               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            Recomandare de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a participării la negocierile privind cel de Al doilea protocol adițional la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185)

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Evoluția tehnologiilor informației și comunicațiilor oferă umanității oportunități fără precedent, dar creează totodată provocări, inclusiv pentru justiția penală și, prin urmare, pentru statul de drept în spațiul cibernetic. În timp ce criminalitatea informatică și alte infracțiuni care implică existența de probe electronice în sistemele informatice prosperă și în timp ce probele aferente acestor infracțiuni sunt tot mai mult stocate pe servere situate în jurisdicții străine, multiple, necunoscute sau pe servere care sunt mutate dintr-o jurisdicție în alta, și anume în cloud, competențele autorităților de aplicare a legii rămân limitate de granițele teritoriale.

               În Agenda europeană privind securitatea
                  1
                din aprilie 2015, Comisia Europeană s-a angajat să examineze obstacolele din calea anchetelor penale privind infracțiunile facilitate prin mijloace informatice, în special cele din calea accesului transfrontalier la probe electronice. La 17 aprilie 2018, Comisia a prezentat Consiliului și Parlamentului European o propunere de regulament privind ordinele europene de divulgare și de păstrare a probelor electronice în materie penală
                  2
                și o propunere de directivă de stabilire a unor norme armonizate privind desemnarea reprezentanților legali în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale („propunerile privind probele electronice”)
                  3
               . Scopul acestor propuneri este de a accelera procesul din Uniunea Europeană de obținere și de păstrare a probelor electronice care sunt stocate și/sau deținute de furnizori de servicii stabiliți în altă jurisdicție.

               Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică

               Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185) vizează facilitarea combaterii infracțiunilor la săvârșirea cărora se utilizează rețele informatice. Aceasta conține dispoziții (1) prin care se armonizează elementele de drept penal material intern ale infracțiunilor și dispozițiile conexe din domeniul criminalității informatice, (2) care prevăd competențele de drept procesual penal intern necesare pentru cercetarea și urmărirea penală a acestor infracțiuni, precum și a altor infracțiuni săvârșite cu ajutorul sistemelor informatice sau a infracțiunilor ale căror elemente de probă sunt în formă electronică și (3) al căror obiectiv este de a institui un regim rapid și eficace de cooperare internațională. Convenția este deschisă atât statelor care sunt membre ale Consiliului Europei, cât și celor care nu sunt membre ale acestuia. În prezent, 62 de țări, inclusiv 26 de state membre ale Uniunii Europene
                  4
               , sunt părți la convenție. Convenția nu prevede posibilitatea aderării Uniunii Europene la aceasta. Totuși, Uniunea Europeană este recunoscută ca organizație ce are rol de observator în cadrul Comitetului Convenției privind criminalitatea informatică (T-CY). Pe această bază, Uniunea Europeană participă la reuniunile Comitetului Convenției.

               Articolul 46 alineatul (1) litera (c) din convenție prevede faptul că părțile se consultă, după caz, în mod periodic, cu scopul de a facilita examinarea eventualității de a completa sau de a amenda convenția. Părțile la Convenția privind criminalitatea informatică examinează de mai mult timp provocările și obstacolele existente în calea accesului autorităților judiciare și polițienești naționale la probele electronice sub formă de date informatice ale infracțiunilor care fac obiectul unei anchete penale, și anume între 2012 și 2014, prin intermediul Grupului de lucru privind accesul transfrontalier la date, și între 2015 și 2017, prin intermediul Grupului privind probele stocate în cloud.

               Negocierile privind al doilea protocol adițional la convenție

               În urma propunerilor făcute de Grupul privind probele stocate în cloud
                  5
               , Comitetul Convenției privind criminalitatea informatică (T-CY) a adoptat mai multe recomandări, inclusiv referitoare la negocierea unui al doilea protocol adițional la Convenția privind criminalitatea informatică
                  6
                care să aibă ca obiect consolidarea cooperării internaționale („al doilea protocol adițional”). În iunie 2017, Comitetul Convenției privind criminalitatea informatică a aprobat mandatul pentru pregătirea celui de al doilea protocol adițional în perioada septembrie 2017-decembrie 2019.

               În conformitate cu mandatul, cel de al doilea protocol adițional poate include următoarele elemente:

               ·dispoziții privind o asistență judiciară reciprocă mai eficace, în special:

               –un regim simplificat pentru cererile de asistență judiciară reciprocă legate de informațiile privind abonații;

               –ordinele de divulgare internaționale;

               –cooperarea directă dintre autoritățile judiciare în privința cererilor de asistență judiciară reciprocă;

               –anchete comune și echipe de anchetă comune;

               –formularea cererilor în limba engleză;

               –audierea audio/video a martorilor, a victimelor și a experților;

               –procedurile privind asistența judiciară reciprocă de urgență (AJR);

               ·dispoziții care să permită o cooperare directă cu furnizorii de servicii din alte jurisdicții cu privire la cererile de informații privind abonații, cererile de păstrare și cererile urgente;

               ·un cadru mai clar și garanții mai solide privind practicile existente în materie de acces transfrontalier la date;

               ·garanții, inclusiv cerințe privind protecția datelor.

               Negocierile cu privire la diferitele dispoziții ale celui de al doilea protocol adițional progresează în ritmuri diferite. În prezent, situația din cadrul grupurilor de lucru cu privire la cele patru tematici principale ale protocolului menționat este următoarea:

               ·Dispozițiile privind „limbile în care se formulează cererile” și „asistența judiciară de urgență” au fost adoptate preliminar de plenul pentru redactarea protocolului în iulie 2018.

               ·Dispozițiile privind „videoconferințele” au fost adoptate preliminar de plenul pentru redactarea protocolului în noiembrie 2018.

               ·La reuniunea din noiembrie 2018 a plenului pentru redactarea protocolului s-au purtat, de asemenea, discuții detaliate (referitor la dispozițiile privind „jurisdicția” și „modelul de aprobare”) și s-au efectuat actualizări (cu privire la următoarele dispoziții: „cooperarea directă cu furnizorii”, „ordinele de divulgare internaționale”, „extinderea căutărilor și a accesului pe baza deținerii prerogativelor necesare”, „anchete comune și echipe de anchetă comune” și „tehnicile de anchetă”).

               ·Nu s-au înregistrat încă progrese suficiente cu privire la alte aspecte (garanții, inclusiv cerințele privind protecția datelor cu caracter personal).

               2.OBIECTIVELE PROPUNERII

               Prezenta recomandare este transmisă Consiliului pentru a primi autorizarea de a participa, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, la negocierile cu privire la cel de al doilea protocol adițional, pentru a adopta directivele de negociere și a numi Comisia drept negociator în conformitate cu proiectul de directive de negociere atașat, în temeiul articolului 218 din TFUE.

               Conform articolului 3 alineatul (2) din TFUE, competența Uniunii este exclusivă „în ceea ce privește încheierea unui acord internațional [..] în măsura în care aceasta ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare a acestora.” Un acord internațional ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora atunci când domeniul de aplicare al acordului se suprapune cu legislația Uniunii sau este reglementat în mare măsură de dreptul Uniunii.

               Uniunea Europeană a adoptat norme comune în temeiul articolului 82 alineatul (1) și al articolului 16 din TFUE în ceea ce privește elementele avute în vedere pentru a fi incluse în cel de al doilea protocol adițional. Cadrul juridic actual al Uniunii Europene include în special instrumente privind asigurarea respectării legii și cooperarea judiciară în materie penală, cum ar fi Directiva 2014/41/UE privind ordinul european de anchetă în materie penală
                  7
               , Convenția cu privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene
                  8
               , Regulamentul 2018/1727 privind Eurojust
                  9
               , Regulamentul 2016/794 privind Europol
                  10
               , Decizia-cadru 2002/465/JAI a Consiliului privind echipele comune de anchetă
                  11
                și Decizia-cadru 2009/948/JAI a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale
                  12
               . În plus, Uniunea a adoptat o serie de directive care consolidează drepturile procedurale ale persoanelor suspectate și ale persoanelor acuzate
                  13
               .

               Pe plan extern, Uniunea Europeană a încheiat o serie de acorduri bilaterale între Uniune și țări terțe, cum ar fi Acordul privind asistența judiciară reciprocă între Uniunea Europeană și SUA
                  14
                și Acordul privind asistența judiciară reciprocă între Uniunea Europeană și Japonia
                  15
               .

               Protecția datelor cu caracter personal este un drept fundamental consacrat în tratatele UE și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, iar datele cu caracter personal pot fi prelucrate numai în conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/679 („Regulamentul general privind protecția datelor”)
                  16
                și cu Directiva (UE) 2016/680 („Directiva privind protecția datelor cu caracter personal de către poliție”)
                  17
               . Dreptul fundamental al fiecăruia la respectarea vieții private și de familie, a domiciliului și a secretului comunicațiilor este consacrat și în Carta drepturilor fundamentale și include respectarea confidențialității comunicațiilor fiecăruia drept element esențial. Datele transmise în cadrul comunicațiilor electronice pot fi prelucrate numai în conformitate cu Directiva 2002/58/CE („Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice”)
                  18
               .

               În plus, pentru a stabili dacă un domeniu este reglementat în mare măsură de norme comune, trebuie să se țină seama nu numai de dreptul Uniunii, în forma sa actuală, în domeniul în cauză, ci și de evoluțiile sale viitoare, în măsura în care acestea sunt previzibile la momentul efectuării analizei. Domeniul reglementat de cel de al doilea protocol adițional are o relevanță directă pentru evoluțiile viitoare previzibile ale normelor comune pertinente. În acest sens, propunerile Comisiei din aprilie 2018 privind accesul transfrontalier la probe electronice sunt, de asemenea, relevante
                  19
               .

               Domeniul de aplicare al propunerilor include anumite tipuri de furnizori de servicii care prestează servicii în Uniunea Europeană. Se consideră că un furnizor prestează servicii în Uniunea Europeană dacă acesta le permite utilizatorilor din unul sau mai multe state membre să îi utilizeze serviciile și dacă are o legătură semnificativă cu Uniunea, de exemplu are un sediu într-un stat membru sau prestează servicii unui număr mare de utilizatori din statul membru respectiv. Furnizorii de servicii care nu au o prezență în Uniunea Europeană sunt obligați să numească un reprezentant legal împotriva căruia să poată fi executate ordinele de divulgare.

               În Concluziile Consiliului European din 18 octombrie se afirmă că „ar trebui să se găsească soluții de asigurare a accesului transfrontalier rapid și eficient la probele electronice, pentru a lupta în mod eficace împotriva terorismului și a altor forme de criminalitate gravă și organizată, atât în interiorul UE, cât și la nivel internațional; ar trebui ca, până la sfârșitul legislaturii, să se convină asupra propunerilor Comisiei privind probele electronice și accesul la informații financiare, precum și privind o mai bună combatere a spălării banilor. De asemenea, Comisia ar trebui să prezinte urgent mandate de negociere pentru negocierile internaționale privind probele electronice”.

               Propunerile Comisiei privind probele electronice oferă baza unei abordări coordonate și coerente atât în cadrul Uniunii Europene, cât și a unei abordări a Uniunii Europene la nivel internațional, care să țină seama în mod corespunzător de normele Uniunii Europene, inclusiv de cele privind nediscriminarea între statele membre ale Uniunii Europene și între cetățenii lor. Chiar dacă în evaluarea impactului aferentă propunerilor privind probele electronice Comisia remarca faptul că ar fi utilă completarea propunerilor cu acorduri bilaterale sau multilaterale referitoare la accesul transfrontalier la probele electronice, însoțite de garanții, a decis ca, înainte de a începe negocieri internaționale cu părțile terțe, să propună norme la nivelul UE privind modalitățile și garanțiile adecvate pentru accesul transfrontalier la probele electronice
                  20
               .

               La nivel internațional, Comisia a continuat să participe în calitate de observator la discuțiile pe această temă, care au avut loc în cadrul Convenției Consiliului Europei privind criminalitatea informatică
                  21
               . Accesul transfrontalier la probele electronice a fost în mod constant un punct pe agenda reuniunilor recente ale miniștrilor justiției și afacerilor interne din UE și SUA.

               Cele două recomandări de participare la negocierea celui de Al doilea protocol adițional la Convenția privind criminalitatea informatică și de deschidere a negocierilor cu Statele Unite ale Americii au fost adoptate de către Comisie în același timp. Chiar dacă cele două procese vor progresa într-un ritm diferit, acestea abordează chestiuni interconectate, iar angajamentele asumate într-o negociere pot avea un impact direct asupra altor elemente de negociere.

               Chiar dacă propunerile privind probele electronice abordează situația anumitor tipuri de furnizori de servicii care prestează servicii pe piața UE, există riscul unui conflict între obligațiile prevăzute de acestea și cele prevăzute în legislația țărilor terțe. Pentru a soluționa aceste conflicte de legi și în conformitate cu principiul curtoaziei internaționale, propunerile privind probele electronice conțin dispoziții referitoare la aplicarea unor mecanisme specifice în cazul în care, atunci când se solicită probe, un furnizor de servicii se confruntă cu obligații conflictuale care decurg din legea unei țări terțe. Aceste mecanisme includ o procedură de examinare care să clarifice o astfel de situație. Cel de Al doilea protocol adițional la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică ar trebui să vizeze evitarea existenței unor obligații conflictuale între părțile la această convenție.

               Prin urmare, se poate considera că încheierea celui de al doilea protocol adițional poate afecta normele comune sau le poate modifica domeniul de aplicare.

               În consecință, Uniunea are competență exclusivă în ceea ce privește negocierea celui de Al doilea protocol adițional de completare a Convenției privind criminalitatea informatică [în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE].

               Obiectul celui de al doilea protocol adițional ar intra în domeniul de aplicare al politicilor și competențelor UE, în special în cel al instrumentelor privind cooperarea judiciară în materie penală [articolul 82 alineatul (1) din TFUE] și protecția datelor (articolul 16 din TFUE) și, dat fiind că este o chestiune care ține de dreptul UE, negocierile nu s-ar putea desfășura fără participarea UE. În plus, Comisia are un rol general de reprezentare a Uniunii Europene, prevăzut la articolul 17 alineatul (1) din TUE. Având în vedere cele de mai sus, Comisia ar trebui să fie numită de către Consiliu negociator al celui de Al doilea protocol adițional de completare a Convenției privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185).

               3.DISPOZIȚIILE RELEVANTE ÎN DOMENIUL DE POLITICĂ

               Negocierile ar trebui să asigure faptul că dispozițiile convenite sunt compatibile cu dreptul UE și cu obligațiile care le revin statelor membre în temeiul acestuia, ținând seama și de evoluțiile sale viitoare. În plus, va fi, de asemenea, necesar să se asigure faptul că cel de al doilea protocol adițional va include o clauză de deconectare, care să le permită statelor membre ale Uniunii Europene care devin părți la cel de al doilea protocol adițional să își reglementeze relațiile dintre ele în baza dreptului UE. În special, funcționarea propunerilor Comisiei Europene privind probele electronice, inclusiv în forma acestora care va rezulta în urma negocierilor purtate de colegiuitori în cadrul procedurii legislative și, în cele din urmă, în forma lor finală (adoptată), ar trebui menținută între statele membre ale Uniunii Europene.

               Cel de al doilea protocol adițional ar trebui să includă garanțiile necesare privind drepturile și libertățile fundamentale recunoscute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special dreptul la respectarea vieții private și de familie, a domiciliului și a secretului comunicațiilor, recunoscut la articolul 7 din cartă, dreptul la protecția datelor cu caracter personal, recunoscut la articolul 8 din cartă, dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil, recunoscut la articolul 47 din cartă, prezumția de nevinovăție și dreptul la apărare, recunoscute la articolul 48 din cartă, și principiile legalității și proporționalității infracțiunilor și pedepselor, recunoscute la articolul 49 din cartă. Cel de al doilea protocol adițional ar trebui aplicat în conformitate cu aceste drepturi și principii.

               Trebuie prevăzute în protocol garanții adecvate privind protecția datelor și a confidențialității privind colectarea, transferul și utilizarea ulterioară a datelor cu caracter personal și a datelor transmise în cadrul comunicațiilor electronice, astfel încât să se asigure respectarea deplină de către furnizorii de servicii din UE a obligațiilor care le revin în temeiul legislației UE privind protecția datelor și a confidențialității, în măsura în care un astfel de acord internațional ar putea oferi un temei juridic pentru transferurile de date ca răspuns la ordinele de divulgare sau la cererile transmise de o autoritate a unei țări terțe care este parte la protocolul adițional prin care se solicită unui operator sau unei persoane împuternicite de către operator să divulge date cu caracter personal și date transmise în cadrul comunicațiilor electronice. S-ar asigura astfel protecția drepturilor și a libertăților fundamentale ale cetățenilor UE, inclusiv protecția datelor cu caracter personal și a confidențialității, atunci când autorităților de aplicare a legii ale unor țări din afara Uniunii Europene li se dezvăluie date cu caracter personal sau date transmise în cadrul comunicațiilor electronice.

               Având în vedere că propunerile Comisiei Europene privind probele electronice nu prevăd dispoziții referitoare la accesul la date al autorităților fără ajutorul unui intermediar („acces direct”), orice utilizare a măsurilor respective nu se poate întemeia decât pe dreptul național. Obiectivul dispozițiilor privind „extinderea căutărilor și a accesului pe bază de prerogative” și privind „tehnicile de investigare” ale celui de al doilea protocol adițional ar trebui să constea în asigurarea unor garanții mai puternice referitoare la un astfel de acces transfrontalier direct la date, astfel încât să se asigure protecția drepturilor și a libertăților fundamentale ale cetățenilor UE, inclusiv protecția datelor cu caracter personal și a confidențialității.

               Încheierea celui de al doilea protocol adițional ar trebui să permită încheierea de acorduri sau de tratate bilaterale între părțile la protocol și între părțile la protocol și Uniunea Europeană, care să reglementeze relațiile dintre acestea. În acest scop, ar trebui introdusă o clauză adecvată care să prevadă că, atunci când două sau mai multe părți la convenție au încheiat deja sau vor încheia în viitor un acord sau un tratat cu privire la chestiuni care fac obiectul convenției, acestea au dreptul de a aplica acel acord sau tratat sau de a reglementa relațiile respective în consecință, cu condiția să respecte obiectivele și principiile convenției. Acordul dintre Uniunea Europeană și Statele Unite privind accesul transfrontalier la probele electronice pentru cooperarea judiciară în materie penală ar trebui, în relațiile bilaterale dintre Statele Unite ale Americii și Uniunea Europeană, să prevaleze asupra oricărui acord sau a oricărei înțelegeri la care s-a ajuns în cadrul negocierilor cu privire la cel de al doilea protocol adițional, în măsura în care se referă la aceleași aspecte.

               Recomandare de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a participării la negocierile privind cel de Al doilea protocol adițional la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185)

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatele (3) și (4),

               având în vedere recomandarea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)La 9 iunie 2017, Comitetul părților la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185) (T-CY) a adoptat o decizie de adoptare a mandatului pentru pregătirea unui al doilea protocol adițional la convenție.

               (2)Mandatul pentru cel de al doilea protocol adițional include următoarele elemente, care urmează să facă obiectul unui proces de reflecție: dispoziții privind o asistență judiciară reciprocă mai eficace (un regim simplificat pentru cererile de asistență judiciară reciprocă legate de informațiile privind abonații; ordinele de divulgare internaționale; cooperarea directă dintre autoritățile judiciare în privința cererilor de asistență judiciară reciprocă; anchete comune și echipe de anchetă comune; formularea cererilor în limba engleză; audierea audio/video a martorilor, a victimelor și a experților; procedurile privind asistența judiciară reciprocă de urgență; dispoziții care să permită o cooperare directă cu furnizorii de servicii din alte jurisdicții cu privire la cererile de informații privind abonații, cererile de păstrare și cererile urgente; un cadru mai clar și garanții mai solide privind practicile existente privind accesul transfrontalier la date; garanții, inclusiv cerințe privind protecția datelor.

               (3)Uniunea a adoptat norme comune care se suprapun în mare măsură cu elementele avute în vedere pentru a fi incluse în cel de al doilea protocol adițional. Acestea includ în special un set amplu de instrumente care să faciliteze cooperarea judiciară în materie penală
                  22
               , să asigure standarde minime în ceea ce privește drepturile procedurale
                  23
                și garanții privind protecția datelor cu caracter personal și a confidențialității
                  24
               .

               (4)Comisia a prezentat, de asemenea, o propunere legislativă de regulament privind ordinele europene de divulgare și de păstrare a probelor electronice în materie penală și o propunere de directivă de stabilire a unor norme armonizate privind desemnarea reprezentanților legali în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale, prin care a introdus ordine europene de divulgare și de păstrare transfrontaliere obligatorii care să fie adresate direct unui reprezentant al unui furnizor de servicii din alt stat membru
                  25
               .

               (5)Prin urmare, cel de al doilea protocol adițional poate să afecteze normele comune ale Uniunii sau să modifice domeniul de aplicare al acestora.

               (6)Articolul 82 alineatul (1) și articolul 16 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene precizează competențele Uniunii în domeniul cooperării judiciare în materie penală, precum și al protecției datelor și a confidențialității. Pentru a proteja integritatea dreptului Uniunii și pentru a asigura menținerea consecvenței dintre dispozițiile dreptului internațional și cele ale dreptului Uniunii, este necesar ca Uniunea să participe la negocierile privind cel de al doilea protocol adițional.

               (7)Cel de al doilea protocol adițional ar trebui să includă garanțiile necesare privind drepturile și libertățile fundamentale, inclusiv dreptul la respectarea datelor cu caracter personal și a confidențialității, dreptul la respectarea vieții private și de familie, a domiciliului și a secretului comunicațiilor, recunoscut la articolul 7 din cartă, dreptul la protecția datelor cu caracter personal, recunoscut la articolul 8 din cartă, dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil, recunoscut la articolul 47 din cartă, prezumția de nevinovăție și dreptul la apărare, recunoscute la articolul 48 din cartă, și principiile legalității și proporționalității infracțiunilor și pedepselor, recunoscute la articolul 49 din cartă. Cel de al doilea protocol adițional ar trebui aplicat în conformitate cu aceste drepturi și principii.

               (8) Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor a fost consultată în conformitate cu articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului
                  26
                și a emis un aviz la data de ...
                  27
               ,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Prin prezenta decizie, Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii, cel de Al doilea protocol adițional la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185).

               Articolul 2

               Directivele de negociere sunt prevăzute în anexă.

               Articolul 3

               Negocierile se desfășoară în consultare cu un comitet special, care urmează să fie numit de către Consiliu.

               Articolul 4

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Comunicare a Comisiei către Parlamentul European și Consiliu: Agenda europeană privind securitatea, 28 aprilie 2015, COM(2015) 185 final.

                     (2)

                        Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind ordinele europene de divulgare și de păstrare a probelor electronice în materie penală, 17 aprilie 2018, COM(2018) 225 final.

                     (3)

                        Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a unor norme armonizate privind desemnarea reprezentanților legali în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale, 17 aprilie 2018, COM(2018) 226 final.

                     (4)

                        Toate statele membre ale UE sunt părți la convenție, cu excepția Irlandei și Suediei, care au semnat-o, dar nu au ratificat-o, angajându-se însă să continue procesul de aderare la convenție.

                     (5)

                        Raportul final al Grupului privind probele stocate în cloud din cadrul Comitetului Convenției privind criminalitatea informatică: „Accesul justiției penale la probele electronice stocate în cloud: recomandări în atenția Comitetului Convenției privind criminalitatea informatică” din 16 septembrie 2016.

                     (6)

                        Primul protocol adițional (CETS nr. 189) la Convenția privind criminalitatea informatică, care se referă la incriminarea actelor de natură rasistă și xenofobă comise prin intermediul sistemelor informatice, a fost deschis spre semnare în 2003 statelor care au semnat convenția. La primul protocol adițional sunt părți 31 de țări, inclusiv 17 state membre ale UE.

                     (7)

                        Directiva 2014/41/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind ordinul european de anchetă în materie penală, JO L 130, p. 1.

                     (8)

                        Actul Consiliului din 29 mai 2000 de elaborare, în temeiul articolului 34 din Tratatul privind Uniunea Europeană, a Convenției privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene, JO C 197, 12.7.2000, p. 1.

                     (9)

                        Regulamentul (UE) 2018/1727 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 noiembrie 2018 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Justiție Penală (Eurojust) și de înlocuire și abrogare a Deciziei 2002/187/JAI a Consiliului.

                     (10)

                        Regulamentul (UE) 2016/794 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) și de înlocuire și de abrogare a Deciziilor 2009/371/JAI, 2009/934/JAI, 2009/935/JAI, 2009/936/JAI și 2009/968/JAI ale Consiliului, JO L 135, 24.5.2016, p. 53.

                     (11)

                        Decizia-cadru 2002/465/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind echipele comune de anchetă, JO L 162, 20.6.2002, p. 1.

                     (12)

                        Decizia-cadru 2009/948/JAI a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale, JO L 328, 15.12.2009, p. 42.

                     (13)

                        Directiva 2010/64/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind dreptul la interpretare și traducere în cadrul procedurilor penale, JO L 280, 26.10.2010, p. 1; Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale, JO L 142, 1.6.2012, p. 1; Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate, JO L 294, 6.11.2013, p. 1; Directiva (UE) 2016/1919 a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2016 privind asistența juridică gratuită pentru persoanele suspectate și persoanele acuzate în cadrul procedurilor penale și pentru persoanele căutate în cadrul procedurilor privind mandatul european de arestare, JO L 297, 4.11.2016, p. 1; Directiva (UE) 2016/800 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind garanțiile procedurale pentru copiii care sunt persoane suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale, JO L 132, 21.5.2016, p. 1; Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale, JO L 65, 11.3.2016, p. 1; Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale.

                     (14)

                        Decizia 2009/820/PESC a Consiliului din 23 octombrie 2009 privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Acordului privind extrădarea între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii și a Acordului privind asistența judiciară reciprocă între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii, JO L 291, 7.11.2009, p. 40-41.

                     (15)

                        Acord între Uniunea Europeană și Japonia privind asistența judiciară reciprocă în materie penală, JO L 39, 12.2.2010, p. 20.

                     (16)

                        Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE.

                     (17)

                        Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului.

                     (18)

                        Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice („Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice”) (JO L 201, 31.7.2002, p. 37), modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile de comunicații electronice, a Directivei 2002/58/CE privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului.

                     (19)

                        Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind ordinele europene de divulgare și de păstrare a probelor electronice în materie penală, 17 aprilie 2018, COM(2018) 225 final; Propunere de directivă de stabilire a unor norme armonizate privind desemnarea reprezentanților legali în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale, 17 aprilie 2018, COM(2018) 226 final.

                     (20)

                        Negocierile cu Parlamentul European și cu Consiliul sunt în curs, dar Consiliul a convenit deja în cadrul Consiliului Justiție și Afaceri Interne din 7 decembrie 2018 asupra unei abordări generale cu privire la propunerea Comisiei de regulament.

                     (21)

                        Convenția de la Budapesta a Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185), 23 noiembrie 2001, http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        Actul Consiliului din 29.5.2000 de elaborare a Convenției privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene, JO C 197, 12.7.2000, p. 1; Regulamentul (UE) 2018/1727 al Parlamentului European și al Consiliului privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Justiție Penală (Eurojust) și de înlocuire și abrogare a Deciziei 2002/187/JAI a Consiliului, JO L 295, 21.11.2018; Regulamentul (UE) 2016/794 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) și de înlocuire și de abrogare a Deciziilor 2009/371/JAI, 2009/934/JAI, 2009/935/JAI, 2009/936/JAI și 2009/968/JAI ale Consiliului, JO L 135, 24.5.2016, p. 53; Decizia-cadru 2002/465/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind echipele comune de anchetă, JO L 162, 20.6.2002, p. 1; Deciziacadru 2009/948/JAI a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale, JO L 328, 15.12.2009, p. 42; Directiva 2014/41/UE privind ordinul european de anchetă în materie penală, JO L 130, 1.5.2014, p. 1.

                     (23)

                        Directiva 2010/64/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind dreptul la interpretare și traducere în cadrul procedurilor penale, JO L 280, 26.10.2010, p. 1; Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale, JO L 142, 1.6.2012, p. 1; Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate, JO L 294, 6.11.2013, p. 1; Directiva (UE) 2016/1919 a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2016 privind asistența juridică gratuită pentru persoanele suspectate și persoanele acuzate în cadrul procedurilor penale și pentru persoanele căutate în cadrul procedurilor privind mandatul european de arestare, JO L 297, 4.11.2016, p. 1; Directiva (UE) 2016/800 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind garanțiile procedurale pentru copiii care sunt persoane suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale, JO L 132, 21.5.2016, p. 1.

                     (24)

                        Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE; Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final și COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO L 295, 21.11.2018, p. 39).

                     (27)

                        JO C ...

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            ANEXĂ
            la
            Recomandarea de DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a participării la negocierile privind cel de Al doilea protocol adițional la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185)

               ANEXĂ

               1.OBIECTIVE

               În cursul negocierilor, Comisia ar trebui să vizeze atingerea obiectivelor prezentate în detaliu mai jos:

               (a)Negocierile ar trebui să asigure compatibilitatea deplină a convenției și a protocoalelor adiționale cu dreptul UE și cu obligațiile care le revin statelor membre în temeiul acestuia, în special în ceea ce privește competențele de investigare acordate părților terțe.

               (b)În special, negocierile ar trebui să asigure respectarea drepturilor fundamentale, a libertăților și a principiilor generale prevăzute de dreptul UE, astfel cum sunt consacrate în tratatele Uniunii Europene și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, inclusiv proporționalitatea, drepturile procedurale, prezumția de nevinovăție și dreptul la apărare al persoanelor care fac obiectul unor proceduri penale, precum și protecția confidențialității, a datelor cu caracter personal și a datelor transmise în cadrul comunicațiilor electronice, atunci când sunt prelucrate astfel de date, inclusiv a transferurilor către autoritățile de aplicare a legii ale țărilor din afara Uniunii Europene, și a oricăror obligații care le revin autorităților judiciare și de aplicare a legii în această privință.

               (c)În plus, cel de al doilea protocol adițional ar trebui să fie compatibil cu propunerile Comisiei privind probele electronice, inclusiv cu forma acestora rezultată în urma negocierilor purtate de colegiuitori în cadrul procedurii legislative și, în cele din urmă, cu forma lor finală (adoptată), și ar trebui să prevină conflictele de legi. În special, protocolul respectiv ar trebui să reducă în cea mai mare măsură posibilă riscurile de emitere, în temeiul unui viitor instrument al UE, a unor ordine de divulgare care să creeze conflicte cu legislația țărilor terțe care sunt părți la al doilea protocol adițional. Dacă va fi însoțit de garanții adecvate privind protecția datelor și a confidențialității, protocolul va facilita respectarea de către furnizorii de servicii din UE a obligațiilor care le revin în temeiul legislației UE privind protecția datelor și a confidențialității, în măsura în care un astfel de acord internațional ar putea oferi temeiul juridic pentru transferurile de date ca răspuns la ordinele de divulgare sau la cererile transmise de o autoritate a unei țări terțe care este parte la cel de al doilea protocol adițional prin care se solicită unui operator sau unei persoane împuternicite de către operator să divulge date cu caracter personal sau date transmise în cadrul comunicațiilor electronice.

               2.ASPECTE SPECIFICE

               I. Relația cu dreptul UE și cu alte (eventuale) acorduri

               (d)Ar trebui să se asigure faptul că cel de al doilea protocol adițional conține o clauză de deconectare care prevede că, în relațiile dintre ele, statele membre continuă să aplice normele Uniunii Europene, și nu cel al doilea protocol adițional.

               (e)Cel de al doilea protocol adițional se poate aplica în absența unor acorduri internaționale mai specifice care implică obligații pentru Uniunea Europeană sau statele membre ale acesteia și alte părți la convenție sau, în cazul în care există astfel de acorduri internaționale, cel de al doilea protocol adițional se aplică doar în măsura în care anumite aspecte nu sunt reglementate de acordurile respective. Prin urmare, astfel de acorduri internaționale mai specifice ar trebui să prevaleze asupra celui de al doilea protocol adițional, cu condiția să fie consecvente cu obiectivele și principiile convenției.

               II. Dispoziții privind o asistență judiciară reciprocă mai eficace

               (f)Dispozițiile privind „limbile în care se formulează cererile”, în forma lor actuală, prevăd că cererile trebuie formulate într-o limbă acceptabilă pentru partea solicitată sau trebuie însoțite de o traducere într-o astfel de limbă. Uniunea Europeană ar trebui să sprijine proiectul de text și raportul explicativ adoptate preliminar.

               (g)Dispozițiile privind „asistența judiciară reciprocă de urgență”, în forma lor actuală, permit solicitarea în regim de urgență a asistenței reciproce, prin trimiterea unei astfel de cereri în format electronic atunci când partea solicitantă consideră că există o situație de urgență, definită ca o situație în care există un risc semnificativ și iminent la adresa vieții sau siguranței unei persoane fizice. Uniunea Europeană ar trebui să sprijine proiectul de text și raportul explicativ adoptate preliminar. Domeniul de aplicare al asistenței reciproce ar trebui să fie identic cu cel stabilit la articolul 25 din convenție.

               (h)În ceea ce privește dispozițiile referitoare la „videoconferințe”, Uniunea Europeană ar trebui să încerce să asigure consecvența celui de al doilea protocol adițional cu dispozițiile aferente din acordurile internaționale existente încheiate între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia și celelalte părți la convenție, atunci când este posibil. Aceste dispoziții ar trebui să le permită statelor membre să asigure respectarea garanțiilor privind drepturile procedurale aplicabile care decurg din dreptul Uniunii și din dreptul național.

               (i)În ceea ce privește dispozițiile referitoare la „modelul de aprobare”, Uniunea Europeană ar trebui să încerce să asigure faptul că proiectul de text și expunerea de motive conțin elemente, precum stabilirea de termene maxime obligatorii pentru adoptarea deciziilor de către autoritățile naționale, în vederea asigurării faptului că utilizarea sa are drept rezultat proceduri mai rapide; ar trebui să asigure, de asemenea, faptul că povara pe care trebuie să o suporte furnizorii de servicii este proporțională și că sunt aplicabile căi de atac, după caz.

               III.Dispoziții care să permită o cooperare directă cu furnizorii de servicii din alte jurisdicții

               (j)În ceea ce privește dispozițiile privind „cooperarea directă cu furnizorii de servicii din alte jurisdicții”, Uniunea Europeană ar trebui să asigure faptul că cel de al doilea protocol adițional este consecvent cu dreptul UE, include garanții adecvate, iar povara pe care trebuie să o suporte furnizorii de servicii este proporțională.

               (k)În ceea ce privește dispozițiile referitoare la „ordinele de divulgare internaționale”, Uniunea Europeană ar trebui să asigure faptul că cel de al doilea protocol adițional include garanții adecvate privind drepturile fundamentale, ținând seama de nivelul diferit de sensibilitate al categoriilor de date în cauză și de garanțiile incluse în ordinele de divulgare europene pentru diferitele categorii de date.

               (l)În ceea ce privește dispozițiile referitoare la „ordinele de divulgare internaționale”, Uniunea Europeană nu ar trebui să se opună includerii în cel de al doilea protocol adițional a unor garanții și motive de refuz suplimentare față de propunerile Comisiei privind probele electronice, inclusiv față de forma acestora care va rezulta în urma negocierilor purtate de colegiuitori în cadrul procedurii legislative și, în cele din urmă, față de forma lor finală (adoptată), cum ar fi o notificare și aprobarea de către statul de care aparține furnizorul de servicii și o examinare prealabilă efectuată de o instanță sau de un organism administrativ independent, în măsura în care acest lucru nu reduce în mod disproporționat eficacitatea instrumentului prevăzut de cel de al doilea protocol adițional (de exemplu, în cazurile de urgență justificate corespunzător). Garanțiile și motivele de refuz suplimentare nu ar trebui să afecteze funcționarea între statele membre a propunerilor UE privind probele electronice.

               IV.Garanții mai solide privind practicile existente în materie de acces transfrontalier la date

               (m)În ceea ce privește dispozițiile referitoare la „extinderea căutărilor și a accesului pe baza deținerii prerogativelor necesare” și „tehnicile de investigare”, Uniunea Europeană ar trebui să se asigure că cel de al doilea protocol adițional include garanții adecvate privind drepturile fundamentale. Prin urmare, proiectul de text ar trebui să includă, de asemenea, condiția ca datele stocate în sistemul informatic conectat să poată fi accesibile în mod legal din sistemul inițial și ca accesul să fie necesar și proporțional și să nu implice o încălcare a măsurilor de securitate referitoare la dispozitive, în conformitate cu garanțiile prezentate mai jos.

               (n)Uniunea Europeană ar trebui să se asigure, de asemenea, că nu restrânge posibilitățile unui astfel de acces prevăzute în prezent în statele membre.

               V.Garanții, inclusiv cerințe privind protecția datelor

               (o)Uniunea Europeană ar trebui să se asigure că cel de al doilea protocol adițional prevede garanții adecvate privind protecția datelor, în sensul Directivei (UE) 2016/680, al Regulamentului (UE) 2016/679 și al Directivei 2002/58/CE, în ceea ce privește colectarea, transferul și utilizarea ulterioară a datelor cu caracter personal și a datelor transmise în cadrul comunicațiilor electronice incluse în probele electronice cerute de autoritatea solicitantă. Aceste garanții ar trebui incluse în cel de al doilea protocol adițional, ținând seama de cele prevăzute în acordurile UE, ca de exemplu în Acordul-cadru UE-SUA și în Convenția modernizată a Consiliului Europei pentru protejarea persoanelor față de prelucrarea automatizată a datelor cu caracter personal (CETS nr. 108). Aceste garanții ar trebui să abordeze situațiile în care se prelucrează date atât în contextul asistenței reciproce pe care și-o acordă autoritățile de aplicare a legii, cât și al cooperării directe dintre autoritățile de aplicare a legii și furnizorii de servicii. Uniunea Europeană ar trebui să urmărească asigurarea faptului că aceste garanții se aplică tuturor competențelor de investigare, atât celor existente în contextul convenției, cât și celor create prin cel de al doilea protocol adițional.

               3.APLICAREA TERITORIALĂ, INTRAREA ÎN VIGOARE ȘI ALTE DISPOZIȚII FINALE

               Dispozițiile finale ale protocolului adițional, inclusiv dispozițiile privind intrarea în vigoare, rezervele, denunțarea etc., ar trebui să fie formulate, atunci când este posibil și adecvat, în conformitate cu dispozițiile Convenției Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185). Nu ar trebui să se utilizeze dispoziții care se abat de la clauzele standard decât atunci când acest lucru este necesar pentru a realiza obiectivele sau pentru a reflecta circumstanțele specifice ale celui de al doilea protocol adițional.


title: Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de autorizare a deschiderii negocierilor privind revizuirea Acordului Comisiei Economice pentru Europa a Organizaţiei Naţiunilor Unite privind adoptarea specificaţiilor tehnice uniforme pentru vehicule cu roţi, echipamente şi componente care pot fi montate şi/sau folosite la vehicule cu roţi şi condiţiile pentru recunoaşterea reciprocă a omologărilor acordate pe baza acestor specificaţii („Acordul revizuit din 1958")

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 5.6.2019
            COM(2019) 534 final
            Recomandare de
            RECOMANDARE A CONSILIULUI
            în scopul corectării abaterii semnificative constatate de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu în Ungaria
            {SWD(2019) 534 final}

               Recomandare de

               RECOMANDARE A CONSILIULUI

               în scopul corectării abaterii semnificative constatate de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu

                  în Ungaria

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (4),

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice
                  1
               , în special articolul 10 alineatul (2) al doilea paragraf,

               având în vedere recomandarea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu articolul 121 din tratat, statele membre trebuie să promoveze soliditatea pe termen mediu a finanțelor publice prin coordonarea politicilor economice și prin supraveghere multilaterală, pentru a evita apariția unor deficite publice excesive.

               (2)Pactul de stabilitate și de creștere (PSC) are la bază obiectivul unor finanțe publice solide ca mijloc de consolidare a condițiilor pentru stabilitatea prețurilor și pentru o creștere susținută și durabilă, care să contribuie la crearea de locuri de muncă.

               (3)La 22 iunie 2018, Consiliul a constatat, în conformitate cu articolul 121 alineatul (4) din tratat, că Ungaria a înregistrat în 2017 o abatere semnificativă constatată de la obiectivul bugetar pe termen mediu privind un deficit public de 1,0 % din PIB în termeni structurali. Având în vedere abaterea semnificativă constatată, la 22 iunie 2018 Consiliul a adresat Ungariei recomandarea
                  2
                de a lua măsurile care se impun pentru ca rata de creștere nominală a cheltuielilor publice primare nete
                  3
                să nu depășească 2,8 % în 2018, ceea ce corespunde unei ajustări structurale anuale de 1,0 % din PIB. De asemenea, Consiliul a recomandat Ungariei să utilizeze veniturile excepționale pentru reducerea deficitului, repunând astfel țara pe o traiectorie de ajustare adecvată în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu. La 4 decembrie 2018, Consiliul a concluzionat că Ungaria nu a luat măsuri eficace în urma Recomandării Consiliului din 22 iunie 2018. Pe baza acestei constatări, la 4 decembrie 2018 Consiliul a emis o recomandare revizuită prin care solicita Ungariei să ia măsurile necesare pentru a se asigura că rata de creștere nominală a cheltuielilor publice primare nete nu depășește 3,3 % în 2019, ceea ce corespunde unei ajustări structurale anuale de 1,0 % din PIB.

               (4)Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019 și a datelor privind rezultatele din 2018 validate de Eurostat, creșterea cheltuielilor publice primare nete în 2018 a depășit cu mult criteriul de referință privind cheltuielile, indicând o abatere semnificativă (abatere de 1,3 % din PIB). Soldul structural s-a deteriorat, atingând -3,7 % din PIB, de la -3,4 % din PIB în 2017, ceea ce indică, de asemenea, o abatere semnificativă de la ajustarea structurală recomandată (abatere de 1,3 % din PIB). Dimensiunea abaterii indicată de soldul structural este afectată de pierderi semnificative pe partea de venituri și de creșterea cheltuielilor cu investițiile în contextul unei economii supraîncălzite, estimându-se totodată că a beneficiat în foarte mică măsură de scăderea cheltuielilor cu dobânzile. Criteriul de referință privind cheltuielile este puternic afectat de creșterea PIB-ului potențial pe termen mediu aplicată în calculul acestuia, care include o creștere a PIB-ului potențial foarte scăzută ca urmare a crizei. În plus, deflatorul PIB care stă la baza criteriului de referință privind cheltuielile nu pare să țină seama în mod corespunzător de creșterea presiunii costurilor care afectează cheltuielile publice. După ajustarea în funcție de acești factori, criteriul de referință privind cheltuielile pare să reflecte în mod adecvat efortul bugetar, dar indică în continuare o abatere semnificativă. Ținând seama de acești factori, ambii indicatori confirmă o abatere semnificativă de la cerințele componentei preventive a PSC în 2018.

               (5)La 5 iunie 2019, în urma unei evaluări globale, Comisia a considerat că în Ungaria există o abatere semnificativă constatată de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu și a adresat Ungariei un avertisment în conformitate cu articolul 121 alineatul (4) din tratat și cu articolul 10 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

               (6)În conformitate cu articolul 10 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1466/97, în termen de o lună de la data adoptării avertismentului, Consiliul urmează să adreseze o recomandare statului membru în cauză, invitându-l să ia măsurile de politică necesare. Regulamentul (CE) nr. 1466/97 prevede că recomandarea va stabili un termen de maximum cinci luni pentru corectarea abaterii de către statul membru. Având în vedere acestea, pare adecvat să se prevadă data de 15 octombrie 2019 ca termen-limită până la care Ungaria trebuie să corecteze abaterea. Până la acest termen, Ungaria trebuie să prezinte un raport referitor la măsurile luate pentru a da curs prezentei recomandări.

               (7)Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019 referitoare la deviația PIB-ului, Ungaria va rămâne într-o situație economică bună în 2019 și în 2020. Deși, potrivit estimărilor, în 2019 PIB-ul real va crește în ritm cu PIB-ul potențial (3,7 %), în 2020 se estimează că creșterea PIB-ului real (2,8 %) va fi inferioară potențialului de creștere (3,6 %). Ponderea datoriei publice a Ungariei în PIB depășește pragul de 60 %. Prin urmare, efortul minim necesar de ajustare structurală prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și de matricea de ajustare convenită de comun acord în cadrul componentei preventive a PSC, care ține cont de circumstanțele economice predominante și de eventualele probleme de sustenabilitate, se ridică la cel puțin 0,75 % din PIB atât pentru 2019, cât și pentru 2020.

               (8)Deficitul structural al Ungariei a crescut cu 1,4 % din PIB în 2017 și cu 0,3 % din PIB în 2018, pentru a atinge 3,7 % din PIB în 2018. Conform previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019, acesta va scădea începând din 2019. Un efort suplimentar, necesar pentru a corecta abaterile cumulate și a readuce Ungaria pe o traiectorie de consolidare adecvată în urma derapajelor care au avut loc începând din 2017, ar trebui să completeze cerința de ajustare minimă în 2019. Un efort suplimentar comparat cu cel rezultat din matricea de ajustare convenită de comun acord în cadrul componentei preventive a PSC, de 0,25 % din PIB în 2019, pare adecvat având în vedere amploarea abaterii semnificative constatate de la traiectoria de ajustare recomandată în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu și va accelera ritmul ajustării în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu. Efortul necesar pentru 2019 este în conformitate cu ajustarea recomandată de Consiliu la 4 decembrie 2018. Pentru 2020, cerința de ajustare minimă de 0,75 % din PIB pare adecvată, condiționată de respectarea ajustării solicitate în 2019.

               (9)Îmbunătățirea necesară a soldului structural cu 1,0 % din PIB în 2019 și cu 0,75 % din PIB în 2020 este în concordanță cu o rată de creștere nominală a cheltuielilor publice primare nete de maximum 3,3 % în 2019 și 4,7 % în 2020.

               (10)Previziunile Comisiei din primăvara anului 2019 estimează o îmbunătățire a soldului structural, cu 0,4 % din PIB în 2019 și cu încă 0,6 % din PIB în 2020. Prin urmare, o îmbunătățire structurală de 1,0 % din PIB în 2019 și de 0,75 % din PIB în 2020 implică necesitatea de a adopta măsuri cu un randament structural total de 0,6 % din PIB în 2019 și măsuri suplimentare cu un randament structural de 0,2 % din PIB în 2020 față de scenariul de referință actual din previziunile Comisiei din primăvara anului 2019.

               (11)Faptul că nu s-a dat curs recomandărilor anterioare de corectare a abaterii semnificative constatate impune luarea unor măsuri urgente pentru ca politica fiscală a Ungariei să fie repusă pe o traiectorie prudentă.

               (12)În vederea atingerii obiectivelor bugetare recomandate, este esențial ca Ungaria să adopte și să pună în aplicare cu strictețe măsurile necesare și să monitorizeze îndeaproape evoluția cheltuielilor curente.

               (13)Până la 15 octombrie 2019, Ungaria trebuie să prezinte Consiliului un raport referitor la măsurile pe care le-a luat pentru a da curs prezentei recomandări.

               (14)Este oportun ca prezenta recomandare să fie făcută publică,

               RECOMANDĂ UNGARIEI:

               (1)să ia măsurile necesare pentru a se asigura că rata de creștere nominală a cheltuielilor publice primare nete nu depășește 3,3 % în 2019 și 4,7 % în 2020, ceea ce corespunde unei ajustări structurale anuale de 1,0 % din PIB în 2019 și de 0,75 % în 2020, repunând astfel statul membru pe o traiectorie de ajustare adecvată în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu;

               (2)să utilizeze eventualele venituri excepționale pentru reducerea deficitului; măsurile de consolidare bugetară trebuie să asigure o îmbunătățire durabilă a soldului structural al bugetului general, într-o manieră favorabilă creșterii;

               (3)să prezinte Consiliului, până la 15 octombrie 2019, un raport referitor la măsurile pe care le-a luat pentru a da curs prezentei recomandări; raportul trebuie să prezinte măsuri suficient de detaliate și anunțate în mod credibil în vederea respectării traiectoriei de ajustare solicitate, incluzând impactul bugetar al fiecăreia dintre acestea, precum și previziuni bugetare detaliate și actualizate pentru perioada 2019-2020.

               Prezenta recomandare se adresează Ungariei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

                     (2)

                        JO C 223, 27.6.2018, p. 1.

                     (3)

                        Cheltuielile publice primare nete cuprind cheltuielile publice totale minus cheltuielile cu dobânzile, cheltuielile cu programele Uniunii care sunt acoperite integral din fondurile Uniunii și modificările nediscreționare ale cheltuielilor cu indemnizațiile de șomaj. Formarea brută de capital fix finanțată la nivel național este repartizată uniform de-a lungul unei perioade de patru ani. Se iau în calcul și măsurile discreționare privind veniturile sau creșterile veniturilor impuse prin lege. Măsurile cu caracter excepțional, atât pe partea de venituri, cât și pe partea de cheltuieli, sunt compensate.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            Recomandare de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a deschiderii negocierilor pentru instituirea unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL RECOMANDĂRII

               •Motivele și obiectivele recomandării

               Comisia pentru pescuit în zona central-vestică a Atlanticului (WECAFC) este un organism consultativ instituit în 1973 în temeiul articolului VI din actul constitutiv al Organizației pentru Alimentație și Agricultură (FAO) din cadrul Organizației Națiunilor Unite. Scopul său este promovarea conservării, gestionării și dezvoltării resurselor marine vii din zona sa de competență. Cu toate acestea, WECAFC nu adoptă decizii cu caracter obligatoriu pentru membrii săi. Secretariatul WECAFC este gestionat și finanțat de către FAO. Uniunea este membră a WECAFC.

               În contextul promovării gestionării și cooperării regionale în domeniul pescuitului în principalele zone oceanice pentru acoperirea lacunelor în materie de guvernanță regională, obiectiv stabilit în Comunicarea comună a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate și a Comisiei Europene, intitulată „Guvernanța internațională a oceanelor: o agendă pentru viitorul oceanelor noastre”, Uniunea s-a angajat în cadrul acțiunii 2 că „va sprijini actualizarea, până în 2020, a Comitetului pentru pescuit în zona central-estică a Atlanticului și a Comisiei pentru pescuit în zona central-vestică a Atlanticului”.

               În 2012 a fost inițiat un proces de reorientare strategică care a implicat o evaluare a performanței (2013-2014), un plan strategic (2014), două ateliere de „reorientare și planificare strategică” (2014 și 2015) și o analiză costuri-beneficii a procesului de reorientare (2016). La cea de-a 16-a sesiune plenară a WECAFC (2016), membrii comisiei au convenit să lanseze un proces vizând clarificarea anumitor aspecte-cheie legate de instituirea unei organizații regionale de gestionare a pescuitului (ORGP) în zona WECAFC. La finele anului 2018, Secretariatul WECAFC a pregătit un „document de reflecție” pentru a clarifica aspecte legate de obiective, domeniu de competență, acoperirea stocurilor, structură instituțională, implicații financiare etc. La 25 și 26 martie 2019, a avut loc, în Barbados, cel dintâi atelier pregătitor al reorientării WECAFC în vederea pregătirii celei de-a 17-a sesiuni plenare a WECAFC din iulie 2019, în cadrul căreia va fi abordată tema instituirii unei ORGP în zona WECAFC.

                  Crearea unui instrument obligatoriu pentru reformarea WECAFC în zona vestică și centrală a Atlanticului va asigura o bază solidă pentru gestionarea și conservarea sustenabilă a resurselor biologice marine locale. Acest lucru este în conformitate cu articolul 28 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului privind politica comună în domeniul pescuitului și cu concluziile Consiliului din 19 martie 2012 referitoare la Comunicarea Comisiei privind „Dimensiunea externă a politicii comune în domeniul pescuitului”.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

                  ORGP-urile sunt organizații internaționale create de țări. Printre membri se numără țările din regiune (statele costiere), organizațiile de integrare regională, cum ar fi UE, precum și entitățile din domeniul pescuitului cu interese în domeniul respectiv într-o anumită zonă. Unele ORGP-uri gestionează toate stocurile de pește dintr-o anumită zonă, în timp ce altele se axează pe speciile mari migratoare, cum ar fi tonul, care se deplasează de-a lungul unor arii geografice vaste. În timp ce unele dintre aceste organizații au doar rol consultativ, majoritatea lor au competențe în materie de gestionare care le permit să stabilească limite de captură și limite ale efortului de pescuit și să impună măsuri tehnice și obligații de control.

                  În conformitate cu comunicarea Comisiei, intitulată „Participarea la organizațiile regionale în domeniul pescuitului (ORP-uri)”, Uniunea Europeană, reprezentată de Comisie, joacă un rol activ în 6 ORP-uri de ton și în 11 organizații care nu au ca obiect pescuitul de ton.

                  Promovarea măsurilor de sporire a eficacității ORGP-urilor și, după caz, de îmbunătățire a guvernanței acestora reprezintă o caracteristică principală a acțiunii UE în cadrul acestor foruri. Acest lucru este în conformitate cu Comunicarea comună a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate și a Comisiei Europene intitulată „Guvernanța internațională a oceanelor: o agendă pentru viitorul oceanelor noastre”, precum și cu concluziile Consiliului referitoare la comunicarea comună menționată.

               2.ELEMENTELE JURIDICE ALE RECOMANDĂRII

               •Temei juridic

                  Obiectivul prezentei recomandări este de a obține din partea Consiliului o autorizație pentru Comisie care să-i permită acesteia să negocieze constituirea unei ORGP în zona central-vestică a Atlanticului în numele UE.  Temeiul juridic pentru autorizarea de către Consiliu a deschiderii de negocieri este articolul 218 alineatele (3) și (4) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               •Alegerea instrumentului

                  În temeiul articolului 218 alineatele (3) și (4) din TFUE, Comisia prezintă recomandări Consiliului, care adoptă o decizie de autorizare a deschiderii negocierilor. Consiliul poate adresa directive negociatorului și poate desemna o comisie specială care să supravegheze negocierile în conformitate cu directivele de negociere.

               3.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE

               Prezenta inițiativă este legată de un angajament luat în conformitate cu Comunicarea comună a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate și a Comisiei Europene, intitulată „Guvernanța internațională a oceanelor: o agendă pentru viitorul oceanelor noastre”, pentru care s-a organizat o consultare a părților interesate. Pe lângă aceasta, în cadrul Grupului de lucru al Consiliului din martie 2019, Comisia a prezentat un document neoficial prin care propunea acordarea de sprijin UE pentru procesul de reformare a WECAFC. Documentul respectiv s-a bucurat de o largă susținere din partea statelor membre.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

                  Aderarea UE la convenție poate necesita plata către noua organizație a unei contribuții financiare anuale de la linia bugetară 11.03.02 (Contribuții obligatorii la ORGP-uri), estimată la 100 000 EUR. Contribuția UE poate varia în funcție de acordul final cu privire la criteriile care trebuie utilizate pentru calcularea contribuțiilor părților la cheltuielile organizației. Suma exactă va fi alocată liniilor bugetare relevante în cadrul procedurii bugetare anuale.

                  Pot fi de asemenea relevante și contribuțiile voluntare la bugetul organizației în cadrul liniei bugetare 11.06.62.03, destinate promovării cercetării științifice, însă în etapa de față este dificil de stabilit cuantumul exact al acestora. Linia bugetară 11.01.04.01 prevede, de asemenea, asistență tehnică pentru a sprijini furnizarea de consultanță științifică în cadrul reuniunii WECAFC. Costul acesteia este estimat la 10 000 EUR pe an.

               Recomandare de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a deschiderii negocierilor pentru instituirea unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatele (3) și (4),

               având în vedere recomandarea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Uniunea are competența de a adopta măsuri de conservare a resurselor biologice marine în temeiul politicii comune în domeniul pescuitului și de a încheia acorduri cu țări terțe și organizații internaționale.

               (2)În temeiul Deciziei 98/392/CE a Consiliului, Uniunea este parte contractantă la Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982. Respectiva convenție impune tuturor membrilor comunității internaționale să coopereze în vederea conservării și gestionării resurselor biologice ale mării.

               (3)În temeiul Deciziei 98/414/CE a Consiliului, Uniunea este parte contractantă la Acordul pentru aplicarea prevederilor Convenției Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982 în legătură cu conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori.

               (4)Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului prevede că Uniunea își dezvoltă relațiile externe în domeniul pescuitului în conformitate cu obligațiile sale internaționale și cu obiectivele sale generale, precum și cu obiectivele și principiile prevăzute la articolele 2 și 3 din respectivul regulament, pentru a asigura exploatarea, gestionarea și conservarea durabilă a resurselor biologice marine și a mediului marin.

               (5)Comisia pentru pescuit în zona central-vestică a Atlanticului (WECAFC) este un organism consultativ instituit în 1973 în temeiul articolului VI din actul constitutiv al Organizației pentru Alimentație și Agricultură (FAO) din cadrul Organizației Națiunilor Unite, al cărei obiectiv este promovarea conservării, gestionării și dezvoltării resurselor marine vii din zona sa de competență.

               (6)În 2012, WECAFC a inițiat un proces de reorientare strategică care a implicat o evaluare a performanței (2013-2014), un plan strategic (2014), două ateliere de „reorientare și planificare strategică” (2014 și 2015) și un prim atelier pregătitor (martie 2019).

               (7)Începând din iulie 2019, vor avea loc consultări internaționale în vederea încheierii unui acord internațional pentru instituirea unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului care să aibă competența de a lua decizii cu caracter juridic obligatoriu pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii în zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic, cu participarea membrilor WECAFC.

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii Europene, un acord de instituire a unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic.

               Articolul 2

               Aceste negocieri se desfășoară cu consultarea [a se completa numele comisiei speciale care urmează să fie desemnată de Consiliu] și pe baza directivelor de negociere prevăzute în anexa la prezenta decizie.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            ANEXĂ
            la
            Recomandarea de decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor pentru instituirea unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic

               ANEXĂ

               Directive pentru negocierile care urmează să fie purtate de Comisie în numele Uniunii Europene pentru instituirea unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic

               1.Scopul negocierilor este de a permite Uniunii Europene să participe la procesul de negociere al Comisiei pentru pescuit în zona central-vestică a Atlanticului (WECAFC), pentru a încheia un acord de instituire a unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului (denumit în continuare „acordul”), care să poată lua decizii obligatorii din punct de vedere juridic pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic.

               2.În cadrul negocierilor cu celelalte părți implicate în instituirea unei organizații sau a unui instrument regional de gestionare a pescuitului pentru conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona centrală și vestică a Oceanului Atlantic, comisia acționează astfel încât să se asigure că acordul:

               –respectă legislația internațională și, în special, prevederile Convenției ONU din 1982 asupra dreptului mării, ale Acordului din 1995 în legătură cu conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori, ale Acordului din 1993 privind promovarea respectării măsurilor internaționale de conservare și gestionare de către navele de pescuit în marea liberă, fără a aduce atingere drepturilor și obligațiilor statelor costiere, precum și ale Acordului din 2009 privind măsurile de competența statului portului pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat;

               –asigură compatibilitatea dintre măsurile de conservare și gestionare stabilite pentru aceleași stocuri în apele aflate sub jurisdicție națională și măsurile adoptate în ceea ce privește marea liberă în conformitate cu articolul 118 din Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării (UNCLOS) și cu articolul 8 din Acordul Organizației Națiunilor Unite privind stocurile de pește (UNFSA);

               –nu aduce atingere rolului și mandatelor Comisiei Internaționale pentru Conservarea Tonului din Oceanul Atlantic (ICCAT) și/sau ale Organizației de Pescuit în Atlanticul de Nord-Vest (NAFO) și asigură o strânsă cooperare și coordonare între măsurile pertinente adoptate pe baza acordului și cele adoptate de ICCAT și/sau de NAFO;

               –promovează abordarea Uniunii privind conservarea și gestionarea în toate oceanele lumii și consolidează angajamentul acesteia față de conservarea pe termen lung și exploatarea sustenabilă a resurselor piscicole la nivel mondial;

               –este coerent cu obiectivele și principiile urmărite de Uniune în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului, stabilite în Regulamentul (UE) nr. 1380/2013;

               –instituie o organizație sau un instrument regional de gestionare a pescuitului care poate lua decizii obligatorii din punct de vedere juridic în ceea ce privește conservarea și gestionarea resurselor marine vii din zona vestică și centrală a Oceanului Atlantic;

               –permite participarea entităților din domeniul pescuitului și a organizațiilor de integrare economică regională (REIO) cărora statele membre la acord le-au transferat competențe în domeniile reglementate de acord;

               –are ca obiectiv principal conservarea și gestionarea resurselor piscicole, inclusiv a pescuitului experimental, prin implementarea abordării precauționare, și urmărește să se asigure că exploatarea resurselor biologice marine vii reface și menține populațiile de specii recoltate peste nivelurile care pot oferi producția maximă durabilă; asigurând în același timp un nivel de trai decent pentru cei care depind de activitățile de pescuit și contribuind la disponibilitatea produselor halieutice.

               –urmărește implementarea abordării ecosistemice a gestionării pescuitului, în contextul schimbărilor climatice, astfel încât să contribuie la gestionarea sustenabilă a oceanelor în toate dimensiunile sale, să se asigure că orice impact negativ al activităților de pescuit asupra ecosistemului marin este redus la minimum și să depună eforturi pentru a evita degradarea mediului marin;

               –acoperă în întregime sau parțial actuala zonă a WECAFC, incluzând de preferință zonele economice exclusive (ZEE) ale statelor costiere;

               –include un proces decizional eficient care prevede de preferință, după caz, existența unor mecanisme de vot cu majoritate și a unor proceduri de opoziție;

               –include mecanisme adecvate, incluzive și transparente pentru colectarea de date relevante și elaborarea de avize științifice solide care să sprijine procesul decizional, precum și o implicare corespunzătoare a părților interesate;

               –include mecanisme adecvate pentru a promova monitorizarea, controlul și supravegherea eficace a activităților de pescuit, pentru combaterea pescuitului ilegal, nereglementat și nedeclarat (INN) și pentru promovarea reglementării activităților de transbordare, a unui program de inspecție atât pe mare cât și în port, precum și a trasabilității produselor pescărești;

               –sprijină cooperarea pentru a combate munca forțată asociată pescuitului INN și pentru a promova munca decentă în domeniul pescuitului, în conformitate cu Convenția privind munca în domeniul pescuitului a Organizației Internaționale a Muncii (OMI);

               –include un mecanism de promovare a respectării acordului și a măsurilor adoptate de organizația sau instrumentul instituit prin acord;

               –instituie o revizuire periodică a măsurilor adoptate de organizația sau instrumentul instituit prin acord;

               –include o structură și organisme administrative adecvate, precum și resurse financiare suficiente, la care toți membrii contribuie în mod echitabil;

               –permite accesul flotei UE la resursele piscicole din zona acoperită și îi alocă acesteia o parte adecvată din respectivele resurse;

               –include un proces de soluționare pașnică a litigiilor;

               –ia în considerare, după caz, orice fel de circumstanțe specifice ale statelor insulare mici în curs de dezvoltare din zona acoperită.