat cu succes prin
parafarea protocolului la 10 decembrie 2013.
(3)
Încheierea protocolului de către Comisie ar
trebui să fie aprobată în ceea ce privește chestiunile care
intră în competența Comunității Europene a Energiei
Atomice.
(4)
Semnarea și încheierea protocolului fac
obiectul unei proceduri separate în ceea ce privește chestiunile care
intră în competența Uniunii și a statelor sale membre,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articol unic
Se aprobă încheierea de către
Comisia Europeană, în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice, a protocolului la Acordul de stabilizare și de asociere dintre
Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o
parte, și Republica Serbia, pe de altă parte, pentru a se ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.
Textul protocolului este atașat deciziei
privind semnarea acestuia.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele


title: Recomandarea Consiliului din 8 iulie 2014 privind punerea în aplicare a orientărilor generale referitoare la politicile economice ale statelor membre a căror monedă este euro

text:
               29.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/141

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 8 iulie 2014
   privind punerea în aplicare a orientărilor generale referitoare la politicile economice ale statelor membre a căror monedă este euro
   2014/C 247/27
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 136 coroborat cu articolul 121 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               Actualul mediu economic al zonei euro este caracterizat de o redresare economică treptată, însă în continuare fragilă. În anul 2013 și la începutul anului 2014, inflația din zona euro a scăzut semnificativ și se estimează că va înregistra doar o creștere treptată foarte moderată în intervalul de timp care face obiectul prognozei, reflectând ritmul lent de creștere actual, precum și ajustările în curs ale prețurilor relative în economiile vulnerabile și aprecierea anterioară a cursului de schimb al monedei euro. În plus, în timp ce bazele redresării devin tot mai solide, discrepanțele dintre statele membre a căror monedă este euro („statele membre din zona euro”) rămân pronunțate.

               (2)

               Zona euro nu este doar suma membrilor săi. Criza economică și financiară a expus în mod clar interconexiunile strânse din zona euro și a evidențiat necesitatea unei coordonări mai puternice a politicilor bugetare, financiare și structurale între statele membre din zona euro, pentru a asigura o strategie coerentă în materie de politici pentru zona euro în ansamblu. Statele membre din zona euro s-au angajat să inițieze o serie de reforme cuprinzătoare la nivelul politicilor și o coordonare extinsă a acestora prin semnarea, la 2 martie 2012, a Tratatului privind stabilitatea, coordonarea și guvernanța în cadrul uniunii economice și monetare (TSCG). Intrarea în vigoare a așa-numitului „pachet de două regulamente” (3) („pachetul privind supravegherea și monitorizarea bugetare”) în 2013 a aprofundat suplimentar coordonarea politicilor bugetare și economice în zona euro. Statelor membre din zona euro le revine responsabilitatea specifică de a pune în aplicare în mod eficace noul cadru de reglementare. Acest lucru necesită o creștere a presiunii inter pares cu scopul de a sprijini punerea în aplicare a reformelor naționale și prudența bugetară, evaluarea mai amplă a reformelor naționale din perspectiva zonei euro, internalizarea efectelor de propagare potențiale și stimularea politicilor deosebit de importante pentru buna funcționare a UEM. Aceasta necesită, de asemenea, o comunicare adecvată în legătură cu strategia privind zona euro.

               (3)

               Dată fiind interdependența puternică dintre statele membre din zona euro, trebuie avute în vedere efectele de propagare potențial însemnate generate de punerea în aplicare a reformelor structurale, în scopul de a garanta elaborarea și punerea în aplicare în condiții optime a politicilor pentru statele membre din zona euro, în mod individual, și pentru zona euro, în ansamblu. De exemplu, întreprinderea unor acțiuni mai pronunțat concertate în punerea în aplicare a reformelor ar facilita convergența necesară între statele membre. În acest sens, sunt esențiale dezbaterea timpurie a planurilor de reformă ale statelor membre din zona euro, pe baza practicilor existente, și punerea în aplicare eficientă a procedurii privind dezechilibrele macroeconomice.

               (4)

               Una dintre provocările importante cu care se confruntă zona euro este reducerea datoriei publice prin aplicarea unor politici bugetare diferențiate și favorabile creșterii, stimulând în același timp potențialul de creștere al zonei euro și abordând consecințele sociale ale crizei. Ca urmare a eforturilor de consolidare din ultimii ani, situația bugetară a zonei euro s-a îmbunătățit, însă o serie de state membre din zona euro trebuie încă să continue ajustarea bugetară pentru a reduce nivelurile foarte ridicate ale datoriei. Toate statele membre din zona euro ar trebui să amelioreze calitatea finanțelor publice, cu scopul de a stimula productivitatea și ocuparea forței de muncă.

               (5)

               În zona euro, investițiile au scăzut drastic în faza inițială a crizei și nu au revenit încă la media pe termen lung. Tendințele de investiții slabe sunt cauzate de efectul cumulat al reducerii gradului de îndatorare a sectorului privat, al fragmentării financiare și al eforturilor de consolidare fiscală necesare care au dus la reducerea investițiilor publice. Pentru a susține redresarea și a stimula creșterea potențială este esențial să se efectueze investiții mai mari în infrastructură și competențe. Mare parte din investiții trebuie să provină din sectorul privat, însă autoritățile publice pot avea un rol important în crearea condițiilor favorabile.

               (6)

               În zona euro, fluxul de creditare a economiei reale este în continuare modest, iar fragmentarea pieței financiare este în continuare ridicată, în pofida presiunii reduse asupra datoriei suverane. Accesul la finanțare, în special pentru IMM-uri, este în continuare o provocare în multe state membre, ceea ce constituie o amenințare la adresa redresării economice. Se impun așadar inițiative care au scopul de a restabili fluxurile de creditare, de a aprofunda piețele de capital și de a stimula finanțarea pe termen lung a economiei. Acțiuni precum finalizarea exercițiului de ajustare a bilanțurilor băncilor, continuarea consolidării rezervelor de capital, atunci când este necesar, evaluarea calității activelor și testele de rezistență contribuie la identificarea oricăror puncte de vulnerabilitate rămase și la consolidarea încrederii în întregul sector. S-au realizat progrese importante în ceea ce privește uniunea bancară, în special prin instituirea mecanismului unic de supraveghere și prin acordul cu privire la mecanismul unic de rezoluție.

               (7)

               Criza financiară a expus deficiențe în arhitectura uniunii economice și monetare. La 28 noiembrie 2012, Comisia a prezentat un proiect pentru o uniune economică și monetară profundă și veritabilă, cu scopul de a lansa o dezbatere europeană. La 5 decembrie 2012, președintele Consiliului European, în strânsă colaborare cu președintele Comisiei Europene, președintele Eurogrupului și președintele Băncii Centrale Europene, a prezentat un raport pe baza unei serii de idei din proiectul Comisiei, care conținea un calendar și un proces etapizat pentru finalizarea uniunii economice și monetare. Parlamentul European și-a exprimat punctul de vedere în rezoluția din 20 noiembrie 2012. De atunci, s-au întreprins acțiuni importante. În decembrie 2013, Consiliul European a furnizat puncte de vedere suplimentare. Dezvoltarea în continuare a UEM va necesita o abordare în etape, în care disciplina este însoțită de solidaritate. Pachetele cunoscute sub denumirile de „pachetul privind guvernanța economică” (4) și „pachetul privind supravegherea și monitorizarea bugetare” prevăd o primă evaluare a punerii în aplicare a acestora până la sfârșitul anului 2014.

         RECOMANDĂ statelor membre din zona euro să ia măsuri, în mod individual și colectiv, fără a aduce atingere competențelor Consiliului, în ceea ce privește coordonarea politicilor economice ale statelor membre, dar în special în contextul coordonării politicilor economice în cadrul Eurogrupului, în perioada 2014‐2015, astfel încât:

               1.

               Să promoveze și să monitorizeze, în strânsă cooperare cu Comisia, punerea în aplicare a reformelor structurale în acele domenii care sunt cele mai relevante pentru buna funcționare a zonei euro cu scopul de a sprijini creșterea, convergența și ajustarea dezechilibrelor interne și externe. Să evalueze și să stimuleze progresele în ceea ce privește îndeplinirea angajamentelor de reformă asumate de statele membre din zona euro care se confruntă cu dezechilibre excesive și punerea în aplicare a reformelor în statele membre din zona euro care se confruntă cu dezechilibre care necesită măsuri decisive, în scopul de a limita efectele de propagare negative asupra restului zonei euro. Să sprijine politici adecvate în țările care înregistrează excedente importante de cont curent pentru a contribui la efectele de propagare pozitive. Să organizeze periodic discuții tematice privind reformele structurale ale pieței forței de muncă și pieței de produse cu efecte de propagare potențial însemnate, cu accent pe reducerea sarcinii fiscale ridicate asupra muncii și pe reformarea piețelor serviciilor.

               2.

               Să coordoneze politicile bugetare ale statelor membre din zona euro, în strânsă cooperare cu Comisia, în special atunci când evaluează proiectele de planuri bugetare pentru a asigura o poziție bugetară coerentă și favorabilă creșterii în zona euro. Să amelioreze calitatea și sustenabilitatea finanțelor publice acordându-se prioritate investițiilor tangibile și intangibile la nivel național și la nivelul UE. Să asigure poziția solidă a cadrelor bugetare naționale, inclusiv a consiliilor bugetare naționale.

               3.

               Să asigure reziliența sistemului bancar, în special prin luarea măsurilor necesare ca urmare a evaluării calității activelor și a testelor de rezistență, precum și prin punerea în aplicare a regulamentelor privind uniunea bancară și prin continuarea eforturilor suplimentare prevăzute pentru perioada de tranziție la mecanismul unic de rezoluție. Să stimuleze investițiile în sectorul privat și să crească fluxul de creditare a economiei prin acțiuni de îmbunătățire a accesului IMM-urilor la creditare, aprofundând piețele de capital, redemarând piața securitizărilor, pe baza propunerilor și a calendarului prevăzute în Comunicarea Comisiei privind finanțarea pe termen lung a economiei europene.

               4.

               Să continue activitatea de aprofundare a uniunii economice și monetare și să contribuie la îmbunătățirea cadrului de supraveghere economică în contextul revizuirilor prevăzute pentru sfârșitul anului 2014.

      Adoptată la Bruxelles, 8 iulie 2014.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. C. PADOAN

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 472/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind consolidarea supravegherii economice și bugetare a statelor membre din zona euro care întâmpină sau care sunt amenințate de dificultăți grave în ceea ce privește stabilitatea lor financiară (JO L 140, 27.5.2013, p. 1); Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind dispozițiile comune pentru monitorizarea și evaluarea proiectelor de planuri bugetare și pentru asigurarea corectării deficitelor excesive ale statelor membre din zona euro (JO L 140, 27.5.2013, p. 11).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1177/2011 al Consiliului din 8 noiembrie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1467/97 privind accelerarea și clarificarea aplicării procedurii deficitului excesiv (JO L 306, 23.11.2011, p. 33); Directiva 2011/85/UE a Consiliului din 8 noiembrie 2011 privind cerințele referitoare la cadrele bugetare ale statelor membre (JO L 306, 23.11.2011, p. 41); Regulamentul (UE) nr. 1173/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind aplicarea eficientă a supravegherii bugetare în zona euro (JO L 306, 23.11.2011, p. 1); Regulamentul (UE) nr. 1174/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind măsurile de executare pentru corectarea dezechilibrelor macroeconomice excesive din zona euro (JO L 306, 23.11.2011, p. 8); Regulamentul (UE) nr. 1175/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (JO L 306, 23.11.2011, p. 12); Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (JO L 306, 23.11.2011, p. 25).


title: Recomandarea Consiliului din 8 iulie 2014 privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru 2014

text:
               29.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/67

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 8 iulie 2014
   privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru 2014
   2014/C 247/13
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010‐2014), iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor lor economice și de ocupare a forței de muncă de la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă, prin care se oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, la nivelul UE și la nivelul zonei euro, și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile posibile. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 9 iulie 2013, Consiliul a adoptat o recomandare (3) privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2013 și a emis un aviz privind Programul de convergență actualizat al Lituaniei din 2013 pentru perioada 2012‐2016.

               (5)

               La 13 noiembrie 2013, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice 2014. De asemenea, la 13 noiembrie 2013, Comisia a adoptat, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (4), Raportul privind mecanismul de alertă, în care Lituania nu a fost identificată ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (6)

               La 20 decembrie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a subliniat că este necesar să se continue consolidarea fiscală într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea economică și competitivitatea, să se combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (7)

               La 1 aprilie 2014, Lituania a prezentat Programul său național de reformă pentru 2014, iar la 22 aprilie 2014 și-a prezentat Programul de convergență pentru 2014. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (8)

               Obiectivul strategiei bugetare prezentate în Programul de convergență pentru 2014 constă în îndeplinirea, până în 2015, a obiectivului pe termen mediu și atingerea unui excedent structural de 0,9 % din PIB la sfârșitul Programului de convergență, în 2017. Programul de convergență confirmă obiectivul pe termen mediu anterior de ‐ 1 % din PIB, care reflectă cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Pe baza soldului bugetar structural (recalculat), progresele anuale înregistrate în direcția îndeplinirii obiectivului pe termen mediu se situează la cel puțin 0,5 % din PIB în 2014 și 2015. În același timp, în 2015 există un risc de abatere de la criteriul de referință privind cheltuielile. În general, traiectoria de ajustare necesară pentru îndeplinirea obiectivului pe termen mediu respectă, în mare parte, cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Programul de convergență arată diminuarea substanțială a datoriei de-a lungul perioadei programului, la aproximativ 35 % până în 2017. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază previziunile bugetare din cadrul Programului de convergență este, în general, plauzibil. Cu toate acestea, pentru perioada 2015‐2017, trebuie încă specificate măsurile de consolidare avute în vedere. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014, se estimează că ajustarea structurală va fi de 0,2 % din PIB în 2014 și, respectiv, de 0,6 % din PIB în 2015, prin urmare, pentru 2014, cu 0,3 % din PIB sub diminuarea solicitată de 0,5 % din PIB. Mai mult, în 2014 există un risc semnificativ de abatere de la criteriul de referință privind cheltuielile, în 2015 preconizându-se o abatere suplimentară, însă mai limitată. Consiliul consideră, pe baza evaluării Programului de convergență și pe baza previziunilor Comisiei, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, că, începând cu 2014, există un risc de abatere semnificativă de la traiectoria de ajustare necesară pentru îndeplinirea obiectivului pe termen mediu.

               (9)

               Importanța relativă a taxelor și impozitelor considerate a fi mai puțin dăunătoare creșterii economice, cum ar fi impozitele pe proprietate și taxele de mediu, rămâne scăzută. Veniturile fiscale se bazează în mare măsură pe impozitarea indirectă și impozitarea veniturilor salariale, în timp ce ponderea taxelor de mediu rămâne mică. Pentru a diminua povara fiscală asupra persoanelor cu venituri mici, în special asupra persoanelor slab calificate, ar putea fi utilizate venituri mai mari, generate de taxe care favorizează creșterea. La începutul anului 2013 a fost întreprinsă o revizuire parțială a sistemului fiscal, iar guvernul a decis să ajusteze impozitarea capitalului, să majoreze pragul veniturilor impozabile, ceea ce înseamnă creșterea gradului de progresivitate a impozitării venitului personal în beneficiul persoanelor cu venituri mici, precum și a accizelor pentru tutun și alcool. Cu toate acestea, în ansamblu, aceste măsuri vor avea un impact mai degrabă negativ asupra veniturilor. Prin urmare, este în continuare crucial să se adopte măsuri suplimentare pentru îmbunătățirea sustenabilității finanțelor publice și consolidarea părții de venituri. În urma recomandărilor din 2013 specifice fiecărei țări nu s-au adoptat măsuri importante privind taxele de mediu. S-au înregistrat progrese limitate în ceea ce privește consolidarea cadrului bugetar, întrucât plafoanele de cheltuieli nu sunt încă suficient de constrângătoare și modificările legislative nu au fost încă aprobate. Lituania se confruntă în continuare cu provocări legate de respectarea obligațiilor fiscale, în special în a combate frauda în ceea ce privește TVA prin consolidarea, printre altele, a măsurilor de gestionare a riscurilor. Planul de acțiune 2013‐2014 privind respectarea obligațiilor fiscale este în prezent pus în aplicare și primele estimări sugerează unele efecte pozitive. În 2013 a fost adoptat un set de măsuri pentru a consolida respectarea obligațiilor fiscale în domeniul TVA și al accizelor. Pentru 2014‐2015 a fost lansată o nouă strategie specifică.

               (10)

               Evoluțiile demografice nefavorabile pun probleme pentru sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice din Lituania. Se preconizează o creștere semnificativă a cheltuielilor cu pensiile, care, potrivit estimărilor, vor atinge în 50 de ani aproape dublul mediei UE. Majorarea treptată a vârstei legale de pensionare, care a început în 2012, nu este suficientă pentru a ține pasul cu diminuarea forței de muncă și speranța de viață în creștere. În plus, creșterea bruscă a sărăciei și starea severă de precaritate materială în rândul persoanelor în vârstă indică probleme legate de gradul de adecvare al pensiilor. Lituania a făcut pași importanți, dar izolați, în direcția cea bună, însă sunt necesare mai multe schimbări semnificative pentru a pune în aplicare o reformă cuprinzătoare. Lituania a finalizat reforma celui de al doilea pilon de pensii, însă nici sistemele ocupaționale, nici acumularea voluntară de pensii nu sunt utilizate la scară largă. Pe lângă majorarea vârstei legale de pensionare, sunt necesare și măsuri care să asigure capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor în vârstă, precum și medii de lucru adaptate persoanelor în vârstă.

               (11)

               Nivelul șomajului global a scăzut, însă nivelul șomajului structural rămâne ridicat, sugerând existența unei necorelări a competențelor, în special pentru persoanele slab calificate. Nivelul șomajului în rândul tinerilor și rata tinerilor care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare sunt în scădere, însă în continuare ridicate. Gradul limitat de acoperire al politicilor active în domeniul pieței forței de muncă rămâne o provocare; trebuie îmbunătățită eficacitatea acestor politici, care trebuie adoptate în timp util. Se preconizează că deficitul de mână de lucru calificată se va accentua și mai mult în viitor. Pentru a îmbunătăți capacitatea de inserție profesională a tinerilor, este important să se îmbunătățească relevanța învățământului profesional și superior pentru piața forței de muncă, să se amelioreze calitatea programelor de ucenicie și a învățării la locul de muncă, în parteneriat cu sectorul privat, inclusiv cu IMM-urile. Deși a înregistrat o creștere, participarea la programe de învățare pe tot parcursul vieții rămâne insuficientă. Este necesară o revizuire amplă a legislației muncii, cu implicarea partenerilor sociali, pentru a găsi modalități de a reduce sarcina administrativă asupra angajatorilor. În primul rând, va fi esențial să fie identificate și eliminate restricțiile inutile care afectează flexibilitatea contractelor de muncă, dispozițiile referitoare la concediere și orarele de lucru.

               (12)

               În ciuda recentei ameliorări, sărăcia în rândul persoanelor în vârstă de muncă rămâne peste media UE. Majorarea salariului lunar minim și a pragului veniturilor neimpozabile au contribuit la abordarea problemei sărăciei. Cu toate acestea, sărăcia și starea severă de precaritate materială în rândul persoanelor în vârstă au crescut abrupt în ultimii ani. În perioada 2012‐2013, reforma-pilot a sistemului de ajutoare sociale bănești a avut drept rezultat un număr mai mic de beneficiari de asistență socială și cheltuieli mai reduse cu prestațiile sociale bănești. În 2014, modelul-pilot a fost extins pentru a cuprinde toate localitățile. Este necesar să se asigure monitorizarea și evaluarea efectelor reformei asupra persoanelor care au cele mai stringente nevoi. Măsurile de activare nu acoperă un număr suficient de șomeri pe termen lung care beneficiază de asistență socială. Mai mult, măsurile sunt axate în continuare pe sistemele de lucrări publice, prin urmare acordă ajutor pentru venit, dar nu ajută la îmbunătățirea capacității de inserție profesională a beneficiarilor. Trebuie analizat impactul reformei asupra persoanelor cu venituri mici. Lituania a adoptat Planul de acțiune 2014‐2020 pentru consolidarea incluziunii sociale. Cu toate acestea, este în continuare necesar să se definească principalele grupuri vizate, bugetul și măsurile concrete care să specifice modul în care vor fi atinse țintele și modul în care vor coopera diferitele ministere, administrații locale și actori ai societății civile care pun în aplicare planul de acțiune.

               (13)

               Începând din 2010, guvernul a întreprins o reformă ambițioasă a întreprinderilor de stat. Actele legislative finale au fost aprobate în luna decembrie 2013 și au modificat orientările privind transparența care impun tuturor întreprinderilor de stat, începând cu 2014, să furnizeze în rapoartele lor anuale date separate pentru funcția comercială și cea necomercială. Un prim raport care a prezentat în detaliu această defalcare este preconizat pentru luna august 2014. Acesta ar trebui să permită o evaluare mai detaliată a succesului modificării respective. Totuși, numărul membrilor independenți ai consiliilor de conducere din întreprinderile de stat rămâne mic, parțial din cauza constrângerilor legale care se aplică întreprinderilor de stat și locale. Sunt propuse modificări legale care ar permite numirea unor membri independenți în consiliile de conducere ale tuturor întreprinderilor de stat. Eficacitatea separării funcției comerciale de cea necomercială și profesionalizarea consiliilor de conducere vor trebui analizate după ce aceste aspecte au fost pe deplin implementate.

               (14)

               Legăturile în domeniul energiei electrice și al gazelor cu statele membre vecine nu sunt încă dezvoltate la adevăratul potențial, rezultatul fiind o concurență limitată și prețuri mari. Concurența pe piețele interne a fost consolidată prin liberalizarea piețelor gazelor și energiei electrice, însă până acum clienții nu și-au exercitat drepturile de a schimba furnizorii. Guvernul a definit interconexiunile energetice ca prioritate, însă acestea trebuie încă finalizate. A fost comandată o importantă conductă de gaze și se preconizează că terminalul GNL din Klaipeda va deveni operațional până în decembrie 2014. S-au înregistrat unele progrese în privința interconectării rețelei energetice lituaniene cu piața energiei din UE. În plus, trebuie îmbunătățită eficiența energetică. Lituania a înregistrat unele progrese privind eficiența energetică a clădirilor, inclusiv în privința investițiilor în cadrul fondului de participare JESSICA. În 2013 au fost adoptate măsuri legislative pentru a accelera absorbția fondului de participare. La începutul anului 2014, proiectele au fost finalizate, iar numărul cererilor inițiale a crescut considerabil. Modificările legale constau în reducerea subvențiilor la căldură în cazurile în care locatarii refuză renovarea, eliminându-se astfel măsurile care descurajează renovarea.

               (15)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Lituaniei. Comisia a evaluat Programul național de reformă și Programul de convergență. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Lituania, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările Comisiei în cadrul semestrului european sunt reflectate în recomandările 1-6 de mai jos.

               (16)

               Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de convergență, iar avizul său (5) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2014‐2015, Lituania să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să consolideze măsurile bugetare pentru 2014, având în vedere creșterea cheltuielilor, care depășește criteriul de referință, și decalajul de 0,3 % din PIB în ceea ce privește efortul structural, pe baza previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014, care indică un risc de abatere semnificativă de la cerințele componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere. În 2015, să consolideze strategia bugetară pentru a asigura ajustarea de 0,5 % din PIB necesară în vederea îndeplinirii obiectivului pe termen mediu. Ulterior, să se asigure că obiectivul pe termen mediu este respectat. Să completeze strategia bugetară cu un cadru bugetar și mai consolidat, în special prin asigurarea unor plafoane de cheltuieli obligatorii atunci când se stabilește cadrul bugetar pe termen mediu. Să revizuiască în continuare sistemul fiscal și să aibă în vedere o majorare a impozitelor care sunt cel mai puțin dăunătoare pentru creșterea economică, cum ar fi impozitele recurente pe proprietate și taxele recurente de mediu, și să continue să îmbunătățească respectarea obligațiilor fiscale.

               2.

               Să adopte și să pună în aplicare acte legislative privind o reformă globală a sistemului de pensii. În special, să coreleze vârsta legală de pensionare cu speranța de viață, să restricționeze accesul la regimurile de pensionare anticipată, să stabilească norme clare de indexare a pensiilor și să promoveze utilizarea sistemelor complementare de economii. Să susțină reforma sistemului de pensii cu măsuri care promovează capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor în vârstă.

               3.

               Să direcționeze mai bine măsurile politicilor active în domeniul pieței muncii către persoanele slab calificate și șomerii de lungă durată. Să îmbunătățească nivelul de acoperire și adecvarea indemnizațiilor de șomaj și să le coreleze cu măsurile de activare. Să abordeze necorelările persistente ale competențelor prin îmbunătățirea relevanței învățământului pentru piața forței de muncă, printre altele pe baza unor sisteme de estimare anticipată a competențelor, precum și să promoveze învățarea pe tot parcursul vieții. Pentru a ameliora capacitatea de inserție profesională a tinerilor, să acorde prioritate furnizării unor programe de ucenicie de calitate, altor forme de învățare la locul de muncă și să consolideze parteneriatul cu sectorul privat. Să revizuiască pertinența legislației muncii, în special în ceea ce privește cadrul pentru contractele de muncă și orarele de lucru, în consultare cu partenerii sociali.

               4.

               Să asigure o acoperire adecvată pentru persoanele care au cele mai stringente nevoi și să consolideze în continuare legăturile dintre ajutoarele sociale bănești și măsurile de activare.

               5.

               Să finalizeze punerea în aplicare a reformei întreprinderilor deținute de stat, conform planurilor, în special prin finalizarea separării funcției comerciale de cea necomercială, prin profesionalizarea suplimentară a consiliilor de conducere și prin monitorizarea strictă a respectării cerințelor reformei.

               6.

               Să intensifice măsurile de îmbunătățire a eficienței energetice a clădirilor, prin implementarea rapidă a fondului de participare. Să continue dezvoltarea conexiunilor transfrontaliere cu statele membre vecine atât în domeniul energiei electrice, cât și în domeniul gazelor, pentru a diversifica sursele de energie și a promova concurența printr-o mai bună integrare a piețelor energiei din zona Mării Baltice.

      Adoptată la Bruxelles, 8 iulie 2014.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. C. PADOAN

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținute pentru 2014 prin Decizia 2014/322/UE a Consiliului din 6 mai 2014 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre pentru 2014 (JO L 165, 4.6.2014. p. 49).

      (3)  JO C 217, 30.7.2013, p. 51.

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (JO L 306, 23.11.2011, p. 25).

      (5)  Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.