title: Recomandarea nr. P1 din 12 iunie 2009 privind hotărârea Gottardo, conform căreia avantajele de care beneficiază resortisanții unui stat membru în temeiul unei convenții bilaterale privind securitatea socială cu o țară terță trebuie să fie acordate și lucrătorilor care sunt resortisanți ai altor state membre (Text cu relevanță pentru SEE și pentru Acordul CE/Elveția)

text:
               24.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/47

         RECOMANDAREA NR. P1
   din 12 iunie 2009
   privind hotărârea Gottardo, conform căreia avantajele de care beneficiază resortisanții unui stat membru în temeiul unei convenții bilaterale privind securitatea socială cu o țară terță trebuie să fie acordate și lucrătorilor care sunt resortisanți ai altor state membre
   (Text cu relevanță pentru SEE și pentru Acordul CE/Elveția)
   2010/C 106/14
   COMISIA ADMINISTRATIVĂ PENTRU COORDONAREA SISTEMELOR DE SECURITATE SOCIALĂ,
   având în vedere articolul 72 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (1), conform căruia Comisia administrativă are responsabilitatea de a trata toate chestiunile administrative sau de interpretare care decurg din dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 883/2004 și ale Regulamentului (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (2),
   având în vedere articolul 72 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, în temeiul căruia Comisia administrativă promovează și dezvoltă cooperarea dintre statele membre și instituțiile acestora în materie de securitate socială,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 883/2004, adoptat în temeiul articolelor 42 și 308 din tratat, constituie un instrument esențial pentru exercitarea libertăților fundamentale instituite prin tratat.

               (2)

               Principiul nediscriminării pe motive de naționalitate constituie o garanție esențială pentru libera circulație a lucrătorilor, conform dispozițiilor articolului 39 din tratat. Aceasta implică eliminarea oricărei discriminări între lucrătorii stabiliți în statele membre și lucrătorii migranți în privința ocupării forței de muncă, a plății și a celorlalte condiții de lucru.

               (3)

               În cauza Gottardo (3), Curtea de Justiție a hotărât în baza acestui principiu, astfel cum este enunțat la articolul 39 din tratat, în privința unei persoane cu reședința în Comunitate care lucrase în Franța, în Italia și în Elveția. Persoana respectivă nu îndeplinea condițiile pentru a beneficia de o pensie în Italia și a cerut cumularea perioadelor de asigurare încheiate în Elveția și în Italia, în conformitate cu dispozițiile convenției bilaterale între Italia și Elveția de care beneficiază resortisanții acestor două țări.

               (4)

               În cauza respectivă, Curtea a hotărât că, atunci când un stat membru încheie cu o țară terță o convenție internațională bilaterală privind securitatea socială în baza căreia perioadele de asigurare încheiate în țara terță respectivă sunt luate în considerare pentru dobândirea dreptului la prestații pentru limită de vârstă, principiul fundamental al egalității de tratament cere ca statul membru respectiv să acorde resortisanților celorlalte state membre aceleași avantaje de care se bucură propriii săi resortisanți în temeiul convenției respective, cu excepția cazului în care statul membru justifică în mod obiectiv refuzul de a face acest lucru (punctul 34).

               (5)

               În acest sens, Curtea a afirmat că interpretarea sa privind termenul „legislație” de la articolul 1 litera (j) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului (4) [actualul articol 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004] nu poate afecta obligația ca fiecare stat membru să respecte principiul egalității de tratament stabilit la articolul 39 din tratat.

               (6)

               Curtea a considerat că periclitarea echilibrului și a reciprocității unei convenții internaționale bilaterale încheiate între un stat membru și o țară terță nu constituie o justificare obiectivă pentru refuzul statului membru care este parte la convenția respectivă de a extinde la resortisanții celorlalte state membre avantajele de care beneficiază propriii săi resortisanți în temeiul convenției respective.

               (7)

               Curtea nu a acceptat nici obiecțiile conform cărora o posibilă creștere a poverii financiare și a dificultăților administrative de comunicare cu autoritățile competente din țara terță în cauză ar putea justifica nerespectarea de către statul membru care este parte la convenția bilaterală a obligațiilor prevăzute în tratat.

               (8)

               Este important ca din hotărârea respectivă să fie trase toate concluziile adecvate, acest fapt fiind esențial pentru resortisanții comunitari care și-au exercitat dreptul de liberă circulație într-un alt stat membru.

               (9)

               Din acest motiv, trebuie clarificat că orice convenție bilaterală privind securitatea socială între un stat membru și o țară terță trebuie interpretată astfel încât avantajele de care beneficiază resortisanții statului membru care este parte la convenție trebuie acordate în principiu și resortisanților comunitari aflați în aceeași situație obiectivă.

               (10)

               Indiferent de aplicarea uniformă a hotărârii Gottardo la cauzele individuale, convențiile bilaterale existente ar trebui reexaminate. În legătură cu acordurile încheiate anterior, articolul 307 din tratat prevede: „statul sau statele membre în cauză recurg la toate mijloacele corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile constatate”; în legătură cu acordurile încheiate după 1 ianuarie 1958 sau după data aderării unui stat membru la Comunitatea Europeană, articolul 10 din tratat prevede că statele membre respective „se abțin să ia măsuri care ar putea pune în pericol realizarea scopurilor prezentului tratat”.

               (11)

               În legătură cu noile convenții bilaterale privind securitatea socială încheiate între un stat membru și o țară terță, este important să se rețină că acestea ar trebui să includă o referință specifică la principiul nediscriminării pe motive de naționalitate cu privire la resortisanții altor state membre care și-au exercitat dreptul de liberă circulație în statul membru care este parte la convenția respectivă.

               (12)

               Aplicarea hotărârii Gottardo la cauzele individuale depinde în mare măsură de cooperarea țărilor terțe, deoarece acestea trebuie să certifice perioadele de asigurare încheiate acolo de către persoana în cauză.

               (13)

               Comisia administrativă ar trebui să abordeze acest subiect, având în vedere că hotărârea Gottardo are legătură cu aplicarea principiului tratamentului egal în domeniul securității sociale.
               Hotărând în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 71 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004,

         RECOMANDĂ SERVICIILOR ȘI INSTITUȚIILOR COMPETENTE CA:

               1.

               În conformitate cu principiul tratamentului egal și al nediscriminării între propriii resortisanți ai unui stat și resortisanții altor state membre care și-au exercitat dreptul de liberă circulație în temeiul articolului 39 din tratat, avantajele în privința pensiilor de care beneficiază lucrătorii care sunt resortisanți ai unui stat (salariați sau care desfășoară activități independente) în temeiul unei convenții privind securitatea socială încheiate cu o țară terță sunt acordate, în principiu, și lucrătorilor (salariați sau care desfășoară activități independente) care sunt resortisanți ai altor state membre și care se află în aceeași situație obiectivă.

               2.

               Noile convenții bilaterale privind securitatea socială încheiate între un stat membru și o țară terță ar trebui să se refere în mod specific la principiul nediscriminării, pe motive de naționalitate, a resortisanților unui alt stat membru care și-au exercitat dreptul de liberă circulație în statul membru care este parte la convenția respectivă.

               3.

               Statele membre ar trebui să informeze instituțiile din țările cu care au încheiat convenții privind securitatea socială ale căror dispoziții se aplică numai propriilor lor resortisanți în legătură cu implicațiile hotărârii Gottardo și ar trebui să le invite să coopereze la aplicarea hotărârii Curții. Statele membre care au încheiat convenții bilaterale cu aceleași țări terțe pot acționa în comun pentru a solicita o astfel de cooperare. Această cooperare este, în mod evident, esențială în vederea respectării hotărârii.

               4.

               Prezenta recomandare se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Se aplică de la data intrării în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 987/2009.

            Președintele Comisiei administrative

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  JO L 166, 30.4.2004, p. 1.

      (2)  JO L 284, 30.10.2009, p. 1.

      (3)  Hotărârea din 15 ianuarie 2002 în cauza C-55/00, Elide Gottardo/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Rec., 2002, p. I-413.

      (4)  JO L 149, 5.7.1971, p. 2.


				|

		52012DC0314

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă pe 2012 al Belgiei și care include avizul Consiliului privind Programul de stabilitate al Belgiei pentru perioada 2012-2015 /* COM/2012/0314 final - 2012/ () */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
            privind Programul național
de reformă pe 2012 al Belgiei
și care include avizul Consiliului privind Programul de stabilitate al
Belgiei pentru perioada 2012-2015
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011
al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie privind
prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special articolul 6
alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei Europene de a lansa o nouă
strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere
economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită
a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt
necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de
creștere durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile
economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie
2010, Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile
de ocupare a forței de muncă ale statelor membre[5], care formează
împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate
să țină seama de orientările integrate în cadrul
politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate
la nivel național.
(3)       La 12 iulie 2011, Consiliul a
adoptat o recomandare privind Programul național de reformă pe 2011
al Belgiei și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de
stabilitate al Belgiei pentru perioada 2011-2014.
(4)       La 23 noiembrie 2011, Comisia
a adoptat cea de a doua analiză anuală a creșterii, marcând
începutul celui de al doilea semestru european de coordonare ex-ante și
integrată a politicilor, care este ancorat în Strategia Europa 2020. La 14
februarie 2012, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011,
Raportul privind mecanismul de alertă[6],
în care a identificat Belgia ca unul dintre statele membre pentru care urma
să fie efectuată o analiză aprofundată.
(5)       La 2 martie 2012, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea
stabilității financiare, consolidării fiscale și
acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a
evidențiat necesitatea de a acorda prioritate consolidării fiscale favorabile
creșterii, restabilirii condițiilor normale de creditare a economiei,
promovării creșterii și a competitivității,
abordării șomajului și a consecințelor sociale ale crizei
și modernizării administrației publice.
(6)       La 2 martie 2012, Consiliul
European a invitat, de asemenea, statele membre care participă la Pactul
euro plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru a fi
incluse în programele lor de stabilitate sau de convergență și
în programele lor naționale de reformă.
(7)       La 30 aprilie 2012, Belgia a
prezentat programul său de stabilitate pe 2012 pentru perioada 2012-2015
și programul său național de reformă pe 2012. Pentru a se
ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au
fost evaluate în același timp. Comisia a examinat, de asemenea, în cadrul
unei analize aprofundate, realizate în temeiul articolului 5 din Regulamentul
(UE) nr. 1176/2011, dacă Belgia este afectată de dezechilibre
macroeconomice. Comisia a concluzionat în analiza aprofundată[7] că Belgia se
confruntă cu un dezechilibru extern, care nu este însă excesiv.
(8)       Pe baza evaluării, în
temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a programului de
stabilitate pentru 2012, Consiliul consideră că scenariul
macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din program este
plauzibil pentru anii 2012 și 2013 și optimist pentru anii 2014
și 2015, întrucât preconizează o creștere a PIB-ului mult mai
mare față de mai recente estimări ale creșterii
potențiale, indicate în previziunile Comisiei din primăvara anului 2012.
Obiectivul strategiei bugetare prezentat în program este reducerea deficitului
sub 3% din PIB în 2012 (la 2,8% din PIB, în scădere de la 3,7% din PIB în 2011)
și la zero în 2015. Programul confirmă obiectivul bugetar pe termen
mediu anterior, și anume un excedent de 0,5% din PIB în termeni
structurali, care reflectă în mod adecvat cerințele Pactului de
stabilitate și de creștere. Deficitul global planificat pe 2012 este
conform cu termenul-limită prevăzut de Consiliu pentru corectarea
deficitului excesiv în efortul fiscal planificat respectă recomandarea prevăzută
de procedura aplicabilă deficitelor excesive de realizare a unui efort
anual mediu de minimum ¾ % din PIB în termeni structurali. Luând în considerare
măsurile discreționare privind veniturile, rata de creștere a
cheltuielilor publice preconizată respectă obiectivul de
referință în materie de cheltuieli prevăzut în Pactul de
stabilitate și de creștere pentru perioada 2013 - 2015, dar nu pentru
anul 2012. Pe baza soldului bugetar structural (recalculat)[8] , programul estimează
că soldul structural se va îmbunătăți cu 1,1 puncte procentuale
din PIB în 2012 și, în medie, cu aproximativ 0,8% din PIB în perioada 2013-2015.
Cu toate acestea, există riscuri care rezultă din faptul că
măsurile suplimentare care urmează să fie adoptate începând din 2013
nu sunt încă precizate și din faptul că scenariul macroeconomic pentru
2014 și anii următori este prea optimist. Datoria publică, de 98,0%
din PIB în 2011, depășește cu mult pragul de 60% și se
prevede în program că se va stabiliza, după care va scădea la 92,3%
în 2015, ceea ce ar implica suficiente progrese către îndeplinirea
obiectivului de referință din Pactul de stabilitate și de
creștere privind reducerea datoriei. În plus, datoriile implicite care
decurg din garanțiile acordate sectorului financiar sunt deosebit de mari.
Cadrul multianual pentru administrația publică, bazat pe reguli, în
special în ceea ce privește cheltuielile, ar avea de beneficiat de pe urma
mecanismelor de punere în aplicare și/sau a angajamentelor asumate de
regiuni și comunități, precum și asumate de structurile
locale, în vederea îndeplinirii obiectivelor în materie de deficit care le revin.
(9)       Ar trebui abordate costurile
asociate îmbătrânirii demografice și ar trebui obținută o
scădere structurală a deficitului, pentru a reduce nivelul ridicat al
datoriei publice. Noul guvern federal a convenit, în decembrie 2011, cu privire
la realizarea unei reforme a sistemului belgian de securitate socială
pentru persoanele în vârstă. În prezent, trebuie implementate și
monitorizate în mod eficace reformele statutare inițiate, pentru a majora
vârsta efectivă de pensionare. Este crucial ca reforma sistemului de
securitate socială pentru persoanele în vârstă să se bazeze pe
măsuri care promovează îmbătrânirea activă și
prelungirea vieții active, iar întreprinderea unor reforme suplimentare,
cum ar fi stabilirea corelarea vârstei de pensionare prevăzută de
lege cu speranța de viață, ar contribui, de asemenea, la
atingerea acestui obiectiv.
(10)     Sistemul financiar belgian se
confruntă în continuare cu provocări considerabile. Restructurarea
băncilor belgiene este în curs de desfășurare și ajutoarele
de stat acordate în 2008/2009 ca răspuns la criza financiară nu au
fost încă rambursate integral. În plus, având în vedere nivelul ridicat de
garanții, riscurile sectorului bancar și ale sectorului public sunt
intercorelate.
(11)     Situația contului curent
se deteriorează treptat, cu timpul. Îmbunătățirea balanței
serviciilor nu compensează deteriorarea balanței comerțului cu
bunuri. Exporturile belgiene de bunuri au pierdut teren nu numai în ceea ce
privește extinderea comerțului mondial, dar și față de
alte țări din zona euro și față de zona euro, în
medie, evidențiind evoluții nefavorabile ale costurilor interne exprimate
în costuri unitare cu forța de muncă comparativ cu principalii
parteneri comerciali ai Belgiei (NL, FR, DE) și cu zona euro în ansamblu. Dată
fiind existența unui sistem automat de indexare a salariilor, este posibil
ca eforturile guvernului de a limita creșterile salariale reale la cel
mult 0,3% în perioada 2011-2012 să nu fi împiedicat o creștere a
salariilor nominale mai mare decât cea din țările vecine. Chiar
dacă nivelurile productivității sunt ridicate, creșterea
acesteia este slabă și, în plus, costurile cu consumul intermediar,
în special cu energia, sunt ridicate. Prețurile cu amănuntul la gaz
și la energie electrică au fost înghețate pentru a limita
inflația, dar nu au fost luate măsuri concrete în ceea ce
privește reformarea sistemului de negociere și de indexare a salariilor.
Intensitatea cercetării și dezvoltării din sectorul privat a
stagnat în ultimii ani, iar deficitul de mână de lucru calificată, în
special în domeniul științei și ingineriei, ar putea deveni un
obstacol major în ceea ce privește îmbunătățirea în continuare
a rezultatelor în materie de inovare ale economiei belgiene.
(12)     Au fost luate unele
măsuri structurale pentru a stimula ocuparea forței de muncă în
rândul lucrătorilor mai tineri și mai în vârstă, precum și
pentru a asigura încadrarea în muncă a unui număr mai mare de șomeri.
Belgia a început o reformă amplă a sistemului său de indemnizații
de șomaj. Cu toate acestea, problemele structurale de pe piața forței
de muncă persistă și se poate face mai mult pentru a le aborda.
Creșterea ratei de participare la învățarea pe tot parcursul vieții
și continuarea reformelor în domeniul educației și formării
profesionale sunt esențiale pentru îmbunătățirea
eficacității politicilor active în domeniul pieței forței
de muncă, în special pentru lucrătorii mai în vârstă și
pentru grupurile defavorizate, precum persoanele care provin din familii de
migranți. Nu au fost înregistrate progrese semnificative în ceea ce
privește reducerea presiunii fiscale asupra veniturilor salariale. În
iunie 2011 a fost introdus un nou credit fiscal pentru salariile cele mai
reduse, însă nu s-a dovedit suficient pentru a înlătura capcanele
semnificative ale șomajului în cazul nivelurilor inferioare ale grilelor
de salarizare. Nu a fost transferată sarcina fiscală de la forța
de muncă spre consum și/sau spre taxe ecologice.
(13)     Prețurile la multe
produse și servicii sunt în general mai ridicate decât în alte state
membre, reflectând slaba presiune concurențială – mai ales în
sectorul comerțului cu amănuntul și al industriilor de
rețea – și un cadru de supraveghere fragil. În sectorul
comerțului cu amănuntul, barierele la intrare și
restricțiile de exploatare rămân ridicate. În special, regulamentele
care restricționează concurența continuă să limiteze
programul de lucru, să ofere protecție operatorilor existenți
împotriva noilor concurenți de pe piață și să
împiedice răspândirea noilor modele comerciale și tehnologii. O
problemă de concurență obișnuită în sectoarele de
rețea din Belgia este poziția puternică a operatorilor
existenți pe piață și barierele la intrare ridicate în
comparație cu alte state membre, ceea ce înseamnă că fostele
monopoluri în aceste sectoare pot percepe în continuare prețuri mai mari
decât ar permite o piață competitivă. Se efectuează o
reformă a Autorității belgiene din domeniul concurenței,
dar este încă neclar dacă noua autoritate va fi suficient de
independentă și dacă va dispune de resurse adecvate.
(14)     Chiar dacă Belgia este pe
drumul cel bun în ceea ce privește îndeplinirea obiectivului de
creștere a ponderii energiei regenerabile în economie, se
preconizează că progresele în direcția atingerii obiectivului de
reducere cu 15% a gazelor cu efect de seră în sectoare care nu fac
obiectul ETS[9]
vor fi practic inexistente. Belgia nu a adoptat suficiente măsuri sau
inițiative de politică în 2011 pentru a rezolva această
situație.
(15)     Belgia și-a asumat o
serie de angajamente în cadrul Pactului euro plus. Aceste angajamente, precum
și punerea în aplicare a angajamentelor prezentate în 2011, se referă
la îmbunătățirea competitivității, creșterea
ratei de ocupare a forței de muncă, stimularea
sustenabilității finanțelor publice și consolidarea
stabilității financiare. Comisia a evaluat punerea în aplicare a
angajamentelor din cadrul Pactului euro plus. Rezultatele acestei evaluări
au fost luate în considerare la elaborarea recomandărilor.
(16)     În contextul
semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a
politicii economice a Belgiei. A evaluat programul de stabilitate și
programul național de reformă și a prezentat o analiză
aprofundată. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța
acestora pentru o politică fiscală și socioeconomică
sustenabilă în Belgia, ci și de conformitatea acestora cu normele
și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida
guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin oferirea
unei contribuții la nivelul UE la deciziile naționale viitoare.
Recomandările sale emise în cadrul semestrului european sunt reflectate în
recomandările (1) - (7) de mai jos.
(17)     În lumina acestei
evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate pentru 2012 al
Belgiei și avizul[10]
său este reflectat îndeosebi în recomandarea (1) de mai jos.
(18)     În lumina rezultatelor
analizei aprofundate realizate de Comisie și a acestei evaluări,
Consiliul a examinat Programul național de reformă pe 2012 al Belgiei
și Programul de stabilitate al Belgiei. Recomandările sale emise în
temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 se reflectă în
special în recomandările (1), (4), (5) and (6) de mai jos,
RECOMANDĂ ca Belgia să întreprindă
acțiuni în perioada 2012-2013 astfel încât:
1.           Să pună în aplicare
bugetul pentru anul 2012 pentru a asigura corectarea deficitului excesiv
până în 2012. În plus, să specifice măsurile necesare pentru a
asigura punerea în aplicare a strategiei bugetare pentru anul 2013 și anii
următori, asigurând astfel faptul că deficitul excesiv este corectat
în mod durabil și că se înregistrează progrese suficiente în
direcția îndeplinirii obiectivului bugetar pe termen mediu, inclusiv în
ceea ce privește respectarea obiectivului de referință privind
cheltuielile, și să asigure obținerea de progrese în ceea ce
privește respectarea obiectivului de referință privind reducerea
datoriei. Să adapteze cadrul fiscal astfel încât să se asigure faptul
că obiectivele bugetare au forță juridică obligatorie atât
la nivel federal, cât și la nivel subfederal și să
întărească transparența partajării sarcinilor și a
răspunderii între nivelurile guvernării.
2.           Să continue procesul de
îmbunătățire a sustenabilității pe termen lung a
finanțelor publice prin reducerea cheltuielilor legate de
îmbătrânirea demografică, inclusiv a cheltuielilor cu serviciile de
sănătate. În special, să pună în aplicare reforma
sistemului de pensii și a celui privind prepensia și să
introducă măsuri de corelare a vârstei de pensionare prevăzute
de lege cu creșterea speranței de viață.
3.           Să majoreze și mai
mult capitalul băncilor celor mai fragile, pentru a consolida soliditatea
sectorului bancar, astfel încât aceasta să își poată juca rolul
normal în ceea ce privește acordarea de împrumuturi către economie.
4.           Să stimuleze crearea de
locuri de muncă și competitivitatea, să ia măsuri pentru
reformarea, în consultare cu partenerii sociali și în conformitate cu
practicile naționale, a sistemului de negociere a salariilor și de
indexare a salariilor. Ca un prim pas, să se asigure că
creșterea salarială reflectă mai bine evoluțiile
înregistrate în privința productivității muncii și a competitivității,
prin (i) garantarea punerii în aplicare a mecanismelor de corecție ex-post
prevăzute în „norma salarială” și prin promovarea acordurilor
cuprinzătoare de îmbunătățire a competitivității costurilor
și (ii) facilitarea utilizării clauzelor de neparticipare la
contracte colective sectoriale, pentru a alinia mai bine creșterea
salariilor și evoluțiile privind productivitatea muncii la nivel
local.
5.           Să transfere în mod
semnificativ taxele și impozitele de la forța de muncă spre taxe
și impozite care afectează mai puțin creșterea
economică, inclusiv, de exemplu, taxe de mediu. Să continue reforma începută
a sistemului de indemnizații de șomaj, pentru a reduce elementele
care descurajează participarea pe piața forței de muncă
și pentru ca politicile în materie de sprijin pentru ocuparea forței
de muncă și politicile privind o viață activă să
se axeze mai mult pe grupurile vulnerabile, în special pe persoanele care
provin din familii de migranți. Să profite de regionalizarea
suplimentară prevăzută a competențelor de pe piața
forței de muncă pentru a stimula mobilitatea interregională a
forței de muncă și a consolida coerența între politicile în
materie de educație, învățare pe tot parcursul vieții,
formare profesională și ocuparea forței de muncă. Să
extindă la toate categoriile de vârstă eforturile existente privind o
viață activă.
6.           Să consolideze în
continuare concurența în sectorul comerțului cu amănuntul, prin
reducerea barierelor la intrarea pe piață și reducerea
restricțiilor de exploatare. Să
introducă măsuri pentru a spori concurența în industriile de
rețea (energie electrică și gaz, telecomunicații, servicii
poștale și transporturi), prin revizuirea obstacolelor reprezentate
de reglementare și prin consolidarea sistemelor instituționale pentru
aplicarea eficace a normelor privind ajutoarele de stat.
7.           Să ia măsuri pentru
a remedia lipsa de progrese către atingerea obiectivelor în materie de
reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră din activitățile
care nu fac obiectul ETS, asigurând în special o contribuție
semnificativă la atingerea acestui obiectiv prin intermediul
transporturilor.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM (2012) 314 final.
[4]               P7_TA (2012) 0048 și P7_TA (2012) 0047
[5]               Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012.
[6]               COM (2012) 68 final.
[7]               Documentul de lucru al serviciilor Comisiei SWD(2012)150
final.
[8]               Soldul ajustat ciclic, din care se deduc măsurile
punctuale și temporare, recalculat de către serviciile Comisiei pe
baza informațiilor din program folosind metodologia convenită de
comun acord.
[9]               În Belgia, doar 37,9% din emisii provin din sectoarele
incluse în schema UE de comercializare a emisiilor (ETS). Dintre cele mai
importante sectoare care nu fac obiectul ETS, transporturile rutiere (21,5%)
și consumul de energie (38,9%) sunt cele mai importante surse de emisii de
gaze cu efect de seră din țară.
[10]             Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Consiliului din 14 iulie 2015 privind Programul național de reformă al Finlandei pentru 2015 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Finlandei pentru 2015

text:
               18.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/14

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 14 iulie 2015
   privind Programul național de reformă al Finlandei pentru 2015 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Finlandei pentru 2015
   (2015/C 272/04)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă, Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice. Strategia se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 14 iulie 2015, Consiliul a adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii, iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3). Împreună, acestea formează „orientările integrate” de care statele membre au fost invitate să țină seama în politicile lor economice și de ocupare a forței de muncă de la nivel național.

               (3)

               La 8 iulie 2014, Consiliul a adoptat o recomandare (4) privind Programul național de reformă al Finlandei pentru 2014 și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de stabilitate al Finlandei pentru 2014. La 28 noiembrie 2014, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (5), Comisia a prezentat avizul său privind proiectul de plan bugetar al Finlandei pentru 2015.

               (4)

               La 28 noiembrie 2014, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2015. În aceeași zi, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care Finlanda a fost identificată ca fiind unul dintre statele membre pentru care ar urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (5)

               La 18 decembrie 2014, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru stimularea investițiilor, intensificarea reformelor structurale și continuarea unei consolidări fiscale responsabile și favorabile creșterii.

               (6)

               La 26 februarie 2015, Comisia a publicat Raportul de țară pentru Finlanda pentru 2015. În raport s-au evaluat progresele realizate de Finlanda în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate la 8 iulie 2014. Raportul de țară include, de asemenea, rezultatele bilanțului aprofundat realizat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. În urma analizei sale, Comisia concluzionează că Finlanda se confruntă cu dezechilibre macroeconomice care necesită măsuri de politică și monitorizare. În special, riscurile legate de rezultatele slabe la export într-un context de restructurare industrială necesită o atenție deosebită. În ansamblu, pierderea cotelor de piață în ceea ce privește exporturile și declinul industriei electronice au luat sfârșit, însă nivelul investițiilor rămâne scăzut și creșterea potențială s-a redus. Datoria sectorului privat s-a stabilizat și nu pare a fi o sursă de preocupare imediată, însă nivelul său relativ ridicat necesită o monitorizare atentă.

               (7)

               La 2 aprilie 2015, Finlanda și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2015, precum și Programul de stabilitate pentru 2015. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (8)

               În prezent, Finlanda face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere. În Programul de stabilitate pentru 2015 transmis de guvernul anterior, care se bazează pe ipoteza menținerii politicilor actuale și acoperă perioada 2014-2019, se preconizează că deficitul global, care a crescut la 3,2 % din PIB în 2014, depășind astfel valoarea de referință de 3 % din PIB, se va deteriora în continuare, ajungând la 3,4 % din PIB în 2015, înainte de a scădea treptat la 3,1 % în 2017, apoi la 2,5 % din PIB în 2019. Potrivit Programului de stabilitate pentru 2015, se estimează că ponderea datoriei publice în PIB va crește în cursul perioadei care face obiectul previziunilor și va ajunge la 67,8 % până în 2019. Obiectivul pe termen mediu – un deficit structural de 0,5 % din PIB – nu este atins până la sfârșitul perioadei de programare. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază aceste proiecții bugetare este plauzibil. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2015, se preconizează că deficitul public al Finlandei va fi de 3,3 % din PIB în 2015 și de 3,2 % din PIB în 2016, în timp ce ponderea datoriei publice în PIB va crește la 64,4 % până în 2016. La 13 mai 2015, Comisia a publicat un raport în conformitate cu articolul 126 alineatul (3) din tratat. Potrivit concluziei raportului, se consideră că nu au fost respectate criteriile deficitului și ale datoriei. Cu toate acestea, la 27 mai, noul guvern și-a publicat programul strategic, inclusiv măsurile de consolidare planificate. Potrivit unei evaluări efectuate de Comisie, în cazul în care ar fi puse în aplicare pe deplin, se preconizează că aceste măsuri vor reduce deficitul global la un nivel cu mult sub 3 % din PIB în 2016. După o deteriorare în 2014, există o altă abatere de la efortul structural necesar în cadrul componentei preventive în 2015. Se estimează că criteriul de referință în materie de cheltuieli va fi îndeplinit cu o marjă largă în 2015. Ar putea exista așadar un risc de abatere semnificativă de la ajustarea necesară pentru atingerea obiectivului bugetar pe termen mediu în perioada 2014-2015, care va trebui să fie reevaluat ex post. În 2016, ținând seama de măsurile anunțate de noul guvern, există riscul unei abateri. Prin urmare, vor fi necesare măsuri suplimentare pentru realizarea ajustărilor structurale necesare. Pe baza evaluării Programului de stabilitate și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2015, precum și de o evaluare a măsurilor de consolidare ale noul guvern, astfel cum au fost prezentate la 27 mai, Consiliul consideră că există riscul ca Finlanda să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. Cu toate că Finlanda a înregistrat unele progrese în punerea în aplicare a reformelor administrative, eficiența sectorului public finlandez ar putea fi îmbunătățită în continuare, în special în domeniile care se vor confrunta în viitor cu presiuni asupra costurilor cauzate de îmbătrânirea populației.
               În toamna anului 2014, partenerii sociali au ajuns la un acord cu privire la conținutul reformei sistemului de pensii, dar aceasta nu a fost încă adoptată. Creșterea nivelului de participare a lucrătorilor mai în vârstă pe piața forței de muncă reprezintă un element esențial în vederea reducerii decalajului în materie de sustenabilitate a finanțelor publice și a majorării planificate a vârstei legale de pensionare. Ieșirile timpurii de pe piața muncii sunt cauzate, în principal, de invaliditate sau de extinderea prestațiilor de șomaj în cazul lucrătorilor mai în vârstă. În decembrie 2014 guvernul a prezentat Parlamentului proiectul de lege privind reforma serviciilor sociale și de sănătate, însă nu a fost găsită nicio soluție pentru a asigura un echilibru între modelul administrativ al marilor coaliții municipale și autonomia municipalităților necoalizate, garantată de Constituție înainte de alegerile parlamentare din aprilie 2015, iar proiectul de lege este caduc. Municipalitățile finlandeze sunt relativ mici, dar îndeplinesc sarcini destul de ample în comparație cu cele din alte țări europene. Reforma structurilor municipale se desfășoară cu o oarecare întârziere și municipalitățile realizează studii privind beneficiile fuziunilor. Potrivit Programului național de reformă pentru 2015, o nouă propunere legislativă poate fi prezentată Parlamentului până la sfârșitul anului 2016.

               (9)

               Având în vedere îmbătrânirea populației și scăderea populației de vârstă activă, este important ca piața muncii să aibă acces la întreaga forță potențială de muncă. Finlanda a înregistrat unele progrese în acest sens și a luat o serie de măsuri, inclusiv o mai bună organizare a subvențiilor salariale, cu un accent special asupra persoanelor în vârstă, precum și a serviciului public pentru ocuparea forței de muncă. Rata șomajului a fost de 8,7 % în 2014 și este în creștere, în special în rândul tinerilor și al lucrătorilor mai în vârstă. Acordul privind salariul moderat din 2013 sprijină restabilirea competitivității costurilor și a exporturilor printr-o creștere mai mică a costului unitar al muncii.

               (10)

               Finlanda a înregistrat unele progrese în consolidarea capacității sale de a furniza produse inovatoare. Guvernul pune în aplicare o reformă cuprinzătoare a institutelor de cercetare și a finanțării pentru cercetare. Programele de politică în favoarea tehnologiei curate, a biotehnologiei și a digitizării sunt promițătoare, dar sunt întreprinse la o scară relativ mică. Deși investițiile în sectorul C&D sunt printre cele mai ridicate din Uniune, Finlanda se confruntă în continuare cu provocări în transformarea acestui lucru în produse și servicii care să fie exportate cu succes. Guvernul a încercat să simplifice și să eficientizeze sistemele de sprijin pentru întreprinderi, să majoreze finanțarea pentru întreprinderile nou-înființate și să promoveze internaționalizarea acestora. Cu toate acestea, nivelul investițiilor în Finlanda a rămas scăzut, dificultățile la export au continuat, iar nivelul de ocupare a forței de muncă a scăzut. Sunt necesare, de asemenea, eforturi în vederea consolidării concurenței pe piețele produselor și serviciilor, în special în sectorul comerțului cu amănuntul, al cărui nivel de concentrare rămâne extrem de ridicat.

               (11)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Finlandei, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2015. De asemenea, a evaluat Programul de stabilitate, Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Finlandei în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Finlanda, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții la nivelul UE cu privire la deciziile naționale viitoare. Recomandările din cadrul semestrului european se reflectă în recomandările 1-4 de mai jos.

               (12)

               Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (6) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (13)

               Având în vedere bilanțul aprofundat realizat de Comisie și această evaluare, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 se reflectă în recomandările 2 și 3 de mai jos.

               (14)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat și o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul său. Pe baza acestei analize, Consiliul a emis recomandări specifice adresate statelor membre a căror monedă este euro (7). În calitate de țară a cărei monedă este euro, Finlanda ar trebui, de asemenea, să asigure punerea în aplicare integrală și în timp util a respectivelor recomandări,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2015-2016, Finlanda să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să realizeze o ajustare bugetară de cel puțin 0,1 % din PIB în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu în 2015 și o ajustare bugetară de 0,5 % din PIB în 2016. Să continue eforturile de reducere a decalajului în materie de sustenabilitate a finanțelor publice și de îmbunătățire a condițiilor necesare creșterii.

               2.

               Să adopte reforma convenită a sistemului de pensii și să elimine treptat modalitățile de ieșire anticipată de pe piața muncii. Să asigure eficacitatea procesului de concepere și punere în aplicare ale reformelor administrative referitoare la structura municipalităților și la serviciile sociale și de sănătate, în vederea creșterii productivității și a rentabilității în furnizarea serviciilor publice, asigurând totodată calitatea acestora.

               3.

               Să continue eforturile de îmbunătățire a capacității de inserție profesională a tinerilor, a lucrătorilor mai în vârstă și a șomerilor de lungă durată, punând accentul în special pe dezvoltarea competențelor relevante pentru locurile de muncă. Să promoveze evoluțiile la nivelul salariilor în conformitate cu productivitatea, respectând pe deplin rolul partenerilor sociali și în conformitate cu practicile naționale.

               4.

               Să ia măsuri pentru a deschide sectorul comerțului cu amănuntul concurenței efective.

      Adoptată la Bruxelles, 14 iulie 2015.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. GRAMEGNA

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținută prin Decizia 2014/322/UE a Consiliului din 6 mai 2014 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre pentru 2014 (JO L 165, 4.6.2014, p. 49).

      (4)  Recomandarea Consiliului din 8 iulie 2014 privind Programul național de reformă al Finlandei pentru 2014, care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Finlandei pentru 2014 (JO C 247, 29.7.2014, p. 127).

      (5)  Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind dispozițiile comune pentru monitorizarea și evaluarea proiectelor de planuri bugetare și pentru asigurarea corectării deficitelor excesive ale statelor membre din zona euro (JO L 140, 27.5.2013, p. 11).

      (6)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

      (7)  JO C 272, 18.8.2015, p. 98.


title: Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 15 decembrie 2015 privind evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială și aplicarea prin reciprocitate voluntară a acestor măsuri (CERS/2015/2)

text:
               12.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 97/9

         RECOMANDAREA COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC
   din 15 decembrie 2015
   privind evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială și aplicarea prin reciprocitate voluntară a acestor măsuri
   (CERS/2015/2)
   (2016/C 97/02)
   CONSILIUL GENERAL AL COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC,
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic (1), în special articolul 3 și articolele 16-18,
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (2), în special articolul 458,
   având în vedere Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (3), în special secțiunea II din capitolul 4 din titlul VII,
   având în vedere Decizia CERS/2011/1 a Comitetului european pentru risc sistemic din 20 ianuarie 2011 de adoptare a Regulamentului de procedură al Comitetului european pentru risc sistemic (4), în special articolul 15 alineatul (3) litera (e) și articolele 18-20,
   întrucât:

               (1)

               Sistemele financiare sunt puternic integrate în cadrul Uniunii. Aceasta înseamnă că entitățile străine furnizează deseori servicii financiare transfrontaliere. În cadrul pieței unice, furnizorii de servicii financiare dintr-un anumit stat membru au posibilitatea să aleagă între a presta servicii financiare prin intermediul filialelor sau sucursalelor situate într-un alt stat membru și a presta servicii financiare transfrontaliere în mod direct. Această situație poate conduce la existența unei politici macroprudențiale naționale cu efecte transfrontaliere semnificative.

               (2)

               Furnizorii străini de servicii financiare care furnizează servicii financiare transfrontaliere în mod direct sau prin intermediul sucursalelor lor situate în alte state membre nu sunt în general afectați de măsurile de politică macroprudențială aplicabile furnizorilor naționali de servicii financiare din statele membre respective. În consecință, pentru furnizorii de servicii financiare care ar intra altfel sub incidența unor astfel de cerințe, întrucât dețin o filială locală, există un stimulent pentru a-și direcționa activitățile prin intermediul unor canale alternative cu scopul de a eluda măsurile țării-gazdă. Pierderile și arbitrajul de reglementare care rezultă în urma unui astfel de comportament ar putea aduce atingere eficacității măsurilor naționale de politică macroprudențială.

               (3)

               În plus, există posibilitatea să apară denaturări ale concurenței atunci când sucursalele furnizorilor străini de servicii financiare și furnizorii străini de servicii financiare care furnizează în mod direct servicii financiare transfrontaliere se folosesc de avantajul lor concurențial, precum cerințele mai puțin stricte cu privire la capital aplicabile expunerilor generate în statul membru de activare, în raport cu furnizorii naționali de servicii financiare și cu filialele furnizorilor străini de servicii financiare din statul membru respectiv, cu scopul de a crește cota de piață a acestora.

               (4)

               Măsurile de politică macroprudențială adoptate într-o țară vor produce efecte externe care vor afecta stabilitatea financiară din alte țări prin pierderi transfrontaliere. În general, aceste efecte vor avea un caracter pozitiv, întrucât politica macroprudențială reduce riscul sistemic și probabilitatea și impactul crizelor sistemice, îmbunătățind astfel și stabilitatea financiară din alte state membre. Cu toate acestea, efectele în discuție pot avea și un caracter negativ. De exemplu, deși sunt expuși acelorași riscuri ca și furnizorii naționali de servicii financiare și filialele furnizorilor străini de servicii financiare, sucursalele furnizorilor străini de servicii financiare și furnizorii străini de servicii financiare care furnizează în mod direct servicii financiare transfrontaliere nu vor avea, în general, obligația de a dobândi reziliență împotriva acestor riscuri, de exemplu prin obligația de a respecta măsurile naționale de capital aplicabile în statul lor membru de origine. În plus, în măsura în care acești furnizori de servicii financiare beneficiază de un avantaj concurențial în raport cu furnizorii naționali de servicii financiare și cu filialele furnizorilor străini de servicii financiare, aceasta ar putea să îi încurajeze să își mărească expunerea față de riscurile macroprudențiale relevante în statul membru de activare, prin aceasta expunând statul lor membru de origine unui risc mai ridicat. În cazul în care aceste riscuri macroprudențiale legate de furnizarea serviciilor financiare ar ajunge să se materializeze, amortizoarele de capital ale acestor furnizori de servicii financiare s-ar putea dovedi insuficiente, fapt ce ar avea consecințe negative asupra sistemelor lor financiare de origine.

               (5)

               Având în vedere acest context și cu scopul de a asigura eficacitatea și consecvența politicii macroprudențiale, cei care elaborează politica macroprudențială trebuie să ia în considerare în mod corespunzător aceste efecte transfrontaliere și, atunci când acest lucru se justifică, trebuie să dezvolte instrumente de politică adecvate care să permită abordarea lor. În vederea realizării acestui obiectiv, Comitetul european pentru risc sistemic (CERS) recomandă o abordare bazată pe doi piloni, și anume: (a) evaluarea sistematică a efectelor transfrontaliere ale politicii macroprudențiale; și (b) un răspuns politic coordonat sub forma reciprocității voluntare a măsurilor de politică macroprudențială, atunci când este necesar. Totodată, este important ca acești piloni să fie puși în aplicare în întreaga Uniune într-un mod cât mai consecvent posibil.

               (6)

               Până în prezent, evaluarea sistematică a efectelor transfrontaliere ale politicii macroprudențiale nu a beneficiat de atenția pe care o merită. Această situație se datorează în parte faptului că informațiile cu privire la (potențialele) canale de propagare sunt în continuare limitate, iar datele disponibile nu au fost examinate în totalitate cu scopul de a analiza efectele transfrontaliere. În consecință, CERS consideră că este important ca toate datele disponibile să fie utilizate în mod sistematic în vederea unei mai bune înțelegeri și evaluări a efectelor transfrontaliere.

               (7)

               Este important să se stabilească o procedură care să vizeze evaluarea sistematică a efectelor transfrontaliere ale politicii macroprudențiale și care să aibă drept scop asigurarea realizării de către cei care elaborează politica macroprudențială a unei evaluări ex ante a oricăror potențiale efecte transfrontaliere ale măsurilor pe care aceștia le propun. În plus, luând de asemenea în considerare cerințele existente prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului și al Consiliului (5), de Directiva 2013/36/UE și de Recomandarea CERS/2013/1 a Comitetului european pentru risc sistemic (6), cei care elaborează politica macroprudențială ar trebui să realizeze evaluări ex post ale efectelor transfrontaliere reale ale politicilor lor. Activitatea cu caracter analitic desfășurată de statele membre va fi completată de activitatea cu caracter analitic desfășurată de CERS.

               (8)

               Răspunsul politic coordonat susținut de CERS ia forma unui mecanism de reciprocitate voluntară a măsurilor de politică macroprudențială. Caracterul voluntar al mecanismului, care rezultă din caracterul recomandărilor CERS (7), diferențiază această reciprocitate voluntară de recunoașterea obligatorie a anumitor măsuri de politică macroprudențială prevăzută de legislația Uniunii. Prezenta recomandare, cu excepția recomandării A privind evaluarea efectelor transfrontaliere și a recomandării B privind notificarea măsurilor de politică macroprudențială, nu este menită să se aplice măsurilor de politică macroprudențială cu privire la care legislația Uniunii prevede deja recunoașterea obligatorie. În prezent, recunoașterea obligatorie este prevăzută în legătură cu măsurile adoptate în conformitate cu articolul 124 alineatul (5) și cu articolul 164 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, precum și cu amortizorul anticiclic de capital (AAC), dacă nivelul acestuia este stabilit sub plafonul pentru recunoașterea obligatorie. Aceeași excepție se aplică ratelor AAC situate deasupra plafonului pentru recunoașterea obligatorie, având în vedere că Recomandarea CERS/2014/1 a Comitetului european pentru risc sistemic (8) susține deja reciprocitatea integrală a ratelor AAC între statele membre.

               (9)

               Pentru a asigura eficacitatea și consecvența măsurilor de politică macroprudențială naționale, este important ca recunoașterea obligatorie impusă de legislația Uniunii să fie completată cu reciprocitatea voluntară, încadrându-se în acest fel în domeniul de aplicare al măsurilor de politică macroprudențială naționale și sucursalele furnizorilor străini de servicii financiare, precum și furnizorii străini de servicii financiare care furnizează în mod direct servicii financiare transfrontaliere. Obiectivul final este ca același set de cerințe macroprudențiale să se aplice aceluiași tip de expunere la risc într-un anumit stat membru, indiferent de statutul juridic și localizarea furnizorului de servicii financiare. În consecință, ar trebui ca măsurile de politică macroprudențială bazate pe expunere, în special a celor care vizează o expunere la un risc specific, să se aplice prin reciprocitate.

               (10)

               Prezenta recomandare furnizează autorităților relevante orientări cu privire la adoptarea de măsuri de reciprocitate ca răspuns la măsurile de politică macroprudențială adoptate de alte autorități relevante. Pentru măsurile de politică macroprudențială enumerate care sunt activate într-un stat membru ar trebui să se asigure reciprocitate în toate celelalte state membre. În prezenta recomandare vor fi enumerate măsuri de politică macroprudențială pentru cazurile în care autoritatea de activare relevantă solicită reciprocitate și CERS apreciază că solicitarea de reciprocitate este justificată. În vederea asigurării eficienței mecanismului de reciprocitate voluntară, este important ca CERS să fie notificat cu privire la aceste măsuri în timp util și suficient de detaliat, prin utilizarea unui model standardizat.

               (11)

               În vederea asigurării eficacității mecanismului de reciprocitate voluntară, se preconizează ca autoritățile relevante să adopte măsuri de reciprocitate într-un termen rezonabil. În cazul măsurilor care nu sunt disponibile în toate jurisdicțiile, se vor recomanda termene mai lungi.

               (12)

               Prezenta recomandare are drept obiectiv să acopere toate măsurile de politică macroprudențială, indiferent de partea componentă a sistemului financiar căreia i se adresează. Pe baza mandatului conferit CERS prin Regulamentul (UE) nr. 1092/2010, obiectul prezentei recomandări este mai larg decât aplicarea instrumentelor macroprudențiale prevăzute de Directiva 2013/36/UE și de Regulamentul (UE) nr. 575/2013. În consecință, prezenta recomandare are drept obiectiv să acopere și măsurile care nu au fost armonizate în temeiul legislației Uniunii. Domeniul de aplicare al prezentei recomandări este limitat la jurisdicția corespunzătoare autorităților relevante și se aplică măsurilor de politică macroprudențială pe care autoritățile relevante sunt împuternicite să le adopte sau să le activeze.

               (13)

               Se consideră că autoritățile naționale competente, autoritățile desemnate, precum și autoritățile macroprudențiale și Banca Centrală Europeană (BCE) [pentru statele membre care participă la Mecanismul unic de supraveghere (MUS)] sunt autorități relevante, în special în cazul în care acestea au primit un mandat pentru a adopta sau a activa măsuri de politică macroprudențială. În plus, Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (9) și Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene (10) conferă BCE atribuții specifice de supraveghere. BCE poate aplica cerințe mai stricte cu privire la amortizoarele de capital sau măsuri mai stricte decât cele aplicate de autoritățile naționale desemnate. Exclusiv în acest scop, BCE este considerată, după caz, autoritatea competentă sau autoritatea desemnată și are toate atribuțiile și obligațiile care revin autorităților competente și autorităților desemnate în temeiul legislației relevante a Uniunii.

               (14)

               Noile măsuri de politică macroprudențială adoptate de statele membre care participă la MUS trebuie să parcurgă procedurile relevante de coordonare din cadrul MUS. Mecanismul de reciprocitate, astfel cum este definit în prezenta recomandare, nu aduce atingere acestor proceduri interne de coordonare din cadrul MUS, iar evaluarea reciprocității de către CERS nu va fi inițiată decât ulterior finalizării procedurilor interne de coordonare din cadrul MUS.

               (15)

               Autoritățile pot acorda, în țara de activare, derogări furnizorilor de servicii financiare cu expuneri nesemnificative față de riscul macroprudențial identificat (principiul de minimis). Aceasta este o opțiune națională, pe care autoritățile pot decide să nu o utilizeze în cazul în care se consideră că reciprocitatea este un aspect de principiu.

               (16)

               În vederea asigurării transparenței și a asumării răspunderii în ceea ce privește măsurile de politică macroprudențială, precum și punerea lor efectivă în aplicare, autoritățile relevante ar trebui să stabilească o strategie de comunicare cu privire la solicitările de reciprocitate și la orice măsuri de asigurare a reciprocității, ca parte a strategiei lor generale de comunicare cu privire la măsurile de politică macroprudențială. În ceea ce privește solicitările de reciprocitate, este foarte important ca toate autoritățile interesate să primească orice informații care sunt relevante și necesare pentru procesele lor decizionale în timp util. În plus, este la fel de important ca părțile interesate (incluzând, dar nelimitându-se la aceștia, destinatarii direcți ai măsurilor de politică macroprudențială) să fie informate pe deplin și în timp util cu privire la orice măsură de politică macroprudențială care este relevantă pentru ele.

               (17)

               Procedura recomandată de prezenta recomandare și de Decizia CERS/2015/4 (11) este concepută astfel încât să fie cât mai eficientă și mai eficace posibil în vederea obținerii reciprocității voluntare. În contextul viitoarei revizuiri a cadrului de politică macroprudențială al Uniunii și din perspectiva eventualelor modificări ale setului de instrumente existent, Comisia Europeană ar trebui totuși să analizeze dacă și în ce măsură mecanismul de reciprocitate voluntară, astfel cum este stabilit în prezenta recomandare, ar putea fi cel mai bine încadrat în legislația Uniunii pentru a promova eficacitatea politicilor macroprudențiale naționale. În mod ideal, propunerea Comisiei Europene ar trebui să se bazeze pe mecanismul de reciprocitate voluntară descris în prezenta recomandare și în capitolul 11 din Manualul CERS cu privire la operaționalizarea politicii macroprudențiale în sectorul bancar (ESRB Handbook on Operationalising Macroprudential Policy in the Banking Sector) (denumit în continuare „Manualul CERS”) (12).

               (18)

               Recomandările CERS sunt publicate după informarea Consiliului cu privire la intenția Consiliului general de a emite aceste recomandări și după ce Consiliul a avut posibilitatea de a reacționa în acest sens,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   SECȚIUNEA 1

      RECOMANDĂRI

      Recomandarea A – Evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială proprii ale autorităților relevante

               1.

               Se recomandă autorităților de activare relevante să evalueze efectele transfrontaliere ale punerii în aplicare a propriilor măsuri de politică macroprudențială înainte de adoptarea acestora. În orice caz, ar trebui să se evalueze canalele de propagare care operează prin ajustarea riscurilor și arbitrajul de reglementare, utilizându-se metodologia stabilită în capitolul 11 din Manualul CERS.

               2.

               Se recomandă autorităților de activare relevante să evalueze:

                           (a)

                           posibilele efecte transfrontaliere (pierderile și arbitrajul de reglementare) ale punerii în aplicare a măsurilor de politică macroprudențială în jurisdicția lor; și

                           (b)

                           posibilele efecte transfrontaliere ale oricăror măsuri de politică macroprudențială propuse asupra altor state membre și asupra pieței unice.

               3.

               Se recomandă autorităților de activare relevante să monitorizeze, cel puțin o dată pe an, materializarea și evoluția efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială pe care acestea le-au introdus.

      Recomandarea B – Notificarea și solicitarea de reciprocitate cu privire la măsurile de politică macroprudențială proprii ale autorităților relevante

               1.

               Se recomandă autorităților de activare relevante să notifice CERS cu privire la măsurile de politică macroprudențială imediat ce acestea sunt adoptate, însă nu mai târziu de două săptămâni după adoptare. Notificările ar trebui să includă o evaluare a efectelor transfrontaliere și a necesității de asigurare a reciprocității de către alte autorități relevante. Autoritățile de activare relevante trebuie să furnizeze informațiile în limba engleză, utilizând modelele publicate pe website-ul CERS.

               2.

               În cazul în care se consideră că pentru funcționarea eficientă a măsurilor relevante este necesar să se asigure reciprocitate din partea altor state membre, se recomandă autorităților de activare relevante să transmită CERS o solicitare de reciprocitate, împreună cu o notificare a măsurii.

               3.

               În cazul în care au fost activate măsuri de politică macroprudențială înainte de adoptarea prezentei recomandări sau în cazul în care nu s-a considerat necesar să se asigure reciprocitate atunci când măsurile au fost introduse pentru prima dată, însă autoritatea de activare relevantă a decis ulterior că reciprocitatea a devenit necesară, se recomandă autorităților de activare relevante să transmită CERS o solicitare de reciprocitate.

      Recomandarea C – Aplicarea prin reciprocitate a măsurilor de politică macroprudențială adoptate de alte autorități relevante

               1.

               Se recomandă autorităților relevante să aplice prin reciprocitate măsurile de politică macroprudențială adoptate de alte autorități relevante și recomandate în vederea aplicării prin reciprocitate de către CERS.

               2.

               Se recomandă autorităților relevante să aplice prin reciprocitate măsurile de politică macroprudențială enumerate în prezenta recomandare, punând în aplicare măsura de politică macroprudențială pusă în aplicare de autoritatea de activare. În cazul în care legislația națională nu prevede aceeași măsură de politică macroprudențială, se recomandă autorităților relevante ca, după consultarea CERS, să asigure reciprocitatea prin adoptarea unei măsuri de politică macroprudențială care este disponibilă în jurisdicția acestora și care are efectul cel mai asemănător cu cel al măsurii de politică macroprudențială activate.

               3.

               Cu excepția cazului în care se recomandă un termen specific pentru asigurarea reciprocității unei măsuri de politică macroprudențială, se recomandă autorităților relevante să asigure reciprocitatea prin adoptarea măsurilor de politică macroprudențială corespunzătoare într-un termen de maximum trei luni de la publicarea celei mai recente modificări a prezentei recomandări în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Măsurile adoptate și măsurile de reciprocitate ar trebui să aibă aceeași dată de activare, în măsura în care acest lucru este posibil.

      Recomandarea D – Notificarea reciprocității măsurilor de politică macroprudențială adoptate de alte autorități relevante

   Se recomandă autorităților relevante să notifice CERS cu privire la reciprocitatea asigurată de către acestea în legătură cu măsurile de politică macroprudențială adoptate de alte autorități relevante. Notificările ar trebui transmise în termen de maximum o lună de la adoptarea măsurii de reciprocitate. Autoritățile care efectuează notificarea trebuie să furnizeze informațiile în limba engleză, utilizând modelele publicate pe website-ul CERS.
   SECȚIUNEA 2

      PUNERE ÎN APLICARE

   1.   Interpretare

   În sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:

               (a)

               „activare” înseamnă aplicarea unei măsuri de politică macroprudențială la nivel național;

               (b)

               „adoptare” înseamnă decizia luată de o autoritate relevantă cu privire la introducerea, asigurarea reciprocității sau modificarea unei măsuri de politică macroprudențială;

               (c)

               „serviciu financiar” înseamnă orice serviciu de natură bancară, de credit, de asigurare, de pensie personală, de investiții sau de plată;

               (d)

               „măsură de politică macroprudențială” înseamnă orice măsură care vizează prevenirea sau diminuarea riscului sistemic, astfel cum este definit la articolul 2 litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1092/2010, și care este adoptată sau activată de o autoritate relevantă în temeiul legislației Uniunii sau al legislației naționale;

               (e)

               „notificare” înseamnă avizul scris, redactat în limba engleză, adresat CERS de către autoritățile relevante, inclusiv BCE conform articolului 9 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, cu privire la o măsură de politică macroprudențială, în conformitate cu, dar nelimitându-se la acestea, articolul 133 din Directiva 2013/36/UE și cu articolul 458 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, și care poate fi o solicitare de reciprocitate adresată de un stat membru în conformitate cu, dar nelimitându-se la acestea, articolul 134 alineatul (4) din Directiva 2013/36/UE și cu articolul 458 alineatul (8) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013,

               (f)

               „reciprocitate” înseamnă mecanismul prin intermediul căruia autoritatea relevantă dintr-o anumită jurisdicție aplică oricăror instituții financiare aflate în jurisdicția sa o măsură de politică macroprudențială identică sau echivalentă cu o măsură stabilită de autoritatea de activare relevantă din altă jurisdicție, în cazul în care instituțiile financiare menționate sunt expuse aceluiași risc în cadrul jurisdicției în urmă menționate;

               (g)

               „autoritate de activare relevantă” înseamnă autoritatea relevantă care are responsabilitatea aplicării unei măsuri de politică macroprudențială la nivel național;

               (h)

               „autoritate relevantă” înseamnă autoritatea căreia i s-a încredințat adoptarea și/sau activarea de măsuri de politică macroprudențială, inclusiv, dar nelimitându-se la:

                           (i)

                           autoritatea desemnată în conformitate cu capitolul 4 din Directiva 2013/36/UE și cu articolul 458 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, autoritatea competentă, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 40 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, BCE în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013; sau

                           (ii)

                           autoritatea macroprudențială care are obiectivele, mecanismele, competențele și cerințele privind asumarea răspunderii, precum și alte caracteristici stabilite în Recomandarea CERS/2011/3 a Comitetului european pentru risc sistemic (13).

         2.   Derogări

               1.

               Autoritățile relevante pot acorda furnizorilor de servicii financiare din jurisdicția lor derogări de la aplicarea unei anumite măsuri de politică macroprudențială de reciprocitate, în cazul în care acești furnizori de servicii financiare au expuneri nesemnificative la riscul macroprudențial identificat în jurisdicția respectivă atunci când autoritatea de activare relevantă aplică măsura de politică macroprudențială în cauză (principiul de minimis). În mod similar practicii adoptate pentru AAC la articolul 130 din Directiva 2013/36/UE, autoritățile pot decide să acorde furnizorilor de servicii financiare cu expuneri sub un prag stabilit derogări de la obligația de a aplica prin reciprocitate această măsură de politică macroprudențială. Autoritățile relevante trebuie să raporteze CERS aceste derogări, utilizând modelul de notificare a măsurilor de reciprocitate publicat pe website-ul CERS. Atunci când aplică principiul de minimis, autoritățile trebuie să monitorizeze îndeaproape dacă se materializează pierderi și arbitrajul de reglementare și, dacă este necesar, trebuie să acopere lacuna de reglementare.

               2.

               În cazul în care autoritățile relevante au asigurat deja reciprocitatea măsurii și au publicat-o înainte să fi existat o recomandare de reciprocitate cu privire la această măsură în cuprinsul prezentei recomandări, nu este necesar ca măsura de reciprocitate în cauză să fie modificată chiar dacă aceasta este diferită de cea pusă în aplicare de autoritatea de activare.

         3.   Calendar și raportare

               1.

               Autoritățile relevante trebuie să transmită CERS și Consiliului rapoarte cu privire la acțiunile întreprinse ca răspuns la prezenta recomandare sau să justifice în mod adecvat orice lipsă de acțiune din partea lor. Aceste rapoarte trebuie transmise la fiecare doi ani, iar termenul pentru primul raport este 30 iunie 2017. Rapoartele ar trebui să cuprindă cel puțin:

                           (a)

                           informații privind conținutul și calendarul măsurilor aplicate;

                           (b)

                           evaluarea funcționării măsurilor aplicate din perspectiva obiectivelor prezentei recomandări;

                           (c)

                           justificarea detaliată a oricăror derogări acordate în conformitate cu principiul de minimis, precum și a oricărei lipse de acțiune sau a oricărei abateri de la prezenta recomandare, inclusiv orice întârzieri.

               2.

               În cazul în care există responsabilități comune, autoritățile relevante ar trebui să se coordoneze pentru a furniza la timp informațiile necesare.

               3.

               Autoritățile relevante sunt încurajate să informeze CERS cât mai curând posibil cu privire la orice măsuri de politică macroprudențială propuse.

               4.

               Se consideră că o măsură de politică macroprudențială prin reciprocitate este echivalentă dacă are, în măsura în care acest lucru este posibil:

                           (a)

                           același impact economic;

                           (b)

                           același domeniu de aplicare; și

                           (c)

                           aceleași consecințe (sancțiuni) în caz de nerespectare.

         4.   Modificări ale recomandării

   Consiliul general va decide dacă este necesar să se aducă modificări prezentei recomandări. Aceste modificări includ în special orice măsuri de politică macroprudențială suplimentare sau modificate care trebuie aplicate prin reciprocitate, astfel cum este prevăzut în recomandarea C și în anexele relevante care conțin informații specifice măsurii. De asemenea, în cazul în care sunt necesare inițiative legislative în vederea asigurării conformității cu una sau cu mai multe recomandări, Consiliul general poate să acorde prelungiri ale termenelor stabilite la alineatele anterioare. În special, Consiliul general poate decide să modifice prezenta recomandare în urma revizuirii de către Comisia Europeană a cadrului de recunoaștere obligatorie prevăzut de legislația Uniunii sau pe baza experienței dobândite pe parcursul funcționării mecanismului de reciprocitate voluntară instituit prin prezenta recomandare.
   5.   Monitorizare și evaluare

               1.

               Secretariatul CERS:

                           (a)

                           oferă asistență autorităților relevante prin facilitarea unei raportări coordonate și furnizarea de modele relevante și, după caz, de informații detaliate privind procedura și calendarul pentru conformitate;

                           (b)

                           verifică respectarea acestei recomandări de către autoritățile relevante, inclusiv prin acordarea de asistență la cerere, și prezintă Consiliului general rapoarte privind respectarea acestei recomandări.

               2.

               Consiliul general evaluează acțiunile și justificările raportate de autoritățile relevante și, după caz, decide dacă prezenta recomandare nu a fost respectată și dacă autoritățile relevante nu au justificat în mod adecvat lipsa lor de acțiune.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 15 decembrie 2015.

            Președintele CERS

         Mario DRAGHI

      (1)  JO L 331, 15.12.2010, p. 1.

      (2)  JO L 176, 27.6.2013, p. 1.

      (3)  JO L 176, 27.6.2013, p. 338.

      (4)  JO C 58, 24.2.2011, p. 4.

      (5)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1).

      (6)  Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 4 aprilie 2013 privind obiectivele intermediare și instrumentele politicii macroprudențiale (CERS/2013/1) (JO C 170, 15.6.2013, p. 1).

      (7)  Deși recomandările CERS nu sunt obligatorii din punct de vedere juridic, acestea sunt cuplate cu un mecanism de tipul „acțiuni sau explicații”.

      (8)  Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 18 iunie 2014 cu privire la orientări privind stabilirea ratelor amortizoarelor anticiclice de capital (JO C 293, 2.9.2014, p. 1).

      (9)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, 29.10.2013, p. 63).

      (10)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (BCE/2014/17) (JO L 141, 14.5.2014, p. 1).

      (11)  Versiunea în limba engleză este disponibilă pe website-ul CERS la adresa www.esrb.europa.eu

      (12)  Publicat pe website-ul CERS la adresa www.esrb.europa.eu

      (13)  Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 22 decembrie 2011 privind mandatul macroprudențial al autorităților naționale (CERS/2011/3) (JO C 41, 14.2.2012, p. 1).