title: Recomandarea Comisiei din 11 martie 2010 privind măsurile de autoprotecție și de prevenire a actelor de piraterie și a atacurilor armate împotriva navelor (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               17.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 67/13

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 11 martie 2010
   privind măsurile de autoprotecție și de prevenire a actelor de piraterie și a atacurilor armate împotriva navelor
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2010/159/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Pe fondul recrudescenței actelor de piraterie din largul coastelor Somaliei, Comitetul pentru securitate maritimă al Organizației Maritime Internaționale (OMI) a adoptat, cu ocazia celei de a 86-a sesiuni din perioada 27 mai-5 iunie 2009, o serie de măsuri. Aceste măsuri au fost incluse într-o serie de circulare care fie actualizează recomandările generale în vigoare cu privire la măsurile de combatere a actelor de piraterie și a furturilor armate îndreptate împotriva navelor, fie definesc măsuri specifice menite să facă față actelor de piraterie din Golful Aden și din largul coastelor Somaliei.

               (2)

               Circulara MSC.1/Circ. 1334 din 23 iunie 2009 conține „Linii directoare adresate proprietarilor, operatorilor, comandanților de nave și echipajelor cu privire la prevenirea și reprimarea actelor de piraterie și a furturilor armate împotriva navelor”. Această circulară enumeră o serie completă de măsuri care pot fi luate la bordul navelor în orice circumstanțe pentru prevenirea atacurilor sau, atunci când acestea se produc, pentru reducerea la minimum a riscurilor pentru echipaj și pentru navă.

               (3)

               Circulara MSC.1/Circ. 1332 din 16 iunie 2009 enumeră măsurile considerate a fi „cele mai bune practici de management” pentru evitarea, descurajarea sau întârzierea actelor de piraterie în Golful Aden și în largul coastelor Somaliei („Best Management Practices to Avoid, Deter or Delay Acts of Piracy in the Gulf of Aden and off the Coast of Somalia”), dezvoltate de partenerii din industria maritimă pe bază de voluntariat, pe care părțile contractante le-au susținut și încurajat dată fiind nevoia urgentă de a face față amenințărilor din largul coastei somaleze. Partenerii din industria maritimă au actualizat aceste măsuri într-o versiune 2, care a fost publicată în circulara MSC.1/Circ. 1335 din 29 septembrie 2009.

               (4)

               Deși măsurile expuse în aceste circulare ale OMI nu au caracter obligatoriu sau coercitiv, necesitatea evidentă de a ameliora securitatea maritimă înseamnă că navele care arborează pavilionul unui stat membru trebuie să se protejeze cât mai bine posibil, bazându-se pe cunoștințele actuale, atunci când sunt expuse în zone de navigație cu risc ridicat de piraterie și de atacuri armate.

               (5)

               Actele de piraterie și atacurile armate împotriva navelor sunt adeseori, prin natura lor, violente și constituie o amenințare serioasă în mai multe regiuni ale lumii, dincolo de situația actuală din largul coastei Somaliei, din Golful Aden sau din Oceanul Indian.

               (6)

               Cifrele referitoare la actele de piraterie pentru anul 2008 sunt cele mai ridicate de la începutul, în 1991, al recensământului efectuat de Biroul maritim internațional, cu 293 de atacuri asupra navelor, 49 de nave capturate, 889 de marinari luați ostatici, 11 uciși și 21 dispăruți și presupuși morți. Din 2008, atacurile și deturnările de nave s-au multiplicat în special în largul coastei Somaliei, în Golful Aden și în Oceanul Indian. Numeroase nave au fost atacate și capturate de pirați, care rețin echipajele până la plata unei răscumpărări pentru eliberarea acestora. Perioadele de captivitate pot dura mai multe săptămâni, sau chiar mai multe luni, aceasta fiind o situație inacceptabilă și extrem de dură pentru marinarii reținuți.

               (7)

               De la începutul anului 2009 s-a constatat o creștere a numărului de atacuri în Oceanul Indian și în Golful Aden, în ciuda unei relative perioade de calm din cursul verii datorate musonului și condițiilor de navigație dificile pentru pirați. Pirații au organizat cel puțin 164 de atacuri în 2009, 48 dintre acestea ducând la capturarea unei nave.

               (8)

               Cele mai bune practici de management recomandă companiilor maritime și navelor să se înregistreze pe site-ul Internet al Centrului pentru securitate maritimă din Cornul Africii (http://www.mschoa.org) înainte de a trece prin Golful Aden. Navele înregistrate primesc toate informațiile disponibile referitoare la situația din această zonă de navigație și sunt urmărite de forțele operațiunii EU NAVFOR-ATALANTA, ceea ce reduce riscul producerii unor atacuri. Cu toate acestea, mai mult de o treime dintre navele aflate în tranzit nu se înregistrează la Centrul pentru securitate maritimă din Cornul Africii, astfel că nu pot beneficia de măsurile instituite pentru a le asigura tranzitul prin această zonă.

               (9)

               La 15 iunie 2009, Consiliul Uniunii Europene a decis să prelungească cu un an, începând de la 13 decembrie 2009, operațiunea militară EU NAVFOR-ATALANTA a Uniunii Europene pentru a contribui la descurajarea, prevenirea și reprimarea actelor de piraterie și a furturilor armate în largul coastelor Somaliei. Această operațiune militară este prima operațiune navală desfășurată în cadrul Politicii europene de securitate și apărare (PESA). Consiliul a constatat că pirateria din largul coastelor Somaliei reprezintă în continuare o amenințare importantă pentru navigația maritimă din această zonă.

               (10)

               Întrucât măsurile preventive recomandate de circularele MSC.1/Circ. 1334 și MSC.1/Circ. 1335 sunt complementare acțiunilor desfășurate în cadrul operațiunii EU NAVFOR-ATALANTA, implementarea lor efectivă și armonizată nu poate decât să sporească eficiența măsurilor de protecție navală adoptate de Consiliu pentru a combate pirateria în largul coastelor somaleze.

               (11)

               Statelor membre le revine responsabilitatea implementării măsurilor care au ca obiectiv sporirea securității maritime și a garantării faptului că se alocă și se pun la dispoziție toate mijloacele necesare în acest scop,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   1.   Statele membre sunt invitate să vegheze la aplicarea efectivă și armonizată a măsurilor preventive pentru a face față amenințărilor cărora navele le pot cădea victime în cursul actelor de piraterie și al atacurilor armate. Aceste măsuri, care au fost deja inventariate și consolidate, au beneficiat de un larg sprijin în cadrul Organizației Maritime Internaționale (OMI) și în rândul partenerilor din industria maritimă.
   2.   Măsuri generale

               2.1.

               Statele membre sunt invitate să aducă la cunoștința operatorilor înregistrați la autoritățile lor circulara MSC.1/Circ. 1334 adoptată cu ocazia celei de a 86-a sesiuni a Comitetului pentru securitate maritimă al Organizației Maritime Internaționale (OMI), care prevede și actualizează măsuri preventive de autoprotecție recomandate navelor și companiilor maritime pentru a lupta împotriva actelor de piraterie și a atacurilor armate, oriunde ar apărea un astfel de pericol, conform prevederilor Codului internațional pentru securitatea navelor și facilităților portuare (codul ISPS).

               2.2.

               Statele membre sunt invitate să verifice în principal faptul că navele dispun de personal performant și suficient, conform regulii 4.28 din Partea B a Codului ISPS, care a devenit obligatorie în temeiul articolului 3 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 725/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (1).

         3.   Măsuri specifice situației din largul coastelor Somaliei

               3.1.

               Statele membre sunt invitate să aducă la cunoștința operatorilor înregistrați la autoritățile lor circulara MSC.1/Circ. 1332 adoptată cu ocazia celei de-a 86-a sesiuni a Comitetului pentru securitate maritimă al Organizației Maritime Internaționale (OMI), completată de circulara MSC.1/Circ. 1335, care aprobă la nivel internațional măsurile considerate „cele mai bune practici de management pentru evitarea, descurajarea sau întârzierea actelor de piraterie în Golful Aden și în largul coastelor Somaliei”, publicate regulat și actualizate periodic de partenerii din industria maritimă.

               3.2.

               Statele membre sunt invitate să ia toate măsurile necesare pentru a asigura difuzarea, a comunica actualizările periodice și a verifica aplicarea celor mai bune practici de management pentru descurajarea actelor de piraterie în largul coastelor Somaliei, care figurează în anexa la prezenta recomandare.

      Adoptată la Bruxelles, 11 martie 2010.

            Pentru Comisie

         Siim KALLAS

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 129, 29.4.2004, p. 6.

      ANEXĂ

         Cele mai bune practici de management pentru descurajarea pirateriei în Golful Aden și în largul coastei Somaliei

         (versiunea 2 — august 2009)

      În cadrul efortului de combatere a pirateriei în Golful Aden și în largul coastei somaleze, aceste practici de management sunt sprijinite de reprezentanții următoarelor organizații internaționale din industria maritimă:

                  1.

                  Asociația internațională a armatorilor independenți de tancuri petroliere — International Association of Independent Tanker Owners (INTERTANKO)

                  2.

                  Camera Internațională de Marină Comercială — International Chamber of Shipping (ICS)

                  3.

                  Forumul Maritim Internațional al Companiilor Petroliere — Oil Companies International Marine Forum (OCIMF)

                  4.

                  Consiliul Maritim Baltic și Internațional — Baltic and International Maritime Council (BIMCO)

                  5.

                  Asociația internațională a operatorilor de tancuri și terminale pentru gaze — Society of International Gas Tanker and Terminal Operators (SIGTTO)

                  6.

                  Asociația internațională a armatorilor de nave pentru mărfuri solide — International Association of Dry Cargo Ship Owners (INTERCARGO)

                  7.

                  Grupul internațional al cluburilor de protecție și indemnizare — International Group of Protection and Indemnity Clubs (IGP&I)

                  8.

                  Asociația internațională a liniilor de croazieră — Cruise Lines International Association (CLIA)

                  9.

                  Uniunea internațională a asigurătorilor maritimi — International Union of Marine Insurers (IUMI)

                  10.

                  Joint War Committee (JWC) și Joint Hull Committee (JHC)

                  11.

                  Biroul Maritim Internațional — International Maritime Bureau (IMB)

                  12.

                  Federația europeană a lucrătorilor din transporturi — International Transport Workers Federation (ITF)

            Aceste practici de management sunt sprijinite, de asemenea, de:

                  13.

                  Centrul pentru securitate maritimă Cornul Africii — Maritime Security Centre Horn of Africa (MSCHOA)

                  14.

                  UK Maritime Trade Organisation (UKMTO Dubai)

                  15.

                  Biroul maritim de legătură — Maritime Liaison Office (MARLO)

         Practici operaționale și de planificare recomandate proprietarilor, operatorilor, administratorilor și comandanților navelor aflate în tranzit în Golful Aden și în largul coastei Somaliei

         Scop

                  1.

                  Scopul documentului de față este de a prezenta cele mai bune practici de management în sprijinul companiilor și al navelor pentru evitarea, descurajarea și întârzierea atacurilor piraților în Golful Aden și în largul coastei somaleze. Organizațiile consultate cu privire la acest document reprezintă marea majoritate a proprietarilor de nave și a operatorilor care tranzitează regiunea.

                  2.

                  Aceste organizații își vor încuraja membrii să aplice cele mai bune practici și vor depune eforturi pentru ca acestea să fie adoptate și de alte părți interesate din sectorul transporturilor maritime ca practici de combatere a pirateriei în regiune. Prezentul document completează liniile directoare care figurează în circulara MSC.1/Circ.1334 a OMI.

         Atacuri tipice și învățăminte trase

                  1.

                  În cursul anului 2008 și în prima jumătate a anului 2009 s-a observat o creștere a numărului de atacuri ale piraților împotriva navelor comerciale în Golful Aden, în largul coastei somaleze și în întreaga zonă de nord-vest a Oceanului Indian. Majoritatea acestor atacuri erau concentrate inițial în partea nordică a Golfului Aden, însă au avut loc atacuri și la distanțe mai mari în largul coastei de est a Somaliei.

                  2.

                  Analiza atacurilor reușite indică faptul că pirații exploatează următoarele puncte vulnerabile:

                              (a)

                              viteză redusă;

                              (b)

                              bord liber mic;

                              (c)

                              planificare și proceduri inadecvate;

                              (d)

                              stare de alertă vizibil scăzută și/sau lipsa unor măsuri evidente de autoprotecție;

                              (e)

                              reacție lentă evidentă a navei.

                  3.

                  De regulă, în atacuri sunt utilizate două sau mai multe ambarcațiuni deschise mici, sau schifuri, de mare viteză (până la 25 de noduri), care adesea se apropie dinspre babord și/sau dinspre pupa.

                  4.

                  Utilizarea unei „nave-mamă” a piraților, o navă de talie mai mare care transportă personal, echipamente, provizii și ambarcațiuni de atac mai mici, a permis ca atacurile să reușească la o distanță mai mare de țărm.

                  5.

                  Vigilența trebuie să fie maximă în zori și la apus, deoarece majoritatea atacurilor au avut loc în aceste momente ale zilei.

                  6.

                  Navele cu viteză mai mare (15 noduri și mai mult) nu trebuie să presupună că sunt ferite de atacuri, însă viteza este un mijloc eficient de apărare. În zonă au fost utilizate arme de foc de calibru mic și lansatoare de grenade (RPG) cu scopul de a-i forța pe comandanții de nave să reducă viteza. Menținerea vitezei maxime de navigație în astfel de situații s-a dovedit a fi eficientă.

                  7.

                  Majoritatea tentativelor de deturnare au fost dejucate de echipaje ale navelor care au planificat din timp traversarea, s-au antrenat și au aplicat cu succes contramăsuri pasive.

                  8.

                  Condițiile atmosferice și starea mării au influențat la rândul lor capacitatea de acțiune a atacatorilor. Se estimează că o viteză a vântului de peste 18 noduri și o înălțime a valurilor de peste 2 metri sunt suficiente pentru a oferi protecție tuturor navelor, cu excepția celor mai vulnerabile, în special atunci când comandanții aplică integral cele mai bune practici de management.

         Cele mai bune practici de management recomandate

      1.   Introducere

      (a)   Recunoscând libertatea absolută a comandanților de nave de a adopta în orice moment măsuri adecvate pentru evitarea, descurajarea sau întârzierea atacurilor în această regiune, prezentul document care definește cele mai bune practici este destinat proprietarilor, operatorilor, comandanților și echipajelor navelor.
      (b)   Nu toate măsurile expuse în prezentul document sunt în mod necesar aplicabile fiecărei nave. De aceea, se recomandă efectuarea unei evaluări, în cadrul analizei riscurilor, pentru a stabili care dintre ele sunt cele mai adecvate pentru navă. Cu toate acestea, următoarele măsuri s-au dovedit în general eficiente:
      2.   Înainte de tranzitarea zonei — Planificare generală

      (a)   Generalități

                  (i)

                  UKMTO Dubai este primul punct de contact pentru nave în regiune. Interacțiunea zilnică dintre comandanți și forțele militare este asigurată de UKMTO Dubai, care comunică cu navele și are contact direct cu MSCHOA și comandanții forțelor navale de pe mare. UKMTO Dubai are nevoie de actualizări regulate ale informațiilor referitoare la poziția și mișcările preconizate ale navelor. Organizația utilizează aceste informații pentru a ajuta unitățile navale să aibă o imagine clară a activităților maritime. (A se vedea glosarul din anexa A pentru detalii suplimentare.)

                  (ii)

                  Centrul pentru securitate maritimă Cornul Africii (MSCHOA) este autoritatea de planificare și coordonare pentru forțele UE (EU NAVFOR) din Golful Aden și din zona situată în largul coastei somaleze. (A se vedea glosarul din anexa A.)

                  (iii)

                  Biroul maritim de legătură (MARLO) îndeplinește rolul de canal de comunicații pentru schimbul de informații dintre Forțele maritime combinate (CMF) și navele comerciale din regiune. (A se vedea glosarul din anexa A.)

                  (iv)

                  Înainte de tranzitarea zonei de mare risc, proprietarul și comandantul navei ar trebui să efectueze o analiză de risc proprie pentru a evalua probabilitatea și consecințele producerii unui atac al piraților asupra navei, pe baza celor mai recente informații disponibile. Această evaluare a riscului ar trebui să aibă ca rezultat identificarea unor măsuri adecvate pentru prevenirea atacurilor, diminuarea consecințelor lor și revenirea la normal și va presupune aplicarea în același timp a cerințelor legale și a unor măsuri suplimentare de combatere a pirateriei.

                  (v)

                  Companiile ar trebui să includă în procedurile de management al situațiilor de criză măsuri adecvate de reacție la amenințarea constituită de piraterie, adoptând practici recomandate de OMI și de alte părți interesate din sectorul de profil, în funcție de circumstanțele specifice și de tipurile de nave.

                  (vi)

                  Autoritățile navale trebuie informate în avans în legătură cu intenția de tranzitare a navelor, pentru a putea identifica punctele vulnerabile și a prevedea o protecție adecvată. În principal, trebuie luate următoarele măsuri:

                              1.

                              notificare inițială transmisă UKMTO Dubai (prin e-mail sau fax);

                              2.

                              notificare inițială transmisă MARLO (prin e-mail sau fax);

                              3.

                              în plus, pentru navele care intenționează să tranziteze Golful Aden sau să navigheze în zona delimitată de coordonatele 12° N, 58° E și 10° S: înregistrarea deplasării navei la MSCHOA (online, prin e-mail sau fax).

                  (vii)

                  Deși este necesar să se ia măsuri pentru a împiedica urcarea la bord a piraților, siguranța echipajului și a pasagerilor rămâne cea mai importantă.

            (b)   Planificarea la nivelul companiilor
      Se recomandă administratorilor și/sau departamentelor de operațiuni să se înregistreze pe site-ul MSCHOA (www.mschoa.eu) pentru a avea acces la părțile restricționate ale site-ului, să consulte informațiile existente și să le comunice, în funcție de necesități, flotei lor.

                  (i)

                  Cu 4 sau 5 zile înainte ca nava să intre pe coridorul recomandat de tranzit internațional (IRTC) sau în zona delimitată de paralela de 12° latitudine nordică, meridianul de 58° longitudine estică sau paralela de 10° latitudine sudică, se recomandă depunerea la MSCHOA a unui formular de înregistrare a deplasării navei („Vessel Movement Registration”) (online, prin e-mail sau fax). Notă: Această notificare poate fi efectuată fie de navă, fie de companie.

                  (ii)

                  Verificarea evaluării gradului de securitate al navei (SSA) și a implementării Planului de securitate al navei (SSP) impuse de Codul internațional pentru securitatea navelor și facilităților portuare (ISPS) pentru a lupta împotriva pirateriei.

                  (iii)

                  Ofițerul desemnat cu securitatea companiei (CSO) este încurajat să se asigure că există un plan de urgență pentru traversările de mare risc și că acesta este testat, explicat și discutat cu comandantul și cu ofițerul cu securitatea navei (SSO).

                  (iv)

                  Se recomandă să se ia cunoștință de zonele maritime cu risc extrem de ridicat.

                  (v)

                  Instruirea comandanților cu privire la metodele preferate disponibile pentru traversarea regiunii (tranzit în grup, tranzit în grup sub escortă, convoi național etc.).

                  (vi)

                  Efectuarea unor sesiuni periodice de instruire a echipajului.

                  (vii)

                  Utilizarea în plus a unor agenți de securitate privați este la discreția companiei, însă nu este recomandată utilizarea agenților înarmați.

                  (viii)

                  Se recomandă să se aibă în vedere resurse adiționale pentru suplimentarea personalului de cart.

                  (ix)

                  Se recomandă dotarea navelor cu măsuri de autoprotecție înainte de tranzitarea zonelor de mare risc.

            (c)   Planificarea efectuată de comandantul navei

                  (i)

                  Transmiterea notificării inițiale către UKMTO Dubai și MARLO (prin e-mail sau fax) la intrarea în zona de raportare delimitată de Canalul de Suez, meridianul de 78 de grade longitudine estică și paralela de 10 grade latitudine sudică, a se vedea harta de planificare antipiraterie Q6099.

                  (ii)

                  Cu 4 sau 5 zile înainte ca nava să intre pe coridorul recomandat de tranzit internațional (IRTC) sau în zona delimitată de paralela de 12° latitudine nordică, meridianul de 58° longitudine estică sau paralela de 10° latitudine sudică, se recomandă depunerea la MSCHOA a unui formular de înregistrare a deplasării navei („Vessel Movement Registration”) (online, prin e-mail sau fax). Notă: Această notificare poate fi efectuată fie de navă, fie de companie. Dacă este efectuată de companie, comandanții trebuie să verifice la companie dacă datele lor au fost corect înregistrate la MSCHOA.

                  (iii)

                  Înainte de tranzitarea regiunii se recomandă informarea detaliată a echipajului.

                  (iv)

                  Experiența a demonstrat că eficiența planurilor de urgență antipiraterie este maximă atunci când acestea sunt aplicate în avans. Aceasta presupune efectuarea unui exercițiu înainte de sosirea în zonă, trecerea în revistă a planului și instruirea tuturor membrilor personalului în legătură cu îndatoririle care le revin, inclusiv familiarizarea cu semnalul de alarmă care indică un atac al piraților.

                  (v)

                  Comandanților li se recomandă să pregătească și un plan de comunicare de urgență care să includă toate numerele de contact esențiale pentru cazuri de urgență și mesaje prestabilite și să se asigure că acesta este ușor accesibil sau afișat permanent în apropierea tabloului de comunicații (de exemplu, numerele de telefon ale MSCHOA, IMB PRC, CSO etc. — a se vedea lista punctelor de contact din anexa B).

                  (vi)

                  Definirea politicii navei referitoare la sistemele de identificare automată a navelor (AIS): Convenția SOLAS îi oferă comandantului libertatea de a închide AIS atunci când consideră că utilizarea acestuia sporește vulnerabilitatea navei. Cu toate acestea, pentru ca forțele navale să dispună de informații despre locația navelor în Golful Aden se recomandă continuarea transmisiei prin AIS, dar informațiile trebuie să se limiteze la identitatea navei, poziție, curs, viteză, stare de navigare și informații referitoare la securitate. În largul coastei somaleze, decizia este tot la latitudinea comandantului, însă forțele navale recomandă în acest moment închiderea completă a sistemului AIS. Dacă există îndoieli, se verifică la MSCHOA.

            3.   Planificarea înainte de tranzitarea zonei

      (a)   Navele sunt încurajate să notifice UKMTO Dubai și MARLO poziția la amiază, cursul, viteza și ora de sosire estimată și cea reală atunci când navighează în regiune.
      (b)   Navele sunt încurajate de asemenea să mărească frecvența acestor raportări atunci când navighează în zone cunoscute ca fiind de mare risc sau frecventate de pirați și să trimită un nou raport atunci când trec de punctul A sau de punctul B din Golful Aden, așa cum sunt indicate pe harta pentru lupta împotriva pirateriei Q6099.
      (c)   În interiorul Golfului Aden

                  (i)

                  EU NAVFOR recomandă navelor să efectueze traversarea în interiorul IRTC. Navele care se îndreaptă spre vest ar trebui să navigheze în partea de nord a coridorului, iar cele care se îndreaptă spre est, în partea de sud. În cazul în care se are în vedere tranzitarea în grup a Golfului Aden, pe site-ul internet al MSCHOA există îndrumări referitoare la ore și viteze pentru tranzitul în grup.

                  (ii)

                  Navele ar trebui să evite pătrunderea în apele teritoriale yemenite pe durata tranzitului. Aceasta deoarece, potrivit dreptului internațional cutumiar, forțele militare internaționale (non-yemenite) nu pot proteja navele care sunt atacate în interiorul acestor ape.

                  (iii)

                  Este posibil ca navelor să li se ceară să își modifice planurile de traversare pentru a urma itinerarele recomandate de MSCHOA.

                  (iv)

                  Pe durata tranzitului în grup, navele nu trebuie să se aștepte să fie însoțite permanent de o navă de război. Toate navele de război din Golful Aden, indiferent dacă fac parte din EU NAVFOR sau își coordonează activitățile cu aceste forțe, vor fi însă informate în legătură cu traversările în grup ale Golfului Aden și vor avea acces la toate informațiile despre navele vulnerabile.

                  (v)

                  MSCHOA le recomandă comandanților să încerce să planifice traversarea zonelor cu cel mai ridicat nivel de risc din Golful Aden astfel încât ea să aibă loc în cursul nopții (MSCHOA va îndruma navele), întrucât noaptea au existat foarte puține atacuri reușite.

            (d)   În afara Golfului Aden

                  (i)

                  Se recomandă navelor care navighează în largul coastei de est a Somaliei să consulte site-ul internet al MSCHOA sau UKMTO Dubai pentru a obține cele mai recente recomandări referitoare la itinerarele de urmat.

                  (ii)

                  Comandanților li se recomandă să continue să furnizeze UKMTO Dubai, în modul obișnuit, informații despre cursul urmat de navele lor și detalii referitoare la acestea.

            (e)   În anexa B figurează o listă cu date de contact utile.
      4.   Înainte de tranzit — Măsuri defensive

      (a)   În funcție de nivelul de dotare cu personal, se recomandă ca sarcinile de rutină de la bordul navei să fie adaptate în timp util, astfel încât personalul de cart să fie suficient de odihnit, de bine instruit și de numeros. Comandantul și ofițerii de cart trebuie să aibă cunoștințe aprofundate legate de impactul manevrelor de navigare în zig-zag ale navei lor (pentru toate stările mării) și în particular de impactul pe care aceste manevre îl pot avea asupra reducerii vitezei navei.
      (b)   În timpul traversării Golfului Aden și a coastei somaleze, se recomandă să se aibă în vedere limitarea comunicațiilor externe (radio, aparate mobile și informații AIS) la comunicații esențiale legate de siguranță și securitate și la informațiile impuse prin Convenția SOLAS.
      (c)   Creșterea disponibilității și dublarea echipamentelor prin punerea în funcțiune a unor mașini auxiliare suplimentare, inclusiv generatoare și motoare de guvernare.
      (d)   Creșterea numărului de marinari de veghe și a efectivelor de pe punte.
      (e)   Dotarea cu personal a compartimentului mașini.
      (f)   Securizarea și controlul accesului la punte, la compartimentul mașini, la compartimentul instalației de guvernare și la toate cabinele și spațiile interne. Toate punctele de acces potențiale (uși, hublouri, conducte de ventilație etc.) trebuie să facă obiectul unei evaluări a riscurilor și să fie protejate corespunzător, în special atunci când se consideră că punctul de acces este suficient de larg pentru a permite pătrunderea unui atacator. Accesul la cabine și spațiile de lucru interioare trebuie redus la un singur punct de intrare pe durata traversării zonelor de mare risc. Măsurile utilizate nu trebuie să obstrucționeze o ieșire de urgență din spațiul interior, prin care însă pirații să nu poată intra.
      (g)   În caz de urgență, navele de război pot fi contactate pe canalul 16 VHF (sau pe canalul de rezervă 08).
      (h)   Verificarea faptului că toate scările și echipamentele exterioare sunt amarate sau urcate pe punte.
      (i)   Verificarea faptului că dispozitivele de autoprotecție instalate în prealabil sunt în continuare bine fixate și funcționează corespunzător. Se reamintește faptul că dispozitivele temporare se pot desprinde, oferind așadar un nivel scăzut de protecție.
      (j)   Dacă nava are un bord liber relativ mic, se recomandă să se aibă în vedere posibilitatea de lărgire a parapetelor pentru a împiedica agățarea cârligelor. Consultați site-ul internet al MSCHOA pentru exemple de măsuri de acest tip.
      (k)   Se recomandă stabilirea unui punct de întâlnire sau a unei „citadele” în caz de atac al piraților și exersarea procedurilor de închidere a navei, pentru a întârzia accesul atacatorilor la comanda navei și a câștiga timp. Acest punct ar trebui să se situeze departe de pereții exteriori și de hublouri. Dat fiind că în acest moment recursul la citadele și modul în care acestea pot fi utilizate fac obiectul unei dezbateri, comandanților li se recomandă să consulte periodic MSCHOA în legătură cu acest subiect.
      (l)   Se recomandă utilizarea unor manechine la parapete, care să simuleze marinari de veghe în plus. Cu toate acestea, dacă nava este concepută în așa fel încât există sectoare moarte, iar din evaluarea gradului de securitate reiese că ele constituie un risc, va trebui probabil ca acestea să fie ocupate de membri ai echipajului.
      (m)   Se recomandă ca pompele și/sau a furtunurile de incendiu să fie presurizate și pregătite pentru utilizare, în special în punctele cele mai vulnerabile ale navei.
      (n)   Se poate avea în vedere și crearea unei perdele de apă în jurul navei pentru a descuraja urcarea la bord a piraților.
      (o)   Se poate avea în vedere de asemenea utilizarea sârmei ghimpate cu lame/a obstacolelor fizice în jurul pupei/al punctelor de acces cele mai joase, ținând cont de siguranța echipajului și de nevoia de evacuare a acestuia.
      (p)   Se poate avea în vedere utilizarea echipamentelor de apărare pasivă.
      (q)   Se recomandă furnizarea de instrumente optice cu viziune nocturnă pentru a fi utilizate în timpul perioadelor de întuneric.
      (r)   Se recomandă punerea în funcțiune a sistemului CCTV (dacă există).
      5.   În timpul tranzitului — Operațiuni

      (a)   Echipajul navei nu trebuie expus unor riscuri inutile atunci când utilizează măsurile de autoprotecție.
      (b)   Se recomandă tuturor navelor din interiorul Golfului Aden să utilizeze IRTC și să urmeze instrucțiunile și orarele indicate pe site-ul internet al MSCHOA pentru tranzitul în grup.
      (c)   Se atrage atenția marinarilor și asupra circularei OMI SN.1 Circ. 281 din 4 august 2009 intitulate „Information on Internationally Recognised Transit Corridor (IRTC) for Ships Transiting the Gulf of Aden” (Informații referitoare la coridorul recomandat de tranzit internațional pentru navele care tranzitează Golful Aden), în care se precizează că IRTC poate fi modificat de autoritățile militare în funcție de circumstanțe. Marinarii sunt sfătuiți așadar să obțină informații actualizate de pe site-ul MSCHOA (http://www.mschoa.org) sau avertismentele de navigație (NAV-warnings) difuzate pentru această zonă.
      (d)   Dacă intenționați să participați la un tranzit în grup prin IRTC: navigați cu viteza de tranzit a grupului, ținând cont în același timp de limitele navei. (De exemplu, recomandarea actuală este ca, dacă viteza maximă a navei este de 16 noduri, să participați la un tranzit în grup la viteza de 14 noduri și să păstrați 2 noduri de rezervă.)
      (e)   Dacă nu intenționați să participați la un tranzit în grup prin IRTC: Mențineți viteza maximă în toată zona de risc. (Recomandarea actuală este ca, dacă viteza maximă a navei depășește 18 noduri, să nu încetiniți pentru a participa la un tranzit în grup, ci să mențineți viteza maximă și să încercați să traversați cea mai mare parte a zonei de mare risc pe timp de noapte.)
      (f)   Navele trebuie să respecte în orice moment Regulamentul internațional pentru prevenirea abordajelor pe mare. La intrarea pe IRTC și la părăsirea acestuia, comandanții trebuie să vegheze ca navigația celorlalte nave să nu fie pusă în pericol. Luminile de navigare nu trebuie stinse în timpul nopții. Urmați instrucțiunile date de autoritatea statului de pavilion.
      (g)   Puntea trebuie iluminată numai în măsura în care este necesar pentru securitate. Iluminarea zonelor de umbră din jurul cocii navei poate lărgi zona de vizibilitate a marinarilor de veghe, dar această măsură nu trebuie luată decât dacă este compatibilă cu siguranța navigației. Dacă sunt instalate proiectoare cu comandă la distanță și utilizarea acestora este considerată adecvată, ele trebuie puse în funcțiune imediat atunci când sunt constatate activități suspecte în jurul navei. Utilizarea proiectoarelor îi poate surprinde și descuraja pe potențialii atacatori. (Recomandarea actuală a forțelor navale este ca zona să fie tranzitată doar cu luminile de navigație.)
      (h)   Se recomandă păstrarea pe punte a unor fotografii cu „navele-mamă” ale piraților. Raportați imediat dacă reperați o astfel de navă. Raportați toate navele-mamă suspecte reperate la UKMTO Dubai și la Centrul de informare despre piraterie al Biroului Maritim Internațional (IBM PRC). (A se vedea în anexa C un exemplu de raport care ilustrează modul în care pot fi transmise informațiile referitoare la atacurile piraților sau la orice alt atac sau observație.)
      (i)   Comandantul trebuie să încerce să evalueze amenințarea cât mai rapid posibil. De îndată ce comandantul consideră că o amenințare se poate concretiza, el trebuie să contacteze UKMTO Dubai.
      (j)   Se recomandă să se asigure, prin toate mijloacele disponibile, un serviciu de veghe satisfăcător pentru reperarea navelor suspecte, în special cele care se apropie de la pupa sau din părțile laterale.
      (k)   Nu expuneți echipajul la riscuri inutile. În timpul traversării zonei de mare risc, pe punte trebuie efectuate numai lucrările esențiale. Comandanții ar trebui, în măsura posibilului, să vegheze ca membrii echipajului să nu se afle în spațiile exterioare ale punții în perioadele de întuneric, îndeplinindu-și în același timp obligația de a asigura în orice moment o veghe completă și adecvată.
      (l)   Utilizați luminile, soneriile de alarmă și activitatea echipajului pentru a le semnala potențialilor pirați că au fost reperați.
      (m)   Există numeroase alte mijloace defensive neletale, disponibile în comerț, care pot fi avute în vedere; ele trebuie însă evaluate de companii din punctul de vedere al avantajelor și al diverselor caracteristici și vulnerabilități ale navei în cauză.
      6.   În cazul unui atac al piraților

      (a)   Aplicați planul de urgență prestabilit al navei.
      (b)   Activați planul de comunicare de urgență și raportați de îndată atacul la punctul de contact unic principal în caz de atac, care este UKMTO Dubai. (MSCHOA, în calitate de centru pentru securitate maritimă cu funcționare continuă responsabil de supravegherea atacurilor comise în regiune, va funcționa în continuare ca punct de contact de rezervă în cazul unui atac.)
      (c)   Activați sistemul de alertă de securitate al navei (SSAS), care va alerta ofițerul de securitate al companiei și statul de pavilion. Rapoartele întocmite în urma atacurilor trebuie comunicate cât mai rapid tuturor centrelor competente de raportare a actelor de piraterie, așa cum se indică în secțiunea 9.
      (d)   În cazul în care comandantul și-a exercitat dreptul de a scoate din funcțiune sistemul de identificare automată (AIS) pe durata traversării zonei în care acționează pirații, acesta trebuie repus în funcțiune de îndată ce nava este atacată de pirați.
      (e)   Declanșați alarma de urgență și anunțați prin difuzor „atac al piraților”, în conformitate cu planul de urgență al navei.
      (f)   Lansați un apel „Mayday” pe canalul 16 VHF (și canalul de rezervă 08, care este monitorizat de forțele navale). Transmiteți un mesaj de pericol prin sistemul de apel selectiv numeric (DSC — Digital Selective Calling) și Inmarsat-C, după caz. Stabiliți o comunicare telefonică cu UKMTO Dubai.
      (g)   Evitați apropierea de navă a schifurilor prin schimbarea cursului și creșterea vitezei, dacă este posibil (1). Pirații reușesc cu greu să urce la bordul unei nave care:

                  (i)

                  înaintează cu peste 15 noduri;

                  (ii)

                  efectuează manevre — comandanților li se recomandă să efectueze cât mai rapid posibil mici manevre continue de zig-zag, fără a reduce viteza, pentru a descuraja urcarea piraților la bord. Aveți în vedere posibilitatea de a mări expunerea piraților la vânt și la valuri și de a utiliza valurile din prova și valurile din pupa pentru ca ambarcațiunea piraților să nu se poată apropia. Comandanții și ofițerii de cart trebuie să aibă cunoștințe solide legate de caracteristicile de guvernare și de manevrare a navei. O atenție specială trebuie acordată efectelor modificării ordinelor date timonierului și consecințelor pe care aceasta le poate avea asupra vitezei navei.

            (h)   Activați pompa de incendiu ca măsură defensivă.
      (i)   Luați în considerare posibilitatea de a aprinde luminile de pe punte către prora pentru a atrage atenția asupra navei și a facilita identificarea ei ca navă atacată de către forțele militare care sosesc la fața locului.
      (j)   Reuniți tot echipajul rămas în conformitate cu planul de urgență al navei.
      7.   În cazul în care pirații urcă la bordul navei

      (a)   Înainte ca pirații să ajungă la puntea de comandă, informați UKMTO Dubai și, dacă timpul o permite, compania.
      (b)   Nu opuneți rezistență; aceasta poate duce la violență inutilă și poate crea prejudicii echipajului.
      (c)   În cazul în care puntea de comandă/compartimentul mașini trebuie evacuat(ă), mașina principală trebuie oprită; dacă este posibil, se efectuează manevra de oprire completă, iar nava trebuie îndepărtată de alte nave.
      (d)   Păstrați calmul și cooperați pe deplin cu pirații.
      (e)   Asigurați-vă că întregul echipaj, cu excepția celui de pe puntea de comandă, este reunit într-un singur loc.
      (f)   Dacă echipajul se află în interiorul unei citadele închise, asigurați-vă că există o protecție/un adăpost intern în caz că pirații încearcă să pătrundă prin forță. Stați departe de intrări/uși și de hublouri/ferestre — nu opuneți rezistență pentru a împiedica intrarea piraților. Utilizați mijloacele de comunicare de urgență din citadelă pentru a comunica cu autoritățile.
      8.   În cazul unei intervenții militare

      (a)   Membrii echipajului trebuie sfătuiți să NU utilizeze aparate de fotografiat cu blitz în niciun moment în timpul intervenției militare.
      (b)   În cazul în care personalul militar intervine la bordul navei, toți membrii echipajului trebuie să stea în poziția culcat pe punte, acoperindu-și capul cu ambele mâini, să nu aibă nimic în mâini și să le țină la vedere.
      (c)   Fiți pregătiți să răspundeți la întrebări referitoare la identitatea navei și la postul deținut la bord.
      (d)   Aveți în vedere faptul că engleza nu este limba de lucru a tuturor unităților navale din regiune.
      (e)   Forțele militare pot imobiliza inițial toate persoanele întâlnite. Aceasta este o practică curentă. Informați și pregătiți personalul navei pentru această eventualitate, cerându-i deplina cooperare în fazele inițiale ale intervenției militare la bord.
      9.   Raportarea după producerea incidentelor (a se vedea anexa C)

      (a)   După orice atac al piraților sau activitate suspectă, este esențial să transmiteți un raport detaliat al evenimentului către MSCHOA, UKMTO DUBAI și IMB.
      (b)   Aceasta va permite efectuarea unei analize complete a activităților piraților pentru a determina tendințele acestora, precum și evaluarea tehnicilor utilizate de pirați sau a schimbărilor de tactică, și în plus va face posibilă transmiterea unor avertismente corespunzătoare către celelalte nave comerciale din apropiere.
      (c)   Comandanților li se cere așadar să completeze formularul standard pentru raportarea actelor de piraterie care figurează în anexa C.

         Actualizarea celor mai bune practici de management

                  1.

                  Se preconizează că aceste practici vor fi actualizate periodic pe baza experienței operaționale dobândite și a învățămintelor trase. Părțile care au elaborat prezentul document vor încerca să se reunească regulat pentru a actualiza aceste practici și pentru a distribui versiunile revizuite membrilor lor și altor organizații interesate.

                  2.

                  Dacă există îndoieli, consultați site-ul internet al MSCHOA, unde se vor afișa permanent mai multe informații utile (cu precizarea că aceste informații pot să nu fie aprobate de toate organizațiile enumerate mai sus).

         (1)  Dacă puteți câștiga timp până la sosirea forțelor militare, pirații sunt adesea nevoiți să renunțe la atac. De aceea, înregistrarea în avans la MSCHOA, respectarea orarelor pentru tranzitul în grup și comunicarea periodică a poziției navei la UKMTO Dubai sunt esențiale: există o probabilitate mai mare ca în apropiere să se afle unități ale forțelor navale care să intervină în caz de atac al piraților.

         ANEXA A

            GLOSAR

         Rolurile organismelor de coordonare implicate și relațiile dintre acestea

            EU NAVFOR

         EU NAVFOR este autoritatea de coordonare care conduce Centrul pentru securitate maritimă Cornul Africii. Toate informațiile și datele de contact sunt disponibile pe site-ul internet al MSCHOA.

            MSCHOA – Centrul pentru securitate maritimă Cornul Africii

         MSCHOA a fost înființat de Uniunea Europeană (UE) în cadrul Politicii europene de securitate și apărare, ca parte a unei inițiative de combatere a pirateriei în Cornul Africii. Această inițiativă a început prin crearea EU NAVCO în septembrie 2008. Această celulă de coordonare cu sediul în Bruxelles a stabilit legături cu o mare parte a comunității maritime și a asigurat coordonarea cu forțele UE care acționează în regiune. În noiembrie 2008, Consiliul Uniunii Europene a făcut un mare pas înainte prin crearea unei misiuni navale – EU NAVFOR ATALANTA – pentru îmbunătățirea securității maritime în largul coastelor somaleze prin prevenirea și descurajarea atacurilor piraților și prin contribuția la protejarea navelor comerciale din regiune.

            UKMTO Dubai – (UK) Maritime Trade Operations

         Biroul de operațiuni comerciale maritime al Regatului Unit din Dubai (UKMTO Dubai) acționează ca punct de contact care asigură legătura dintre sectorul de profil și forțele militare combinate (CMF). UKMTO Dubai administrează totodată schema de raportare voluntară, în cadrul căreia navele comerciale sunt încurajate să transmită rapoarte zilnice în care să indice poziția lor și ora estimată de sosire în portul următor atunci când tranzitează regiunea delimitată de Canalul de Suez, meridianul de 78 de grade longitudine estică și paralela de 10 grade latitudine sudică. UKMTO Dubai monitorizează apoi navele, iar informațiile referitoare la poziția lor sunt transmise CFM și sediului din UE. Informațiile noi pertinente care afectează traficul comercial pot fi transmise apoi direct navelor, fără a mai trece prin birourile companiilor, făcând astfel posibile economii de timp și o mai bună reacție la incidente.
         Pentru mai multe informații sau pentru a adera la schema de raportare voluntară, vă rugăm să contactați UKMTO Dubai la adresa: UKMTO@eim.ae

         ANEXA B

            Date de contact utile

            UKMTO Dubai

                     E-mail

                     UKMTO@eim.ae

                     Telefon

                     + 971 505523215

                     Telefon mobil

                     Fax

                     + 971 43065710

                     Telex

                     (51) 210473

            MSCHOA

                     Raportare prin site-ul internet

                     www.mschoa.org

                     Telefon

                     + 44 (0) 1923958545

                     Fax

                     + 44 (0) 1923958520

                     E-mail

                     postmaster@mschoa.org

            IMB PRC

                     E-mail

                     piracy@icc-ccs.org

                     Telefon

                     + 60 320310014

                     Telefon mobil

                     Fax

                     + 60 320785769

                     Telex

                     MA34199 IMBPC1

            MARLO

                     E-mail

                     Marlo.bahrain@me.navy.mil

                     Telefon

                     + 973 17853927

                     Telefon mobil

                     + 973 39442117

         ANEXA C

            RAPORT FOLLOW-UP — NOTIFICAREA ACTELOR DE PIRATERIE

            Recomandări suplimentare destinate navelor angajate în activități de pescuit, în completarea celor mai bune practici de management pentru descurajarea pirateriei în Golful Aden și în largul coastei somaleze

         I.   Recomandări pentru navele din zonele de pescuit

                     1.

                     Navele de pescuit, altele decât cele somaleze, ar trebui să evite pescuitul sau traversările la mai puțin de 200 de mile marine de coasta somaleză, indiferent dacă dețin sau nu permise în acest scop.

                     2.

                     Nu începeți operațiunile de pescuit atunci când radarul indică prezența unor ambarcațiuni neidentificate.

                     3.

                     Dacă reperați schifuri din poliester de tipul celor utilizate de pirați, îndepărtați-vă de ele cu toată viteza, navigând contra vântului și a mării, pentru a le îngreuna navigația.

                     4.

                     Evitați opririle pe timp de noapte, rămâneți vigilenți și asigurați veghea pe puntea de comandă, pe punte și în compartimentul mașini.

                     5.

                     În timpul operațiunilor de pescuit, atunci când nava este mai vulnerabilă, rămâneți în alertă și supravegheați în permanență radarul pentru a putea avertiza cât mai rapid autoritățile în caz de atac.

                     6.

                     În timpul navigației nocturne, utilizați numai luminile de navigare și de siguranță obligatorii, pentru ca pirații să nu fie atrași de lumină, ei aflându-se adesea în ambarcațiuni care nu sunt dotate cu radar și navigând la întâmplare.

                     7.

                     Atunci când nava se află în derivă în timpul pescuitului nocturn, mențineți veghea pe puntea de comandă, pe punte și în compartimentul mașini. Utilizați numai luminile obligatorii de navigare și de siguranță. Motorul trebuie să fie pregătit pentru pornire imediată.

                     8.

                     Nu vă apropiați de navele neidentificate.

                     9.

                     Utilizați VHF cât mai puțin posibil, pentru a nu fi auziți de pirați și a fi mai greu de localizat.

                     10.

                     Activați AIS atunci când aeronavele de patrulă maritimă survolează zona, pentru a facilita identificarea și monitorizarea navei.

               II.   Identificare

                     1.

                     Administratorilor li se recomandă să își înregistreze navele de pescuit la MSCHOA pentru întreaga perioadă de activitate în largul coastei somaleze. Aceasta ar trebui să includă comunicarea unei liste complete a membrilor echipajului de la bord și a intențiilor navelor, dacă este posibil.

                     2.

                     Efectuați un instructaj înainte de tranzitarea zonei sau de începerea activităților de pescuit.

                     3.

                     Dacă nava de pescuit este dotată cu un dispozitiv VMS, administratorul ei ar trebui să asigure accesul MSCHOA la datele VMS.

                     4.

                     Navele de pescuit ar trebui să evite să navigheze prin zone în care au fost avertizate că au fost identificate nave-mamă suspecte ale piraților și ar trebui să folosească toate mijloacele pentru a detecta cât mai rapid posibil orice mișcare a navelor de mici sau mari dimensiuni care ar putea fi suspectă.

                     5.

                     Navele de pescuit ar trebui să se identifice la cererea navelor sau a aeronavelor operațiunii ATALANTA sau a altor operațiuni antipiraterie naționale sau internaționale.

                     6.

                     Navele militare, comerciale și de pescuit ar trebui să răspundă fără întârziere la orice cerere de identificare adresată de o navă de pescuit de care se apropie (pentru ca aceasta să se poată îndepărta rapid, mai ales dacă pescuiește).

               III.   În caz de atac

                     1.

                     În cazul unui atac sau al observării unei ambarcațiuni suspecte, avertizați autoritățile (UKMTO și MSCHOA) și restul flotei.

                     2.

                     Comunicați datele de contact ale celui de-al doilea comandant al navei (aflat pe uscat), întrucât cunoștințele lui despre navă pot contribui la reușita unei intervenții militare.

            Recomandări adresate exclusiv navelor de pescuit cu plasă-pungă

                     3.

                     Evacuați întregul personal de pe punte și din cuibul corbului.

                     4.

                     Dacă pirații au preluat controlul navei și plasa-pungă este întinsă, încurajați-i să permită recuperarea plasei. Dacă se permite recuperarea plasei, urmați instrucțiunile pentru amararea ei și explicați funcționarea uneltei pentru a evita neînțelegerile.


title: Recomandarea Consiliului din 14 iulie 2015 privind Programul național de reformă al Belgiei pentru 2015 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Belgiei pentru 2015

text:
               18.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/24

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 14 iulie 2015
   privind Programul național de reformă al Belgiei pentru 2015 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Belgiei pentru 2015
   (2015/C 272/07)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă, Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice. Strategia se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 14 iulie 2015, Consiliul a adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii, iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3). Împreună, acestea formează „orientările integrate” de care statele membre au fost invitate să țină seama în politicile lor economice și de ocupare a forței de muncă de la nivel național.

               (3)

               La 8 iulie 2014, Consiliul a adoptat o recomandare (4) privind Programul național de reformă al Belgiei pentru 2014 și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de stabilitate al Belgiei pentru 2014. La 28 noiembrie 2014, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (5), Comisia a prezentat avizul său privind proiectul de plan bugetar al Belgiei pentru 2015.

               (4)

               La 28 noiembrie 2014, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2015. În aceeași zi, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care Belgia a fost identificată ca fiind unul dintre statele membre pentru care ar urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (5)

               La 18 decembrie 2014, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru stimularea investițiilor, intensificarea reformelor structurale și continuarea unei consolidări fiscale responsabile și favorabile creșterii.

               (6)

               La 26 februarie 2015, Comisia a publicat Raportul de țară privind Belgia pentru 2015. În raport s-au evaluat progresele realizate de Belgia în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate la 8 iulie 2014. Raportul de țară include, de asemenea, rezultatele bilanțului aprofundat efectuat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. În urma analizei sale, Comisia concluzionează că Belgia se confruntă cu dezechilibre macroeconomice care necesită măsuri de politică și monitorizare. În special, evoluțiile în ceea ce privește competitivitatea externă a mărfurilor continuă să prezinte riscuri și acest aspect trebuie urmărit cu atenție, întrucât o nouă deteriorare ar amenința stabilitatea macroeconomică. Măsuri suplimentare de asigurare a convergenței parametrilor de cost ar încetini declinul ratei de ocupare a forței de muncă din sectoarele comerciale, în timp ce progresele concrete de reducere a decalajului istoric în materie de costuri ar putea fi consolidate de o reorientare fiscală către alte baze de impozitare decât forța de muncă. Datoria publică rămâne ridicată, însă există mai mulți factori care atenuează riscurile macroeconomice asociate acesteia.

               (7)

               La 30 aprilie 2015, Belgia și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2015 și Programul de stabilitate pentru 2015. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (8)

               În prezent, Belgia se încadrează în componenta preventivă a Pactului de stabilitate și de creștere, iar în perioada 2014-2016 face obiectul regulii tranzitorii privind datoria. La 27 februarie 2015, Comisia a emis un raport în temeiul articolului 126 alineatul (3) din TFUE, întrucât se estima că Belgia nu va realiza suficiente progrese în vederea respectării regulii privind datoria în perioada 2014-2015 și valoarea de referință a deficitului de 3 % din PIB a fost depășită în 2014. Concluzia analizei a fost că ar trebui să se considere că, la momentul respectiv, criteriul datoriei a fost respectat și că depășirea valorii de referință în privința deficitului a fost apropiată de valoarea respectivă, temporară și a avut un caracter excepțional (cauzată de modificările metodologice în materie de statistică). Această analiză rămâne, în mare parte, valabilă. În Programul său de stabilitate pentru 2015, guvernul planifică o îmbunătățire treptată a soldului structural pentru a ajunge la o poziție bugetară echilibrată în termeni structurali până în 2018. Cu toate acestea, soldul structural recalculat (6) indică un deficit structural de 0,3 % din PIB în 2018. Guvernul nu preconizează, în cursul perioadei de programare, atingerea obiectivului pe termen mediu – un excedent de 0,75 % din PIB în termeni structurali. Se estimează că ponderea datoriei guvernamentale în PIB va atinge un nivel de vârf de 106,9 % în 2015 și că aceasta va descrește treptat la 102 % din PIB în 2018. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază aceste proiecții bugetare este plauzibil. Cu toate acestea, măsurile necesare pentru a sprijini, începând cu 2016, țintele de deficit preconizate nu au fost suficient detaliate. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2015, se estimează că creșterea cheltuielilor nete în 2015 va respecta criteriul de referință în materie de cheltuieli. Cu toate acestea, în perioada 2014-2015 există riscul unei abateri, în principal din cauza derapajului produs în 2014. Dacă politica nu este schimbată, există, de asemenea, riscul unei abateri semnificative de la traiectoria de ajustare necesară în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu în 2015-2016. Prin urmare, vor fi necesare măsuri suplimentare în ambii ani. Pe baza evaluării Programului de stabilitate și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2015, Consiliul consideră că există riscul ca Belgia să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere.

               (9)

               Guvernul federal a convenit o reformă majoră a sistemului de pensii care vizează reducerea decalajului dintre vârsta efectivă și vârsta legală de pensionare, precum și majorarea vârstei legale de pensionare. Vârsta de pensionare anticipată urmează să fie majorată și mai mult după 2016, la 63 de ani până în 2018, cu o cerință privind durata minimă a carierei de 42 de ani începând din 2019. Pe termen mai lung, guvernul federal a convenit să majoreze vârsta legală de pensionare de la 65 la 66 de ani în 2025 și la 67 de ani în 2030. Este planificată introducerea treptată a unui sistem de pensii bazat pe credite de timp, cu mecanisme de ajustare care să țină seama de evoluțiile demografice sau economice, cum ar fi speranța crescută de viață sau modificările survenite în raportul dependenței economice. Succesul unei strategii de consolidare care să contrabalanseze impactul bugetar al îmbătrânirii populației și să garanteze sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice depinde de punerea rapidă în aplicare a acestei reforme a sistemului de pensii. Având în vedere că există în continuare puține stimulente pentru a sprijini capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor mai în vârstă, aceste reforme ale sistemului de pensii ar trebui să fie însoțite de măsuri care să sprijine ocuparea forței de muncă și de reforme ale pieței muncii care să favorizeze îmbătrânirea activă.

               (10)

               Sistemul fiscal belgian se caracterizează printr-o sarcină fiscală globală ridicată, rate relativ ridicate și baze de impozitare restrânse. Povara fiscală este suportată în principal de forța de muncă. Acest lucru conduce la costuri ridicate ale forței de muncă, care descurajează crearea de locuri de muncă, și la sarcini fiscale mari, care alimentează capcanele reprezentate de șomaj. În plus, parțial pentru a atenua cotele ridicate de impozitare, bazele de impozitare sunt, în general, diminuate de numeroase scutiri specifice, deduceri, cote și cheltuieli fiscale reduse, fapt care generează pierderi de eficiență și produce denaturări și eventuale lacune. Unele caracteristici ale sistemului fiscal sunt dăunătoare mediului înconjurător. Având în vedere aceste deficiențe, Belgiei i s-a recomandat în mod repetat să își simplifice sistemul fiscal și să îi modifice structura pentru a reechilibra sarcina fiscală, a elimina lacunele fiscale și a reduce diferențele create de nișele fiscale, care au uneori efecte negative. Până în prezent, s-au înregistrat progrese limitate în realizarea unei reforme fiscale cuprinzătoare care să implice, în special, trecerea de la impozitarea veniturilor salariale la baze de impozitare care afectează într-o măsură mai mică creșterea economică. Bazele de impozitare care ar putea fi extinse includ taxele de mediu, impozitele pe consum și pe anumite tipuri de venituri financiare. Combinația dintre redirecționarea sarcinii fiscale dinspre veniturile salariale și extinderea bazei de impozitare (revizuirea actualelor dispoziții, subvenții, scutiri și deduceri fiscale) ar putea îmbunătăți echilibrul general și echitatea sistemului fiscal, ar sprijini ocuparea forței de muncă, competitivitatea, obiectivele sociale și de mediu, combătând, în același timp, evaziunea fiscală și planificarea fiscală agresivă.

               (11)

               Problemele structurale care caracterizează piața muncii din Belgia continuă să aibă ca rezultat o subutilizare cronică a forței de muncă și rate globale scăzute de angajare și de activitate. Deficiențele sunt cauzate în principal de legătura slabă dintre salarii și productivitate și de factorii financiari care descurajează dorința de încadrare în muncă. Belgia se confruntă, de asemenea, cu un deficit de lucrători cu calificări înalte și cu necorelări ale competențelor. Diferite guverne, în cadrul acordurilor și programelor lor de reformă, menționează necesitatea unei legături mai strânse între actorii din domeniul educației, al formării și al ocupării forței de muncă în scopul de a îmbunătăți formarea lingvistică, învățământul și formarea profesionale și de a crea alternative de formare pentru studenți și șomeri. Cu toate acestea, progresele sunt lente. Impactul acestor factori structurali asupra anumitor grupuri de pe piața muncii, cum ar fi șomerii din rândul tinerilor și al persoanelor în vârstă și șomerii provenind din familii de migranți, este deosebit de pronunțat.

               (12)

               Competitivitatea externă slăbită a Belgiei continuă să creeze riscuri macroeconomice pentru economia sa. Economia este marcată de problema costurilor ridicate ale forței de muncă, al căror ritm de creștere l-a depășit, în medie, pe cel din țările învecinate. Creșterea salariilor trebuie aliniată mai strâns la productivitate și modul de stabilire a salariilor trebuie să fie mai flexibil, astfel încât potențialul de ajustare al economiei să fie consolidat. Au fost întreprinse unele măsuri specifice în vederea diminuării costurilor legate de forța de muncă pentru anumite grupuri și a reducerii diferenței dintre salariile brute și nete în cazul nivelurilor inferioare ale grilelor de salarizare. Cu toate acestea, pentru a remedia integral diferența, vor fi necesare măsuri suplimentare care să se bazeze pe reforme ale sistemului de stabilire a salariilor. Acumularea unui dezavantaj în termeni de cost este însoțită de pierderi de locuri de muncă și va impune, în cele din urmă, efectuarea unei corecții dacă nu se iau măsuri în acest sens. Alți factori de cost esențiali pentru întreprinderi sunt costurile legate de energie și costul serviciilor intermediare, care sunt foarte reglementate și protejate de concurență. Există, de asemenea, o marjă considerabilă pentru îmbunătățirea aspectelor externe ale competitivității care nu sunt legate de costuri. Pentru a proteja și a consolida nivelurile actuale de bunăstare, va trebui pus un accent mai pronunțat pe creșterea productivității. Acest lucru necesită un efort susținut pentru promovarea unor produse și servicii aferente mai bine plasate în lanțul valorilor, pe baza unei performanțe mai bune în ceea ce privește valorizarea inovării și a C&D. Ar trebui reduse obstacolele administrative și ar trebui luate măsuri pentru a promova antreprenoriatul și a debloca dinamismul întreprinderilor. Numărul foarte scăzut de întreprinderi nou-înființate sugerează existența unui climat de afaceri care nu este favorabil unor activități noi și extinderii întreprinderilor. Creșterea concurenței în domeniul comerțului cu amănuntul și al serviciilor profesionale reprezintă, de asemenea, o provocare. Eliminarea blocajelor din infrastructura publică și îmbunătățirea capitalului social, în termeni de calitate și adecvare, prin investiții suplimentare, în special în domeniul infrastructurii rutiere și feroviare, ar consolida, de asemenea, productivitatea globală a Belgiei.

               (13)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Belgiei, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2015. De asemenea, a evaluat Programul de stabilitate, Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Belgiei în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Belgia, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările Comisiei în cadrul semestrului european sunt reflectate în recomandările 1-4 de mai jos.

               (14)

               Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (7) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (15)

               Având în vedere bilanțul aprofundat realizat de Comisie și această evaluare, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 sunt reflectate în recomandările 1-4 de mai jos.

               (16)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat și o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul său. Pe baza acestei analize, Consiliul a emis recomandări specifice adresate statelor membre a căror monedă este euro (8). În calitate de țară a cărei monedă este euro, Belgia ar trebui să asigure punerea în aplicare integrală și la timp și a acestor recomandări,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2015-2016, Belgia să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să realizeze o ajustare bugetară de cel puțin 0,6 % din PIB în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu în 2015 și 2016. Să utilizeze veniturile excepționale pentru a înscrie ponderea datoriei publice în PIB pe o traiectorie descendentă adecvată. Să finalizeze reforma sistemului de pensii prin corelarea vârstei legale de pensionare cu speranța de viață. Să convină asupra unei distribuții realizabile a obiectivelor bugetare între toate nivelurile de guvernare.

               2.

               Să adopte și să pună în aplicare o reformă fiscală cuprinzătoare care să extindă baza de impozitare, să redirecționeze sarcina fiscală dinspre veniturile salariale și să elimine cheltuielile fiscale ineficiente.

               3.

               Să îmbunătățească funcționarea pieței muncii prin reducerea factorilor financiari care descurajează dorința de încadrare în muncă, prin îmbunătățirea accesului pe piața forței de muncă a grupurilor specifice vizate și prin soluționarea problemei reprezentate de deficitul și neconcordanțele de competențe.

               4.

               Să redevină competitivă asigurându-se, în consultare cu partenerii sociali și în conformitate cu practicile naționale, că salariile evoluează în funcție de productivitate

      Adoptată la Bruxelles, 14 iulie 2015.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. GRAMEGNA

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținută prin Decizia 2014/322/UE a Consiliului din 6 mai 2014 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre pentru 2014 (JO L 165, 4.6.2014, p. 49).

      (4)  Recomandarea Consiliului din 8 iulie 2014 privind Programul național de reformă al Belgiei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Belgiei pentru 2014 (JO C 247, 29.7.2014, p. 1).

      (5)  Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind dispozițiile comune pentru monitorizarea și evaluarea proiectelor de planuri bugetare și pentru asigurarea corectării deficitelor excesive ale statelor membre din zona euro (JO L 140, 27.5.2013, p. 11).

      (6)  Soldul structural, astfel cum a fost recalculat de Comisie pe baza informațiilor furnizate în Programul de stabilitate, cu utilizarea metodologiei convenite de comun acord.

      (7)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

      (8)  JO C 272, 18.8.2015, p. 98.


title: Recomandarea Comisiei din 30 aprilie 2009 privind politicile de remunerare în sectorul serviciilor financiare (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               15.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 120/22

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 30 aprilie 2009
   privind politicile de remunerare în sectorul serviciilor financiare
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2009/384/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211 a doua liniuță,
   întrucât:

               (1)

               Asumarea excesivă de riscuri în sectorul serviciilor financiare și mai ales în cadrul băncilor și al firmelor de investiții a contribuit la falimentul unor întreprinderi financiare și la crearea de probleme sistemice în statele membre și la nivel mondial. Aceste probleme s-au extins la nivelul întregii economii și au generat costuri ridicate pentru societate.

               (2)

               Deși practicile de remunerare necorespunzătoare din sectorul serviciilor financiare nu au constituit principala cauză a crizei financiare din 2007 și 2008, există un consens general cu privire la faptul că acestea au indus riscuri excesive, generând pierderi considerabile pentru unele întreprinderi financiare importante.

               (3)

               Practicile de remunerare aplicate de o mare parte a întreprinderilor din sectorul serviciilor financiare au fost contrare principiilor unui management al riscurilor riguros și eficient. Aceste practici erau orientate către recompensarea profitului obținut pe termen scurt și ofereau salariaților stimulente pentru a se implica în mod nejustificat în activități cu grad mare de risc, care generau venituri sporite pe termen scurt, dar, pe termen lung, expuneau întreprinderile financiare la pierderi potențiale de o mai mare anvergură.

               (4)

               În principiu, dacă sistemele de control și de management al riscurilor ar fi solide și foarte eficiente, atunci stimulentele pentru asumarea riscurilor oferite de practicile de remunerare ar ține cont de nivelul de toleranță la risc al întreprinderii financiare respective. În realitate, însă, toate sistemele de control și de management al riscurilor au anumite limite, astfel că, așa cum a demonstrat criza financiară, ele pot eșua în efortul de gestionare a riscurilor create de stimulente inadecvate, ca urmare a gradului sporit de complexitate a riscurilor și a diferitelor modalități în care se pot asuma acestea. În consecință, simpla separare funcțională între unitățile operaționale și salariații care răspund de sistemele de control și de management al riscurilor este necesară, dar nu mai este suficientă.

               (5)

               Crearea de stimulente adecvate chiar în cadrul sistemului de remunerare ar trebui să reducă presiunea la nivelul managementului riscurilor și să crească probabilitatea ca aceste sisteme să devină eficiente. Prin urmare, este necesar să se stabilească anumite principii care să stea la baza unor politici de remunerare solide.

               (6)

               Având în vedere presiunile concurențiale din sectorul serviciilor financiare, precum și faptul că multe întreprinderi financiare desfășoară activități transfrontaliere, este important să se garanteze aplicarea uniformă în statele membre a principiilor unei politici de remunerare solide. Cu toate acestea, este recunoscut faptul că, pentru ca principiile unei politici de remunerare solide să fie mai eficiente, ele trebuie să fie implementate la nivel global și în mod coerent.

               (7)

               În Comunicarea sa către Consiliul European de primăvară, intitulată „Stimularea redresării economice europene” (1), Comisia a prezentat un plan de refacere și menținere a unui sistem financiar stabil și fiabil. Mai exact, Comisia a anunțat că va prezenta o nouă recomandare privind remunerarea în sectorul serviciilor financiare, pentru a îmbunătăți managementul riscurilor în cadrul întreprinderilor financiare și pentru a asigura condiționarea stimulentelor acordate de sustenabilitatea rezultatelor.

               (8)

               Prezenta recomandare stabilește principii generale aplicabile politicii de remunerare din sectorul serviciilor financiare și ar trebui să se aplice tuturor întreprinderilor financiare care operează în acest sector.

               (9)

               Aceste principii generale pot fi mai pertinente pentru anumite categorii de întreprinderi financiare decât pentru altele, în lumina reglementărilor existente și a practicilor comune din sectorul serviciilor financiare. Aceste principii ar trebui să se aplice în paralel cu alte reguli sau reglementări care guvernează un anumit sector financiar. Mai concret, nu ar trebui incluse tarifele și comisioanele primite de intermediari și de furnizorii de servicii externe în cazul activităților externalizate, deoarece practicile de compensare legate de aceste tarife și comisioane sunt deja parțial acoperite de regimuri specifice, mai exact de Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare (2) și de Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări (3). Mai mult, prezenta recomandare nu aduce atingere drepturilor partenerilor sociali în cazul negocierilor colective, acolo unde este cazul.

               (10)

               În cazul întreprinderilor financiare ale căror valori mobiliare sunt acceptate pentru tranzacționare pe o piață reglementată în sensul Directivei 2004/39/CE în unul sau în mai multe state membre, prezenta recomandare se aplică în completarea Recomandării 2004/913/CE a Comisiei din 14 decembrie 2004 de încurajare a instituirii unui regim corespunzător de remunerare a directorilor societăților cotate (4) și a Recomandării 2009/385/CE a Comisiei din 30 aprilie 2009 de completare a Recomandărilor 2004/913/CE și 2005/162/CE în ceea ce privește regimul de remunerare a directorilor societăților cotate (5).

               (11)

               Politica de remunerare a unei întreprinderi financiare ar trebui să fie legată și de dimensiunile întreprinderii respective, precum și de natura și de complexitatea activităților sale.

               (12)

               Ar trebui să se adopte o politică de remunerare care să țină cont de riscuri, să fie conformă principiilor unui management al riscurilor eficient și să nu presupună o expunere excesivă la riscuri.

               (13)

               Politica de remunerare ar trebui să acopere acele categorii de salariați ale căror activități profesionale au un impact important asupra profilului de risc al respectivei întreprinderi financiare. În scopul evitării stimulentelor pentru asumarea excesivă de riscuri, ar trebui adoptate măsuri speciale în ceea ce privește remunerarea acestor categorii de salariați.

               (14)

               Politica de remunerare ar trebui să aibă drept scop alinierea obiectivelor personale ale salariaților la interesele pe termen lung ale întreprinderii financiare respective. Evaluarea componentelor remunerării care depind de performanță ar trebui să se bazeze pe rezultatele pe termen lung și să ia în calcul principalele riscuri asociate rezultatelor respective. Evaluarea performanței ar trebui realizată într-un cadru multianual, de exemplu de trei până la cinci ani, pentru a garanta că procesul de evaluare se bazează pe performanța pe termen lung, iar plata efectivă a componentelor care depind de performanță din cadrul remunerației se face pe întreaga durată a ciclului economic al întreprinderii.

               (15)

               Întreprinderile financiare ar trebui să aibă posibilitatea de a revendica componente variabile ale remunerării care au fost acordate pentru performanțe bazate pe date care s-au dovedit a fi în mod evident incorect declarate.

               (16)

               Ca principiu general, plățile efectuate în contextul încetării premature a contractului, care se acordă în baza unui contract, nu trebuie să reprezinte o recompensă pentru eșec. În cazul directorilor întreprinderilor financiare cotate, se aplică dispozițiile speciale privind plățile compensatorii la încetarea contractului stabilite în Recomandarea 2009/385/CE.

               (17)

               Pentru ca politica de remunerare să fie conformă cu obiectivele, strategia economică, valorile și interesele pe termen lung ale instituțiilor financiare, ar trebui luați în considerare, în afară de performanța financiară, și factori precum conformitatea cu sistemele de control ale instituției financiare respective, precum și respectarea standardelor pe care se bazează relațiile cu clienții și investitorii.

               (18)

               Guvernanța eficientă reprezintă o condiție necesară pentru o politică de remunerare solidă. Procesul decizional privind politica de remunerare a unei întreprinderi financiare ar trebui să fie transparent la nivel intern și să fie conceput în așa fel încât să se evite conflictele de interese și să se asigure independența persoanelor implicate.

               (19)

               Organismul de conducere al întreprinderii financiare ar trebui să aibă răspunderea finală în stabilirea politicii de remunerare pentru întreaga întreprindere financiară și pentru monitorizarea implementării acesteia. În acest proces ar trebui implicate funcții de control și, dacă este cazul, departamente de resurse umane și experți, în scopul furnizării expertizei necesare. În special, funcțiile de control ar trebui să fie implicate în conceperea și evaluarea implementării politicii de remunerare și ar trebui recompensate în mod adecvat, astfel încât să poată fi atrase persoane competente și să se asigure independența acestora față de unitățile operaționale pe care le controlează. În limitele obligațiilor sale curente în materie de raportare, auditorul autorizat ar trebui să prezinte consiliului (de supraveghere) sau comitetului de audit un raport cu privire la lacunele materiale constatate în evaluarea implementării politicii de remunerare.

               (20)

               Controlul elaborării și implementării politicii de remunerare poate fi mai eficient dacă factorii interesați din cadrul întreprinderii financiare, inclusiv reprezentanții salariaților, dacă este cazul, sunt implicați în procesul de stabilire și monitorizare a politicii de remunerare și informați corespunzător în legătură cu acesta. În acest scop, întreprinderile financiare ar trebui să aducă informațiile pertinente la cunoștința părților interesate.

               (21)

               Implementarea principiilor stabilite în prezenta recomandare ar trebui să fie sprijinită printr-un proces de supraveghere la nivel național. Prin urmare, evaluarea generală a autorității de supraveghere cu privire la soliditatea întreprinderii financiare ar trebui să includă evaluarea conformității politicii de remunerare a acesteia cu principiile prevăzute de prezenta recomandare.

               (22)

               Se impune ca statele membre să se asigure că filialelor întreprinderilor financiare cu sediul social sau sediul central într-o țară terță care operează pe teritoriul unui stat membru li se aplică în materie de politici de remunerare principii similare celor aplicate întreprinderilor financiare cu sediul social sau sediul central situat pe teritoriul unui stat membru.

               (23)

               Prezenta recomandare ar trebui să se aplice fără a aduce atingere măsurilor care ar putea fi adoptate de statele membre în ceea ce privește politicile de remunerare ale întreprinderilor financiare care beneficiază de ajutor de stat.

               (24)

               Notificarea măsurilor de către statele membre în conformitate cu prezenta recomandare trebuie să includă un calendar clar care să le permită întreprinderilor financiare să adopte politici de remunerare subordonate principiilor stabilite în prezenta recomandare,

         RECOMANDĂ:

      SECȚIUNEA I

      Domeniul de aplicare și definiții

   1.   Domeniul de aplicare

               1.1.

               Este necesar ca statele membre să se asigure că principiile enunțate în secțiunile II, III și IV se aplică tuturor întreprinderilor financiare cu sediul social sau central situat pe teritoriul lor.

               1.2.

               Se impune ca statele membre să se asigure că principiile enunțate în secțiunile II, III și IV se aplică în cazul remunerării acelor categorii de salariați ale căror activități profesionale au un impact important asupra profilului de risc al întreprinderii financiare respective.

               1.3.

               Atunci când adoptă măsuri menite să garanteze că întreprinderile financiare implementează aceste principii, statele membre ar trebui să ia în considerare natura, amploarea și domeniul specific al activităților întreprinderilor financiare respective.

               1.4.

               Statele membre ar trebui să aplice principiile enunțate în secțiunile II, III și IV în cazul întreprinderilor financiare în mod individual și în mod consolidat. Principiile privind o politică de remunerare solidă ar trebui să se aplice la nivel de grup întreprinderii-mamă și filialelor acesteia, inclusiv celor situate în centre financiare extrateritoriale.

               1.5.

               Prezenta recomandare nu se aplică tarifelor și comisioanelor primite de intermediari și de prestatorii externi de servicii în cazul activităților externalizate.

         2.   Definiții în sensul prezentei recomandări:

               2.1.

               „Întreprindere financiară” înseamnă orice întreprindere, indiferent de statutul său juridic, reglementată sau nu, care desfășoară, cu titlu profesional, oricare dintre următoarele activități:

                           (a)

                           acceptă depozite și alte fonduri rambursabile;

                           (b)

                           furnizează servicii de investiții și/sau desfășoară activități de investiții în sensul Directivei 2004/39/CE;

                           (c)

                           operează în sectorul asigurări sau reasigurări;

                           (d)

                           desfășoară activități economice similare celor menționate la literele (a), (b) sau (c).

                     O întreprindere financiară include, dar nu se limitează la: instituții de credit, firme de investiții, întreprinderi de asigurare și reasigurare, fonduri de pensii și scheme de investiții colective.

               2.2.

               „Director” înseamnă orice membru al organismelor administrative, manageriale sau de supraveghere din cadrul întreprinderilor financiare.

               2.3.

               „Funcții de control” înseamnă funcții de management, control intern și alte funcții similare din cadrul unei întreprinderi financiare.

               2.4.

               „Componentă variabilă a remunerării” înseamnă o componentă a drepturilor salariale care se acordă pe baza unor criterii de performanță; în această categorie intră și primele.

      SECȚIUNEA II

      Politica de remunerare

   3.   Generalități

               3.1.

               Statele membre ar trebui să se asigure că întreprinderile financiare elaborează, implementează și mențin o politică de remunerare care respectă și promovează un management al riscurilor strict și eficient și care nu induce asumarea de riscuri excesive.

               3.2.

               Politica de remunerare ar trebui să fie conformă cu strategia de afaceri, obiectivele, valorile și interesele pe termen lung ale întreprinderilor financiare, cum ar fi perspectivele creșterii sustenabile, și să respecte principiile legate de protecția clienților și a investitorilor în cadrul serviciilor prestate.

         4.   Structura politicii de remunerare

               4.1.

               Atunci când remunerația include o componentă variabilă sau o primă, politica de remunerare ar trebui să fie astfel structurată, încât să existe un echilibru între componentele fixe și cele variabile. Echilibrul adecvat între componentele remunerării poate să difere de la un salariat la altul, în funcție de condițiile de piață și de contextul specific în care operează întreprinderea financiară respectivă. Statele membre ar trebui să se asigure că politica de remunerare a întreprinderilor financiare stabilește o limită maximă pentru componenta variabilă.

               4.2.

               Componenta fixă a remunerației ar trebui să reprezinte un procentaj suficient de mare din totalul remunerației și să permită astfel întreprinderii financiare să aplice o politică de prime cât se poate de flexibilă. Mai exact, este necesar ca întreprinderea financiară să poată reține primele integral sau parțial atunci când criteriile de performanță nu sunt îndeplinite de un anumit salariat, o anumită unitate operațională sau de întreprinderea financiară. De asemenea, este necesar ca întreprinderea financiară să poată reține primele atunci când situația sa se deteriorează considerabil, mai ales în cazul în care se poate presupune că aceasta nu mai are capacitatea de a-și continua activitatea în condiții normale.

               4.3.

               Atunci când se acordă o primă de valoare considerabilă, este necesar ca cea mai mare parte a acesteia să fie reportată aplicându-se o perioadă minimă de reportare. Valoarea părții reportate a primei ar trebui stabilită în funcție de valoarea totală a primei comparativ cu valoarea totală a remunerației.

               4.4.

               Elementul reportat al primei ar trebui să ia în considerare riscurile majore asociate performanței de care depinde prima și poate consta în dividende, opțiuni, numerar sau alte fonduri a căror plată este amânată pe durata perioadei de reportare. Măsurarea performanțelor viitoare de care depinde elementul reportat ar trebui ajustată în funcție de riscuri, conform punctului 5.

               4.5.

               Plățile asociate încetării anticipate a contractului și acordate în baza unui contract ar trebui să depindă de rezultatele obținute în timp și să fie concepute astfel încât să nu recompenseze eșecul.

               4.6.

               Statele membre ar trebui să se asigure că, în cadrul întreprinderilor financiare, consiliul (de supraveghere) poate solicita salariaților să ramburseze integral sau parțial primele acordate pe baza unor informații care ulterior se dovedesc a fi în mod evident eronate.

               4.7.

               Structura politicii de remunerare ar trebui actualizată în timp, astfel încât să se garanteze evoluția sa în direcția adaptării la schimbările intervenite în situația întreprinderii financiare respective.

         5.   Măsurarea performanței

               5.1.

               În cazul în care remunerația depinde de performanță, valoarea sa totală ar trebui calculată în funcție de evaluarea rezultatelor persoanei sau unității operaționale în cauză și rezultatele generale ale întreprinderii financiare respective.

               5.2.

               Evaluarea performanței ar trebui realizată într-un cadru multianual, pentru a garanta că procesul de evaluare se bazează pe performanța pe termen lung, iar plata efectivă a primelor se face pe întreaga durată a ciclului economic al întreprinderii.

               5.3.

               Măsurarea performanței, ca bază pentru acordarea primelor și a cumulurilor de prime, ar trebui să includă o adaptare în funcție de riscurile actuale și viitoare care amenință rezultatele de care depinde acordarea primelor și ar trebui să ia în considerare costul capitalului utilizat și lichiditățile necesare.

               5.4.

               Pentru a determina performanța individuală, ar trebui luate în considerare criterii nonfinanciare, cum ar fi respectarea normelor și a procedurilor interne, precum și a standardelor care guvernează relațiile cu clienții și cu investitorii.

         6.   Guvernanța

               6.1.

               Este necesar ca politica de remunerare să includă măsuri care să permită evitarea conflictelor de interese. Procedurile de stabilire a remunerației în cadrul unei întreprinderi financiare ar trebui să fie clare, documentate și transparente la nivel intern.

               6.2.

               Consiliul (de supraveghere) este cel care ar trebui să stabilească remunerațiile directorilor. De asemenea, consiliul (de supraveghere) ar trebui să stabilească principiile generale ale politicii de remunerare a întreprinderii financiare și să răspundă de implementarea acesteia.

               6.3.

               Funcțiile de control și, acolo unde este cazul, departamentele de resurse umane și experții externi ar trebui să fie la rândul lor implicați în elaborarea politicilor de remunerare.

               6.4.

               Membrii consiliului (de supraveghere) responsabili cu politica de remunerare, precum și membrii comitetelor de remunerare și reprezentanții salariaților implicați în elaborarea și implementarea politicii de remunerare ar trebui să aibă cunoștințe de specialitate pertinente și independență funcțională față de unitățile operaționale pe care le controlează și astfel să fie capabili de a realiza evaluări cu privire la caracterul adecvat al politicii de remunerare, inclusiv în ceea ce privește implicațiile la nivel de riscuri și management al riscurilor.

               6.5.

               Fără a aduce atingere responsabilității generale a consiliului (de supraveghere) conform punctului 6.2, implementarea politicii de remunerare ar trebui, cel puțin anual, să facă obiectul unei evaluări interne, centrale și independente, efectuate de către funcțiile de control, cu privire la respectarea politicilor și a procedurilor stabilite de consiliul (de supraveghere). Funcțiile de control ar trebui să prezinte consiliului (de supraveghere) un raport cu privire la această evaluare.

               6.6.

               Salariații implicați în procese de control ar trebui să fie independenți de unitățile operaționale pe care le supraveghează, să aibă autoritatea necesară și să fie recompensați în funcție de îndeplinirea obiectivelor specifice funcțiilor pe care le îndeplinesc, independent de performanțele obținute de sectoarele pe care le controlează. În mod concret, în ceea ce privește întreprinderile de asigurări și reasigurări, funcția actuarială și actuarul responsabil ar trebui remunerate proporțional cu rolul lor în cadrul întreprinderii, nu în raport cu performanța acesteia.

               6.7.

               Principiile generale ale politicii de remunerare ar trebui să fie accesibile salariaților cărora li se aplică. Acești salariați ar trebui informați din timp cu privire la criteriile care urmează să fie utilizate pentru stabilirea remunerației, precum și în cadrul procesului de evaluare. Procesul de evaluare și politica de remunerare ar trebui să fie corespunzător documentate și transparente pentru salariații respectivi.

      SECȚIUNEA III

      Aducerea la cunoștință a informațiilor

               7.

               Fără a aduce atingere dispozițiilor privind confidențialitatea și protecția datelor, întreprinderile financiare ar trebui să aducă la cunoștința factorilor interesați, într-un mod clar și ușor de înțeles, informațiile pertinente referitoare la politica de remunerare menționată în secțiunea II, precum și orice actualizări realizate în urma schimbărilor intervenite. Informațiile pot fi prezentate sub forma unei declarații independente privind politica de remunerare, a unei informări periodice în cadrul situațiilor financiare anuale sau sub oricare altă formă.

               8.

               Ar trebui prezentate următoarele informații:

                           (a)

                           informații privind procesul decizional care stă la baza stabilirii politicii de remunerare, inclusiv, dacă este cazul, informații privind componența și mandatul comitetului de remunerare, numele consultantului extern ale cărui servicii au fost utilizate pentru stabilirea politicii de remunerare și rolul factorilor de decizie importanți;

                           (b)

                           informații cu privire la legătura dintre salarizare și performanță;

                           (c)

                           informații referitoare la criteriile utilizate pentru măsurarea performanței și adaptarea riscurilor;

                           (d)

                           informații privind criteriile de performanță de care depinde atribuirea de acțiuni, opțiuni sau componente variabile ale remunerației;

                           (e)

                           principalii parametri și principalele considerente care stau la baza oricărei scheme anuale de prime și a oricăror beneficii, altele decât cele plătite în numerar.

               9.

               Atunci când stabilesc în ce măsură informațiile pot deveni accesibile pentru cei interesați, statele membre ar trebui să ia în considerare natura, amploarea și domeniul specific al activităților întreprinderilor financiare respective.

      SECȚIUNEA IV

      Supravegherea

               10.

               Statele membre ar trebui să se asigure că autoritățile competente iau în considerare dimensiunile întreprinderii financiare și natura și complexitatea activităților sale atunci când monitorizează respectarea principiilor enunțate în secțiunile II și III.

               11.

               Statele membre ar trebui să se asigure că întreprinderile financiare sunt în măsură să comunice politica de remunerare acoperită de prezenta recomandare autorităților competente și să indice dacă respectă principiile stabilite în prezenta recomandare sub forma unei situații privind politica de remunerare, care se actualizează în funcție de context.

               12.

               Statele membre ar trebui să se asigure că autoritățile competente au acces la toate informațiile de care au nevoie pentru a evalua în ce măsură sunt respectate principiile enunțate în secțiunile II și III.

      SECȚIUNEA V

      Dispoziții finale

               13.

               Statele membre sunt invitate să ia măsurile necesare pentru a promova aplicarea prezentei recomandări până la 31 decembrie 2009 și să comunice Comisiei măsurile luate în conformitate cu prezenta recomandare, pentru a-i permite acesteia să monitorizeze atent situația și, pe această bază, să evalueze necesitatea adoptării de noi măsuri.

               14.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, le 30 aprilie 2009.

            Pentru Comisie

         Siim KALLAS

            Vicepreședinte

      (1)  COM(2009) 114.

      (2)  JO L 145, 30.4.2004, p. 1.

      (3)  JO L 9, 15.1.2003, p. 3.

      (4)  JO L 385, 29.12.2004, p. 55.

      (5)  A se vedea pagina 28 din prezentul Jurnal Oficial.