				|

		52014DC0417

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al Luxemburgului pentru 2014_x000b__x000b_și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Luxemburgului pentru 2014 /* COM/2014/0417 final - 2014/ () */

Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Luxemburgului pentru 2014
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al
Luxemburgului pentru 2014
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148
alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor
bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice[1], în special articolul 5
alineatul (2),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[3],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
având în vedere avizul Comitetului economic și
financiar,
având în vedere avizul Comitetului pentru
protecție socială,
având în vedere avizul Comitetului pentru
politică economică,
întrucât:
(1)
La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat
propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței
de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020,
bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va
concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea
stimulării potențialului de creștere durabilă și de
competitivitate al Europei.
(2)
La 13 iulie 2010, pe baza propunerilor Comisiei,
Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru
politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar
la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările pentru
politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, care
formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au
fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
aplicate la nivel național.
(3)
La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern
au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri
de muncă, care oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național,
precum și la nivelul UE și al zonei euro, și care
utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile posibile. Aceștia
au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre,
exprimându-și în special angajamentul deplin față de
îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de
punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.
(4)
La 9 iulie 2013,
Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de
reformă al Luxemburgului pentru 2013 și a emis un aviz cu privire la
Programul actualizat de stabilitate al Luxemburgului pentru perioada 2012-2016.
La 15 noiembrie 2013, Comisia a prezentat, în
temeiul Regulamentului (EU)
nr. 473/2013[4], avizul privind proiectul de plan bugetar al Luxemburgului pentru 2014[5].
(5)
La 13 noiembrie 2013, Comisia a adoptat analiza
anuală a creșterii[6],
care marchează începutul semestrului european 2014 pentru coordonarea
politicilor economice. În aceeași zi, Comisia a adoptat, în temeiul
Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de
alertă[7],
în care a identificat Luxemburgul ca fiind unul dintre statele membre pentru
care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.
(6)
La 20 decembrie 2013, Consiliul European a aprobat
prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a
consolidării finanțelor publice și a acțiunilor de
promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat
că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice
într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să fie
restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se
promoveze creșterea și competitivitatea, să se abordeze șomajul
și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze
administrația publică.
(7)
La 5 martie 2014, Comisia a publicat rezultatele
bilanțului aprofundat pe care l-a efectuat pentru Luxemburg[8], în temeiul articolului
5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Concluzia care se desprinde din
analiza Comisiei este că Luxemburgul nu se confruntă cu dezechilibre
macroeconomice în sensul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice. Mai
precis, analiza excedentului de cont curent demonstrează că acesta nu
decurge dintr-o cerere internă anemică, ci este mai degrabă rezultatul
unui model de creștere specific Luxemburgului, în care serviciile
financiare au o pondere importantă. Există riscuri la adresa
stabilității financiare interne, cauzate de prezența unui sector
financiar de mari dimensiuni, însă acestea sunt relativ limitate, deoarece
sectorul este diversificat și specializat în același timp. Nivelul
ridicat de îndatorare a sectorului privat și, în special, a societăților
nefinanciare, reflectă, în principal, prezența unui număr mare
de societăți multinaționale care își utilizează sucursalele
sau filialele din Luxemburg pentru operațiuni de finanțare intragrup.
În fine, actuala poziție favorabilă a finanțelor publice este
foarte dependentă de sustenabilitatea modelului de creștere bazat pe
un sector financiar prosper și prezintă un risc ridicat în ceea ce
privește sustenabilitatea pe termen lung.
(8)
La 28 aprilie 2014, Luxemburgul a prezentat
Programul național de reformă pentru 2014, iar la 25 aprilie 2014 a
prezentat Programul de stabilitate pentru 2014. Pentru a se ține seama de
legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în
același timp.
(9)
Obiectivul strategiei bugetare pe termen mediu
prezentate în Programul de stabilitate pentru 2014 este revenirea, în 2016, la
obiectivul bugetar pe termen mediu, după o abatere semnificativă de
la acesta, în 2015. Programul confirmă obiectivul bugetar pe termen mediu
anterior, și anume un excedent de 0,5 % din PIB, care reflectă cerințele
Pactului de stabilitate și de creștere. Se preconizează că
excedentul public structural (recalculat) va scădea de la 1,4 % din PIB,
în 2013, la 1,1 %, în 2014, urmând ca, în 2015, acesta să ajungă la
un deficit de 0,1 % din PIB. Ulterior, se preconizează o creștere
treptată a excedentelor structurale. Prin urmare, se preconizează
că Luxemburgul se va menține la nivelul obiectivului pe termen mediu
în 2014, însă se va abate în mod semnificativ de la acesta în 2015.
Conform previziunilor din program, se preconizează că în 2015 rata de
creștere a cheltuielilor publice, fără măsurile discreționare
privind veniturile, va depăși rata de referință pe termen
mediu a creșterii potențiale a PIB-ului. În general, obiectivele
stabilite în program corespund parțial cerințelor componentei
preventive a Pactului de stabilitate și de creștere, urmând să
se înregistreze însă o deviere de la acestea, în special în 2015. Se
preconizează că rata datoriei, care se situa la 23,1% din PIB în 2013,
cu mult sub valoarea de referință de 60 % din PIB, va continua
să scadă pe întreaga perioadă a programului. Scenariul
macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare din program și
care a fost elaborat de un organism independent (STATEC) este ușor mai
optimist pentru 2014 și 2015. Guvernul preconizează o rată de
creștere a PIB-ului de 3,2 %, atât în 2014, cât și în 2015, în timp
ce, conform previziunilor Comisiei din primăvara anului 2014, aceasta ar
urma să fie de 2,6 % și, respectiv, 2,7 %. Mai mult, măsurile
care ar trebui adoptate pentru a asigura menținerea pe traiectoria
bugetară în perioada 2015-2018 nu au fost încă specificate în detaliu
de către autorități. Potrivit previziunilor Comisiei, care nu țin
cont de măsurile cele mai recente anunțate, se preconizează
că excedentul structural va scădea la 0,6 % din PIB în 2014, urmând
să fie înlocuit de un deficit de 1,3 % din PIB în 2015. Se
preconizează că în 2015, an în care se așteaptă o abatere
semnificativă, rata de creștere a cheltuielilor publice,
fără măsurile discreționare privind veniturile, ar urma
să depășească rata de referință pe termen mediu a
creșterii potențiale a PIB-ului. Pe baza evaluării sale a Programului
de stabilitate pentru 2014 și pe baza previziunilor Comisiei din
primăvara anului 2014, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al
Consiliului, Consiliul consideră că, îndeosebi începând cu anul 2015,
vor exista riscuri în privința atingerii obiectivelor stabilite în
program, care corespund doar parțial cerințelor componentei
preventive a Pactului de stabilitate și de creștere.
(10)
Guvernul a transmis Parlamentului, în iulie 2013,
un proiect de lege privind transpunerea dispozițiilor Directivei 85/2011 a
Consiliului privind cerințele referitoare la cadrele bugetare ale statelor
membre și Tratatul privind stabilitatea, coordonarea și guvernanța.
În ciuda faptului că proiectul de lege urma să intre în vigoare la 1
ianuarie 2014, adoptarea acestuia a fost amânată din cauza demisiei
guvernului, în luna iulie. Prin acest proiect de lege se introduce un nou
Program multianual privind finanțele publice, care acoperă aceeași
perioadă ca cea care corespunde Programului de stabilitate actualizat.
Legea cu privire la Programul multianual privind finanțele publice
urmează să fie actualizată anual, în mod constant, în paralel cu
bugetul anual. Aceasta ar urma să clarifice în mod detaliat mijloacele de
realizare a obiectivului bugetar pe termen mediu la nivelul administrației
publice. Proiectul de Lege cu privire la Programul multianual privind finanțele
publice prevede stabilirea unor plafoane multianuale care ar urma să se
aplice numai sectorului administrației centrale, însă acesta nu conține
nicio specificație cu privire la consecințe, în cazul în care se
depășesc plafoanele respective. Proiectul de lege nu prevede nicio
regulă națională în materie de cheltuieli care să ofere
orientări în ceea ce privește stabilirea obiectivelor privind
cheltuielile multianuale. Cu toate acestea, conține dispoziții cu
privire traiectoria de ajustare care trebuie respectată în vederea
atingerii obiectivului pe termen mediu. În martie 2014 a fost transmisă
Parlamentului o versiune revizuită a proiectului de lege, care prevedea,
printre altele, atribuirea sarcinii de monitorizare independentă a
respectării normelor bugetare unei instituții recent înființate,
Consiliul Național al Finanțelor Publice (Conseil National des
Finances Publiques).
(11)
În plus, noile norme privind veniturile din TVA
generate de activitățile de comerț electronic vor avea un impact
negativ asupra veniturilor din TVA. Începând cu 2015, aceste venituri vor fi
transferate din țara unde se află furnizorul către țara de
reședință a clientului. Guvernul a anunțat majorarea cu 2
puncte procentuale a cotelor de TVA, fapt care ar trebui să compenseze,
parțial, pierderile de venituri. Cu toate acestea, având în vedere
utilizarea pe scară largă a cotelor de TVA reduse și extrem de
reduse, ar putea fi obținute venituri suplimentare prin
extinderea aplicării cotei standard, ceea ce ar compensa într-o
măsură mai mare pierderile susmenționate.
(12)
Conform informațiilor din Raportul Comisiei
din 2012 privind îmbătrânirea populației, ponderea cheltuielilor publice
brute cu pensiile în PIB-ul Luxemburgului urmează să crească de
la 9,2 % din PIB la 18,6 %, în 2060. Acest lucru este cauzat mai ales de
cheltuielile legate de îmbătrânire și, în special, de pensii. Reforma
pensiilor din 2012 a avut un domeniu de aplicare limitat și nu a abordat
în mod substanțial riscurile la adresa sustenabilității pe
termen lung a finanțelor publice. Finanțarea pe termen scurt a
sistemului de pensii este asigurată în prezent de existența unei rate
scăzute de dependență a persoanelor vârstnice și se
bazează pe contribuțiile plătite de populația relativ
tânără de lucrători transfrontalieri. Se preconizează
că această tendință se va inversa în viitor, iar costurile
cu pensiile și serviciile de îngrijire pe termen lung vor crește,
probabil, în mod substanțial. Pentru a se asigura viabilitatea sistemului
de pensii, ar fi necesară o creștere considerabilă a valorii
contribuției la sistemul de pensii după anul 2020, coroborată cu
integrarea unei adaptări moderate a pensiilor la standardul de viață.
Acest lucru va aduce cu sine o creștere considerabilă a sarcinii
fiscale asupra costului forței de muncă pe care populația
activă va trebui să o suporte în viitor și, prin urmare, o
reducere a competitivității costurilor. Având în vedere nivelul
actual ridicat al ratei de înlocuire, s-ar fi putut adopta și alte
măsuri pentru a se asigura o repartizare mai echitabilă a sarcinii
fiscale între generații. Introducerea unui plafon aplicabil
ajustărilor pensiilor pe baza creșterilor salariale reale ar spori
rezervele pentru pensii. În plus, creșterea vârstei efective de
pensionare, care este de 59 de ani în prezent, prin alinierea acesteia la
schimbările survenite în materie de speranță de viață,
ar contribui la asigurarea sustenabilității pe termen lung a
sistemului de pensii. De asemenea, ar trebui reduse posibilitățile de
pensionare anticipată. Stimulentele financiare în vederea prelungirii
carierelor profesionale, prevăzute în reforma pensiilor, pot contribui la
sustenabilitatea sistemului de pensii, însă capacitatea de inserție
profesională a lucrătorilor în vârstă ar trebui
îmbunătățită în continuare prin consolidarea formării
profesionale și a învățării pe tot parcursul vieții.
Este necesar ca Luxemburgul să limiteze nevoile și costurile viitoare
legate de serviciile de îngrijire pe termen lung, pentru a asigura
sustenabilitatea acestora. Serviciile de îngrijire pe termen lung ar putea, de
asemenea, să devină mai eficiente din punctul de vedere al costurilor
printr-un grad sporit de corelare între serviciile de asistență
medicală și serviciile sociale, prin îmbunătățirea
furnizării de servicii și a sprijinului acordat persoanelor care
îngrijesc membrii ai familiei.
(13)
Excedentul ridicat de cont curent al Luxemburgului
este determinat de serviciile financiare și maschează un deficit
persistent și în continuă creștere la nivelul balanței
comerciale, generat de creșterea lentă a volumului exporturilor.
Această tendință reflectă importanța tot mai mare a
sectorului serviciilor în cadrul economiei, dar este cauzată și de o
pierdere mai structurală a competitivității costurilor. Creșterea
constantă, în ultimii ani, a costului unitar al muncii a subminat
competitivitatea industriei luxemburgheze. Modularea mecanismului de indexare a
salariilor adoptat de guvern în 2012 se va încheia până la sfârșitul
anului 2014. Există mai multe opțiuni care ar putea fi explorate,
însă este important ca salariile să fie mai strâns legate de
productivitate printr-o reformă a sistemului de indexare a salariilor care
să permită diferențierea sectorială. Gradul ridicat de
dependență de sectorul financiar reprezintă un risc structural
pentru economia Luxemburgului. Prin urmare, este necesar ca Luxemburgul să
se axeze pe dezvoltarea unor firme cu un grad ridicat de specializare, care
să stimuleze creșterea bazată pe inovare. Cu toate că,
începând cu anul 2000, intensitatea cheltuielilor pentru cercetare și
dezvoltare (C&D) realizate de sectorul public a crescut de patru ori, fapt
care evidențiază hotărârea Luxemburgului de a-și spori
capacitățile de cercetare în domeniul public, statul nu își
poate îndeplini obiectivul pe 2020 privind atingerea unui grad al
intensității cheltuielilor în domeniul C&D de 2,3-2,6 % din PIB
din cauza unei reduceri substanțiale a intensității acestor
cheltuieli la nivelul întreprinderilor (de la 1,53 % din PIB în 2000 la 1 % în 2012).
Performanța Luxemburgului privind indicatorii în materie de cooperare
între instituțiile publice de cercetare și întreprinderi ar trebui
îmbunătățită în continuare. Reforma privind consolidarea
clusterelor inovative, lansată în 2013, ar trebui continuată.
(14)
Cu toate că au fost adoptate diverse
măsuri, șomajul în rândul tinerilor continuă să se mențină
la un nivel ridicat, șomerii reprezentând 17,4 % din populația
activă în 2013, deși această cifră a scăzut de la 18
%, în 2012. Șomajul în rândul tinerilor depinde în mare măsură
de nivelul de instruire, fiind mai redus în cazul tinerilor care au un nivel
mai bun de instruire. Sistemul educațional al Luxemburgului se
confruntă cu o serie de provocări specifice, cum ar fi
multilingvismul și competențele specifice necesare pe o piață
a muncii cu un grad ridicat de specializare și cu un vast sector
financiar. Concluziile sondajului OCDE din 2012 privind competențele
elevilor au confirmat că sunt necesare măsuri suplimentare care
să contracareze rezultatele relativ slabe ale tinerilor în ceea ce privește
competențele de bază , astfel cum s-a constatat începând cu anul 2006.
În acest context, ar trebui continuate reformele în domeniul învățământului
primar și secundar. În plus, ar trebui să se îmbunătățească
în continuare calitatea și atractivitatea învățământului
profesional și tehnic, în vederea furnizării unui personal calificat
pe piața muncii, care să includă îndeosebi persoanele care
provin din familii de migranți. Structura sistemului de impozitare și
prestații sociale se află la originea unor capcane considerabile pe
piața forței de muncă, printre cele mai mari din UE, indiferent
de nivelul salarial sau de componența familiei. Politicile de activare
rămân, de asemenea, deficitare, în ciuda eforturilor recente de
reformă ; participarea la politici active în domeniul pieței forței
de muncă nu este obligatorie în nicio etapă pe durata perioadei de șomaj
și nu există nicio obligație de a combina căutarea unui loc
de muncă cu participarea simultană la politici active în domeniul pieței
forței de muncă.
(15)
Luxemburgul este hotărât ca, până în 2020,
să reducă cu 20 % nivelul emisiilor de gaze cu efect de seră în
sectoarele care nu fac parte din schema ETS, dar se preconizează că
va rata acest obiectiv la o diferență de 23 de puncte procentuale. În
plus, se preconizează că emisiile înregistrate în 2013 vor depăși
cu 1 % obiectivul pentru 2013 stabilit în Decizia privind partajarea
eforturilor. Aproximativ 70 % din emisiile legate de transport sunt legate de
exporturile de carburanți, ca urmare, printre altele, a unor accize foarte
reduse la carburanți. Includerea exportului de carburanți pe lista
provocărilor majore din cadrul celui de al doilea Plan național de acțiune
privind schimbările climatice, adoptat în mai 2013, reprezintă un pas
înainte. Cu toate acestea, sunt necesare măsuri mai specifice
suplimentare, pe termen lung, pentru soluționarea acestui aspect. Taxele
de mediu au reprezentat 2,4 % din PIB în 2012, față de 3,1 % din
PIB, în 2004. Această scădere este cauzată, în special, de
reducerea veniturilor fiscale din sectorul energetic, influențată de
absența indexării taxelor din acest domeniu. Taxele de transport, cu
excepția carburanților, au reprezentat 0,2 % din PIB în 2012.
Accizele la carburanții utilizați pentru transport sunt ridicate,
reprezentând 2,2 % din PIB, în ciuda tratamentului fiscal preferențial
pentru consumul de motorină, îndeosebi din cauza turismului având ca
obiect alimentarea cu carburanți. În contextul în care ponderea taxelor de
mediu în totalul veniturilor obținute din impozite este sub medie,
elaborarea taxelor de mediu din Luxemburg poate fi îmbunătățită,
mai ales prin majorarea taxelor aplicate produselor energetice pentru
transport.
(16)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a
Luxemburgului și a evaluat Programul de stabilitate și Programul național
de reformă al acestei țări. Comisia a ținut seama nu numai
de relevanța acestora pentru o politică bugetară și
socioeconomică sustenabilă în Luxemburg, ci și de conformitatea
acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de
a consolida guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin
oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare.
Recomandările sale formulate în cadrul Semestrului
european se reflectă în recomandările 1 - 5 de mai jos.
(17)
Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a
examinat Programul de stabilitate al Luxemburgului, iar avizul său[9] se reflectă
îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.
(18)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat, de asemenea, o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul
său. Pe baza acestei analize, Consiliul a formulat recomandări
specifice adresate statelor membre a căror monedă este euro.
Luxemburgul ar trebui să vegheze, în același timp, la punerea în
aplicare integrală și în timp util a acestor recomandări,
RECOMANDĂ ca Luxemburgul să
ia măsuri în perioada 2014-2015 astfel încât:
1.           Să își mențină
o poziție bugetară solidă în 2014; să își consolideze
în mod semnificativ strategia bugetară în 2015, pentru a asigura
îndeplinirea obiectivului pe termen mediu și să mențină
ulterior nivelul obiectivului pe termen mediu, în vederea protejării
sustenabilității pe termen lung a finanțelor publice, luând în
considerare, în special, vulnerabilitățile implicite legate de
îmbătrânirea populației. Să consolideze guvernanța bugetară
prin accelerarea procesului de adoptare a unui cadru bugetar pe termen mediu,
care să acopere administrația publică și să
includă plafoane multianuale de cheltuieli, precum și prin
instituirea monitorizării independente a normelor bugetare. Să
lărgească în continuare baza de impozitare, în special componenta
consum.
2.           În scopul asigurării
sustenabilității fiscale, să diminueze cheltuielile legate de
îmbătrânirea populației prin asigurarea unui sistem de îngrijire pe
termen lung la costuri cât mai scăzute, să continue reforma pensiilor
în vederea majorării vârstei de pensionare efective, inclusiv prin
limitarea regimurilor de pensionare anticipată și corelarea vârstei
legale de pensionare cu speranța de viață. Să își
intensifice eforturile pentru a spori rata de activitate a lucrătorilor
mai în vârstă, inclusiv prin îmbunătățirea capacității
de inserție profesională a acestora prin învățarea pe tot
parcursul vieții.
3.           Să accelereze procesul
de adoptare a unor măsuri structurale, în consultare cu partenerii sociali
și în conformitate cu practicile naționale, pentru a reforma sistemul
de indexare a salariilor, în vederea îmbunătățirii gradului de
adaptare a salariilor la evoluțiile în materie de productivitate, în
special la nivel sectorial. Să urmărească diversificarea
structurii economiei, inclusiv prin favorizarea investițiilor private în
cercetare și prin dezvoltarea, în continuare, a cooperării dintre
instituțiile de cercetare publice și întreprinderi.
4.           Să continue eforturile
de reducere a ratei șomajului în rândul tinerilor cu un nivel scăzut
de calificare, care provin din familiile de migranți și care sunt în
căutarea unui loc de muncă, printr-o strategie coerentă,
inclusiv prin îmbunătățirea, în continuare, a elaborării și
a monitorizării politicilor active în domeniul pieței forței de
muncă, prin abordarea necorelării competențelor și prin
reducerea factorilor financiari care descurajează munca. În acest scop,
să accelereze punerea în aplicare a reformei învățământului
general și învățământului profesional și tehnic pentru
a adapta mai bine competențele tinerilor la cererea de forță de
muncă.
5.           Să
dezvolte un cadru cuprinzător și să adopte măsuri concrete
pentru a-și îndeplini obiectivele pentru 2020 privind reducerea emisiilor
de gaze cu efect de seră provenite din activitățile care nu fac
obiectul schemei ETS, în special prin impozitarea produselor energetice pentru
transport.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               COM(2014) 417 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 și P7_TA(2014)0129.
[4]               JO L 140, 27.5.2013, p.11.
[5]               C(2013) 8006 final
[6]               COM(2013) 800 final.
[7]               COM(2013) 790 final.
[8]               SWD(2014) 84 final.
[9]               Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Comisiei din 27 noiembrie 2013 privind garanțiile procedurale pentru persoanele vulnerabile suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale

text:
               24.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/8

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 27 noiembrie 2013
   privind garanțiile procedurale pentru persoanele vulnerabile suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale
   2013/C 378/02
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Scopul prezentei recomandări este să încurajeze statele membre să consolideze drepturile procedurale ale tuturor persoanelor suspectate sau acuzate care nu sunt capabile să înțeleagă sau să participe în mod efectiv la procedurile penale din cauza vârstei, a stării psihice sau fizice sau a unui handicap (denumite în continuare „persoane vulnerabile”).

               (2)

               Prin instituirea de norme minime în materie de protecție a drepturilor procedurale ale persoanelor suspectate sau acuzate, prezenta recomandare ar trebui să consolideze încrederea mutuală a statelor membre în sistemele lor juridice penale și poate, astfel, îmbunătăți recunoașterea reciprocă a hotărârilor în materie penală.

               (3)

               Programul de la Stockholm (1) pune un accent deosebit pe consolidarea drepturilor persoanelor în cadrul procedurilor penale. La punctul 2.4, Consiliul European a invitat Comisia să prezinte propuneri în vederea unei abordări etapizate (2) a consolidării drepturilor persoanelor suspectate și acuzate.

               (4)

               Până în prezent au fost adoptate trei măsuri, și anume Directiva 2010/64/UE a Parlamentului European și a Consiliului (3), Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4) și Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5).

               (5)

               Referirile din prezenta recomandare la persoane suspectate sau acuzate care sunt private de libertate ar trebui înțelese ca referiri la orice situație în care, în cursul procedurilor penale, persoanele suspectate sau acuzate sunt lipsite de libertate în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (c) din Convenția europeană a drepturilor omului, astfel cum este interpretat în jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului.

               (6)

               Este esențial ca vulnerabilitatea unei persoane suspectate sau învinuite în cadrul procedurilor penale să fie identificată și recunoscută cu promptitudine. În acest scop, o evaluare inițială ar trebui să fie efectuată de agenții de poliție, de autoritățile de asigurare a respectării legii sau de autoritățile judiciare. Autoritățile competente ar trebui, de asemenea, să poată solicita intervenția unui expert independent care să examineze gradul de vulnerabilitate, nevoile persoanei vulnerabile și oportunitatea oricăror măsuri luate sau preconizate în legătură cu persoana vulnerabilă.

               (7)

               Persoanele suspectate sau acuzate ori avocații acestora ar trebui să aibă dreptul să conteste, în conformitate cu legislația națională, evaluarea vulnerabilității lor potențiale în cadrul procedurilor penale, în special în cazul în care acest lucru ar împiedica sau ar restrânge în mod semnificativ exercitarea drepturilor lor fundamentale. Acest drept nu atrage după sine obligația ca statele membre să prevadă o procedură specifică a unei căi de atac, un mecanism separat sau o procedură de depunere a unei plângeri pentru contestarea unei astfel de incapacități sau a unui astfel de refuz.

               (8)

               Termenul „reprezentant legal” desemnează o persoană care reprezintă interesele și supervizează actele juridice ale unei persoane vulnerabile. Un exemplu în acest sens este în special un curator desemnat de instanță pentru o persoană vulnerabilă.

               (9)

               Termenul „adult competent” înseamnă o rudă sau o persoană care are o relație socială cu persoana vulnerabilă și care poate să interacționeze cu autoritățile și să îi permită persoanei vulnerabile să își exercite drepturile procedurale.

               (10)

               Persoanele vulnerabile au nevoie de o asistență și de un sprijin adecvate pe durata desfășurării procedurilor penale. În acest scop, reprezentantul legal al unei persoane vulnerabile suspectate sau acuzate sau un adult competent ar trebui să fie informat cât mai repede posibil cu privire la procedurile penale inițiate împotriva persoanei vulnerabile, la natura acuzării, la drepturile procedurale și la căile de atac disponibile. Reprezentantului legal sau adultului competent ar trebui să îi fie aduse la cunoștință în cel mai scurt timp posibil faptul că persoana vulnerabilă a fost privată de libertate și motivele care au stat la baza privării de libertate, cu excepția cazului în care acest lucru este contrar interesului superior al persoanei.

               (11)

               Persoanele care sunt recunoscute ca fiind deosebit de vulnerabile nu sunt capabile să urmărească și să înțeleagă procedurile penale. Pentru a le asigura respectarea dreptului la un proces echitabil, acestea ar trebui să nu poată renunța la dreptul de a fi asistate de un avocat.

               (12)

               Pentru a asigura integritatea fizică a persoanelor vulnerabile care sunt lipsite de libertate, persoanele vulnerabile ar trebui să poată beneficia de un control medical prin care să se evalueze starea lor generală și compatibilitatea eventualelor măsuri luate cu starea lor.

               (13)

               Persoanele vulnerabile nu sunt întotdeauna capabile să înțeleagă conținutul interogatoriilor efectuate de poliție la care sunt supuse. Pentru a evita orice contestare a conținutului unui interogatoriu și, prin urmare, repetarea nejustificată a întrebărilor, aceste interogatorii ar trebui înregistrate audio și video.

               (14)

               Sub rezerva circumstanțelor specifice ale fiecărui caz, starea de vulnerabilitate nu ar trebui să constituie un obstacol în calea accesului persoanei suspectate sau acuzate la dovezi materiale deținute de autoritățile competente în ceea ce privește dosarul penal în cauză în cursul exercitării drepturilor procedurale și în vederea exercitării dreptului la o cale de atac eficientă.

               (15)

               Prezenta recomandare se aplică persoanelor vulnerabile care fac obiectul unei proceduri de predare în temeiul Deciziei-cadru 2002/584/JAI a Consiliului (6) (procedura mandatului european de arestare). Autoritățile competente din statul membru de executare ar trebui să aplice drepturile procedurale specifice din prezenta recomandare în cadrul procedurii mandatului european de arestare.

               (16)

               Trimiterile din prezenta recomandare la măsurile adecvate de asigurare a accesului efectiv la justiție al persoanelor cu handicap ar trebui să fie înțelese din perspectiva obiectivelor definite în Convenția din 2006 a Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, în special la articolul 13.

               (17)

               Pentru a se asigura faptul că profesioniștii care intră în contact cu persoanele vulnerabile sunt conștienți de nevoile specifice ale acestor persoane, aceștia ar trebui să beneficieze de o formare adecvată.

               (18)

               Prezenta recomandare respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În special, prezenta recomandare urmărește promovarea dreptului la libertate, a dreptului la un proces echitabil și a drepturilor de apărare.

               (19)

               Statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la măsurile prin care au dat curs acestei recomandări în termen de (36 de luni) de la data notificării. Pe baza acestor informații, Comisia ar trebui să monitorizeze și să evalueze măsurile luate de statele membre,

         RECOMANDĂ:
   SECȚIUNEA 1

      OBIECT ȘI DOMENIU DE APLICARE

               1.

               Prezenta recomandare invită statele membre să consolideze anumite drepturi procedurale ale persoanelor vulnerabile suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale și ale persoanelor vulnerabile care fac obiectul procedurii mandatului european de arestare.

               2.

               Drepturile procedurale specifice ale persoanelor vulnerabile ar trebui să se aplice din momentul în care sunt suspectate de a fi comis o infracțiune. Aceste drepturi ar trebui să se aplice până la încheierea procedurilor.

               3.

               Persoanele vulnerabile ar trebui să fie asociate, în conformitate cu interesul lor superior, la exercitarea drepturilor procedurale, ținându-se seama de capacitatea acestora de a înțelege și de a participa efectiv la aceste proceduri.

         SECȚIUNEA 2

      IDENTIFICAREA PERSOANELOR VULNERABILE

               4.

               Persoanele vulnerabile ar trebui să fie identificate și recunoscute ca atare cu promptitudine. Statele membre ar trebui să se asigure că toate autoritățile competente pot cere efectuarea unui examen medical de către un expert independent pentru a se identifica persoanele vulnerabile și pentru a se determina gradul de vulnerabilitate și nevoile lor specifice. Expertul poate emite un aviz motivat cu privire la caracterul adecvat al măsurilor luate sau preconizate împotriva persoanei vulnerabile.

         SECȚIUNEA 3

      DREPTURILE PERSOANELOR VULNERABILE

      Nediscriminarea

               5.

               Persoanele vulnerabile nu ar trebui să fie supuse niciunei discriminări în temeiul legislației naționale atunci când își exercită drepturile procedurale menționate în prezenta recomandare.

               6.

               Drepturile procedurale acordate persoanelor vulnerabile ar trebui respectate pe toată durata procedurilor penale ținându-se seama de natura și gradul de vulnerabilitate a acestora.

      Prezumția de vulnerabilitate

               7.

               Statele membre ar trebui să prevadă o prezumție de vulnerabilitate în special pentru persoanele cu dizabilități grave de ordin psihologic, intelectual sau fizic, cu boli mintale sau cu afecțiuni cognitive care le împiedică să înțeleagă și să participe efectiv la proceduri.

      Dreptul la informare

               8.

               Persoanele cu handicap ar trebui să primească, la cerere, informații privind drepturile lor procedurale, într-un format accesibil acestora.

               9.

               Persoanele vulnerabile și, în cazul în care este necesar, reprezentantul legal al acestora sau un adult competent ar trebui să fie informat cu privire la drepturile procedurale specifice menționate în prezenta recomandare, în special cu privire la cele referitoare la dreptul la informare, dreptul la asistență medicală, dreptul la un avocat, respectarea vieții private și, dacă este cazul, cu privire la drepturile legate de arestul preventiv.

               10.

               Reprezentantul legal sau adultul competent care este desemnat de persoana vulnerabilă sau de autoritățile competente pentru a asista acea persoană ar trebui să fie prezent la secția de poliție și în timpul audierilor în fața instanței.

      Dreptul de a fi asistat de un avocat

               11.

               În cazul în care o persoană vulnerabilă nu este în măsură să înțeleagă și să urmărească procedurile, aceasta nu ar trebui să poată renunța la dreptul de a fi asistată de un avocat în conformitate cu Directiva 2013/48/UE.

      Dreptul la asistență medicală

               12.

               Persoanele vulnerabile ar trebui să aibă acces la asistență medicală în mod sistematic și periodic pe tot parcursul procedurilor penale în cazul în care sunt private de libertate.

      Înregistrarea interogatoriului

               13.

               Orice interogatoriu al persoanelor vulnerabile efectuat în faza de cercetare, preliminară fazei de judecată, ar trebui să fie înregistrat audio și video.

      Privarea de libertate

               14.

               Statele membre ar trebui să ia toate măsurile pentru a se asigura că privarea de libertate a persoanelor vulnerabile înainte de condamnare reprezintă o măsură de ultimă instanță, proporțională și care are loc în condiții adaptate la nevoile persoanei vulnerabile. Ar trebui să se ia măsuri corespunzătoare pentru a se asigura că persoanele vulnerabile au acces la condiții rezonabile de cazare având în vedere necesitățile specifice ale acestora, în cazul în care sunt private de libertate.

      Confidențialitatea

               15.

               Autoritățile competente ar trebui să ia măsurile adecvate în vederea protejării vieții private, a integrității fizice și a datelor cu caracter personal ale persoanelor vulnerabile, inclusiv a datelor medicale, pe toată durata procedurilor penale.

      Procedura mandatului european de arestare

               16.

               Statul membru de executare ar trebui să se asigure că persoanele vulnerabile care fac obiectul unui mandat european de arestare beneficiază, după arestare, de drepturile procedurale specifice menționate în prezenta recomandare.

      Formarea

               17.

               Agenții de poliție, autoritățile de asigurare a respectării legii și autoritățile judiciare competente în cadrul procedurilor penale care vizează persoane vulnerabile ar trebui să beneficieze de cursuri de formare specifică.

         SECȚIUNEA 4

      MONITORIZAREA

               18.

               Statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la măsurile luate pentru a pune în aplicare prezenta recomandare, în termen de (36 de luni de la data notificării).

         SECȚIUNEA 5

      DISPOZIȚII FINALE

               19.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 noiembrie 2013.

            Pentru Comisie

         Viviane REDING

            Vicepreședinte

      (1)  JO C 115, 4.5.2010, p. 1.

      (2)  JO C 295, 4.12.2009, p. 1.

      (3)  Directiva 2010/64/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind dreptul la interpretare și traducere în cadrul procedurilor penale (JO L 280, 26.10.2010, p. 1).

      (4)  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale (JO L 142, 1.6.2012, p. 1).

      (5)  Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate (JO L 294, 6.11.2013, p. 1).

      (6)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, 18.7.2002, p. 1).


title: Recomandarea Comisiei din 21 octombrie 2011 privind inițiativa de programare în comun din domeniul cercetării Europa urbană – schimbări urbane la nivel global, soluții comune la nivel european

text:
               25.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/1

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 21 octombrie 2011
   privind inițiativa de programare în comun din domeniul cercetării „Europa urbană – schimbări urbane la nivel global, soluții comune la nivel european”
   2011/C 312/01
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 181,
   întrucât:

               (1)

               Dezvoltarea durabilă a zonelor urbane din Europa este o problemă societală majoră, în condițiile intensificării unor tendințe globale, precum urbanizarea. Potrivit previziunilor, până în 2050 aproape 70 la sută din populația planetei va locui la oraș, comparativ cu circa 50 la sută în prezent (1). În cazul Europei, proporția este și mai mare: se așteaptă ca aproximativ 83 la sută din populație (aproape 557 de milioane de persoane) să locuiască la oraș în 2050.

               (2)

               Urbanizarea implică o gamă largă de probleme interconectate, inclusiv privațiuni sociale și segregare, extindere urbană și aglomerarea traficului, probleme de siguranță și securitate, degradarea mediului, poluare și efectele schimbărilor climatice. Aceste evoluții supun societatea unor presiuni și reprezintă o provocare fără precedent pentru rezistența, gestionarea și guvernanța sistemelor urbane din Europa și din lume.

               (3)

               În același timp, Europa ar trebui să se folosească de avantajele urbanizării spațiului. Zonele urbane sunt motoarele creșterii economice în Europa. Aglomerațiile urbane și rețelele de orașe au devenit avanposturi ale dezvoltării, nu numai din perspectivă socioeconomică, ci și din punct de vedere tehnologic și geopolitic. Orașele sunt la rândul lor poluri ale inovării, în care cunoștințele, politica și practica se reunesc pentru a crea idei inovatoare, pentru a utiliza noile tehnologii și pentru a beneficia de perspective inedite în ceea ce privește provocările cu care se confruntă dezvoltarea urbană, motoarele acesteia și soluțiile la problemele aferente. Există, de asemenea, tot mai multe dovezi în sprijinul ideii că rețelele de centre urbane majore, denumite adesea „orașe mondiale”, exercită o influență tot mai mare pe scena internațională, fiind în același timp necesar să se recunoască importanța orașelor mici și mijlocii, datorită impactului acestora, în special în materie de dezvoltare regională. Europa se caracterizează printr-o densitate urbană ridicată și printr-un număr ridicat de orașe mici și mijlocii, ale căror atuuri trebuie avute în vedere din punct de vedere economic, social și cultural.

               (4)

               Strategia Europa 2020 propune trei priorități care se sprijină și se potențează reciproc – creștere inteligentă, creștere durabilă și creștere favorabilă incluziunii (2). Dezvoltarea urbană durabilă ar putea contribui în mod semnificativ la atingerea acestor obiective. În cadrul inițiativei emblematice „O Uniune a inovării”, prezentată în Comunicarea Comisiei din 6 octombrie 2010„Inițiativă emblematică a strategiei Europa 2020 – O Uniune a inovării” (3), unul dintre parteneriatele pentru inovare potențiale se referă la „orașele inteligente și locuibile care combină eficiența energetică, transportul curat și internetul de mare viteză”. Orașele pot contribui la creșterea favorabilă incluziunii, în special prin combaterea polarizării sociale și a sărăciei, prin evitarea segregării sociale și prin abordarea aspectelor legate de îmbătrânire. Platforma europeană de combatere a sărăciei și a excluziunii sociale (4) își propune să atingă obiectivul UE de reducere a numărului de persoane afectate de sărăcie și excluziune socială cu cel puțin 20 de milioane până în 2020. Aceasta va ajuta la identificarea bunelor practici și la promovarea formării reciproce între administrațiile locale.

               (5)

               Există o nevoie urgentă de consolidare a bazei de cunoștințe privitoare la dezvoltarea urbană integrată la nivelul tuturor interfețelor de cercetare, reprezentate de economie, societate, mobilitate și ecologie, pentru a sprijini elaborarea de politici bazate pe date concrete.

               (6)

               Este nevoie de coordonare pentru a găsi soluții la provocările sus-menționate, pentru a profita de ocaziile existente și pentru a facilita colaborarea de calitate în domeniul cercetării, menită să ofere date științifice care să susțină ideea zonelor urbane privite ca un sistem reticular caracterizat de interdependențe pronunțate ale subsistemelor economice, tehnologice, sociale și ecologice aferente și de o perspectivă pe termen lung.

               (7)

               În cadrul reuniunii din 26 mai 2010 (5), Consiliul „Competitivitate” a identificat și argumentat un set de posibile inițiative de programare în comun (denumite în continuare IPC), printre care și inițiativa Urban Europe — Global Urban Challenges, Joint European Solutions („Europa urbană – schimbări urbane la nivel global, soluții comune la nivel european”), considerându-le domenii în care programarea în comun în materie de cercetare ar putea aduce un plus de valoare considerabil eforturilor fragmentate din prezent ale statelor membre, precum și inițiativelor existente ale Uniunii. În consecință, Consiliul a adoptat concluzii în care se recunoaște necesitatea de a lansa o inițiativă de programare în comun în acest domeniu, Comisia fiind invitată să contribuie la pregătirea acesteia.

               (8)

               Statele membre și-au confirmat participarea la această IPC prin scrisori oficiale de angajament.

               (9)

               Programarea în comun a cercetării cu privire la dezvoltarea urbană durabilă ar permite coordonarea cercetării și a inovării în domeniu, contribuind în mod semnificativ la constituirea unui Spațiu european de cercetare și inovare în domeniul dezvoltării urbane complet funcțional și consolidând poziția de lider a Europei și competitivitatea activității de cercetare europene în acest domeniu.

               (10)

               Dezvoltarea urbană este un domeniu intertematic în cadrul programelor de finanțare pentru cercetare și inovare ale Uniunii. Activitățile din cadrul acestei IPC trebuie să fie coordonate îndeaproape cu celelalte activități conexe, în contextul programelor de finanțare și al inițiativelor privitoare la cercetare și inovare existente și viitoare.

               (11)

               Prin urmare, în vederea atingerii obiectivelor stabilite de prezenta recomandare, statele membre trebuie să coopereze cu Comisia pentru a asigura coordonarea și dezvoltarea conlucrării cu sistemele de cercetare și inovare existente, prin explorarea inițiativelor conexe ale Comisiei, cum ar fi inițiativa „Orașe și comunități inteligente”, precum și alte inițiative conexe, evitând repetarea și suprapunerea acțiunilor.

               (12)

               Statele membre trebuie să raporteze regulat Comisiei cu privire la progresele înregistrate în cadrul acestei IPC, astfel încât Comisia să poată prezenta rapoarte Parlamentului European și Consiliului,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre sunt încurajate să elaboreze și să păstreze o viziune comună privind modul în care cooperarea și coordonarea în domeniul cercetării la nivelul Uniunii poate contribui la o dezvoltare urbană durabilă în toate formele acesteia (6).

               2.

               Statele membre sunt încurajate să pună la punct o agendă strategică comună de cercetare care să stabilească nevoi și obiective de cercetare pe termen mediu și lung în domeniul dezvoltării urbane, în contextul accentuării globalizării. Agenda strategică de cercetare trebuie să includă un plan de punere în aplicare care să stabilească prioritățile și termenele și să precizeze acțiunile, instrumentele și resursele necesare pentru punerea sa în practică.

               3.

               Statele membre sunt încurajate să includă următoarele acțiuni în agenda strategică de cercetare și în planul de punere în aplicare:

                           (a)

                           identificarea și schimbul de informații cu privire la programele și activitățile de cercetare relevante la nivel național;

                           (b)

                           întărirea capacităților în materie de analiză prospectivă comună și de evaluare tehnologică;

                           (c)

                           efectuarea unui schimb de informații, resurse, bune practici, metodologii și orientări;

                           (d)

                           identificarea domeniilor sau a activităților de cercetare care ar beneficia de pe urma coordonării și a aprofundării coordonării;

                           (e)

                           identificarea domeniilor sau a activităților de cercetare care ar putea beneficia de pe urma cererilor comune de propuneri sau a punerii în comun a resurselor;

                           (f)

                           definirea modalităților de efectuare în comun a activităților de cercetare din domeniile enumerate la litera (e);

                           (g)

                           asigurarea coordonării și a dezvoltării conlucrării cu programele de finanțare existente și viitoare, precum și cu inițiativele privitoare la cercetare și inovare de la nivelul Uniunii, evitând suprapunerea cu inițiative existente sau viitoare ale Uniunii în acest domeniu;

                           (h)

                           luarea în calcul a nevoilor în schimbare ale orașelor și ale populației urbane în procesul de definire a obiectivelor programelor de cercetare în materie de dezvoltare urbană;

                           (i)

                           acolo unde este oportun, utilizarea în comun a infrastructurilor de cercetare existente sau crearea unor infrastructuri noi, cum ar fi bazele de date coordonate sau inventarierea și elaborarea de modele pentru studierea proceselor urbane;

                           (j)

                           încurajarea unei mai bune colaborări în cadrul sectorului public și între sectoarele public și privat, precum și a inovării deschise între diversele activități de cercetare, sectorul educației și sectoarele economice aflate în legătură cu dezvoltarea urbană, asigurând în același timp o implicare pe scară largă a părților interesate relevante, precum autoritățile locale și societatea civilă;

                           (k)

                           exportul și diseminarea cunoștințelor, a inovațiilor și a abordărilor metodologice interdisciplinare, precum și identificarea și îndepărtarea obstacolelor din calea sistemului de cercetare și inovare care împiedică ajungerea mai rapidă pe piață a soluțiilor inovatoare capabile să aducă beneficii societății;

                           (l)

                           furnizarea de informații științifice adecvate factorilor de decizie de la nivel local, regional, național și de la nivelul Uniunii;

                           (m)

                           crearea de rețele între centrele destinate cercetării urbane, inclusiv centre situate în afara Spațiului european de cercetare.

               4.

               Statele membre sunt încurajate să mențină și să dezvolte în continuare o structură eficientă de gestionare în comun a activităților de cercetare din domeniul cercetării pe tema problemelor asociate dezvoltării urbane, fiind autorizate să stabilească reguli, condiții și proceduri comune de cooperare și coordonare și să monitorizeze punerea în aplicare a agendei strategice de cercetare.

               5.

               Statele membre sunt încurajate să aplice în comun agenda strategică de cercetare prin intermediul programelor naționale de cercetare, în conformitate cu orientările privind condițiile-cadru pentru programarea în comun elaborate de Grupul la nivel înalt pentru programarea în comun din cadrul Consiliului (7).

               6.

               Statele membre sunt încurajate să coopereze cu Comisia în vederea explorării inițiativelor conexe ale acesteia destinate sprijinirii statelor membre la elaborarea și punerea în aplicare a agendei strategice de cercetare și coordonării IPC cu alte inițiative ale Uniunii din domeniu, precum cercetarea și dezvoltarea sprijinite de programele de finanțare pentru cercetare și inovare, în special în domeniile științelor socio-economice și umaniste, al transportului, al energiei, al mediului, al TIC, al securității, al sănătății, precum și cu alte inițiative privind cercetarea și inovarea, cum ar fi alte IPC conexe, Comunitățile cunoașterii și inovării ale EIT și Platformele tehnologice europene.

               7.

               Statele membre sunt încurajate să păstreze o legătură strânsă cu Forumul strategic pentru cooperare științifică și tehnologică internațională (Strategic Forum for International Science and Technology Cooperation — SFIC) (8) la elaborarea și implementarea unei posibile dimensiuni internaționale a agendei strategice de cercetare și să asigure coerența cu inițiativele SFIC împreună și în raport cu țări terțe.

               8.

               Statele membre sunt încurajate să informeze periodic Comisia, prin rapoarte intermediare anuale, asupra progresului înregistrat în privința acestei inițiative de programare în comun.

      Adoptată la Bruxelles, 21 octombrie 2011.

            Pentru Comisie

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Membru al Comisiei

      (1)  http://www.un.org/esa/population/unpop.htm

      (2)  Comunicarea Comisiei „Europa 2020 – O strategie europeană pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii”, COM(2010) 2020.

      (3)  COM(2010) 546.

      (4)  Comunicarea Comisiei „Platforma europeană de combatere a sărăciei și a excluziunii sociale: un cadru european pentru coeziunea socială și teritorială”, Bruxelles, COM(2010) 758 final.

      (5)  10246/10.

      (6)  http://www.jpi-urbaneurope.eu

      (7)  ERC-GPC 1311/10. Joint Programming in Research 2008-2010 and beyond — Report of the High Level Group on Joint Programming to the Council of 12 November 2010 — Annex II (Programarea în comun a cercetării pentru 2008-2010 și ulterior – Raportul către Consiliu al Grupului la nivel înalt pentru programarea în comun a cercetării din 12 noiembrie 2010 – anexa II).

      (8)  Originea SFIC este legată de concluziile Consiliului din decembrie 2008, în care Consiliul a invitat statele membre și Comisia să formeze un nou parteneriat pentru cooperare științifică și tehnologică internațională. SFIC a fost înființat de Consiliu sub forma unei configurații specializate a CSEC.


|

52011DC0324

RECOMANDARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU de autorizare a Comisiei să negocieze în numele Uniunii Europene o serie de modificări la Tratatul de instituire a Comunității Energiei  RECOMANDARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU de autorizare a Comisiei să negocieze în numele Uniunii Europene o serie de modificări la Tratatul de instituire a Comunității Energiei  /* COM/2011/0324 final - */

	RECOMMENDATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCILto authorise the Commission to negotiate on behalf of the European Union amendments to the Energy Community TreatyEXPLANATORY MEMORANDUMARTICLE 11 OF THE TREATY ESTABLISHING THE ENERGY COMMUNITY DEFINE s the "acquis communautaire on energy" as meaning:- Directive 2003/54/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC;- Directive 2003/55/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Directive 98/30/EC; and- Regulation (EC) No 1228/2003 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 on conditions for access to the network for cross-border exchanges in electricity.Under Decision No 2007/06/MC-EnC of the Ministerial Council of the Energy Community of 18 December 2007, Contracting Parties are also under an obligation to implement Regulation (EC) No 1775/2005 of the European Parliament and of the Council of 28 September 2005 on conditions for access to the natural gas transmission networks.In the European Union, the four above-mentioned acts have been repealed with effect from 3 March 2011 and replaced by Directive 2009/72/EC, Directive 2009/73/EC, Regulation (EC) No 714/2009 and Regulation (EC) No 715/2009, all adopted on 13 July 2009. Together with Regulation (EC) No 713/2009 of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 establishing an Agency for the Cooperation of Energy Regulators (ACER), these new pieces of EU legislation form the ‘third package’ of legislative measures on the EU internal energy market.Under Article 20 of the Energy Community Treaty: "Each Contracting Party shall provide to the European Commission within one year of the date of entry into force of this Treaty a plan to implement Directive 2001/77/EC of the European Parliament and of the Council of 27 September 2001 on the promotion of electricity produced from renewable energy sources in the internal electricity market and Directive 2003/30/EC of the European Parliament and of the Council of 8 May 2003 on the promotion of the use of biofuels or other renewable fuels for transport. The European Commission shall present the plan of each Contracting Party to the Ministerial Council for adoption."Both Directives, identified as the Energy Community "acquis on renewables", were amended by Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council, of 23 April 2009, on the promotion of the use of energy from renewable sources and amending and subsequently repealing Directives 2001/77/EC and 2003/30/EC.In its report on the Energy Community under Article 7 of Decision 2006/500/EC, adopted on 10 March 2011, the Commission identified adoption and implementation of the third package and of Directive 2009/28 as one of the priorities for the Energy Community, as a means to speed up integration of the region into the single European energy market.Under Article 59 of the Energy Community Treaty, on the composition of the Energy Community Regulatory Board, the European Union shall be represented "by the European Commission, assisted by one regulator of each Participant, and one representative of the European Regulators Group for Electricity and Gas (ERGEG)."The activities performed in the past by the European Regulators Group for Electricity and Gas (ERGEG) have been taken over by ACER and ERGEG will cease to exist as from 1st July 2011.On 6th May 2011, the Commission adopted a Decision establishing the Commission Proposal to the Ministerial Council of the Energy Community on the implementation of Directive 2009/72/EC, Directive 2009/73/EC, Regulation (EC) No 714/2009 and Regulation (EC) No 715/2009 and amending Articles 11 and 59 of the Energy Community Treaty.Article 5(2) of Council Decision 2006/500 of 29 May 2006, on the conclusion by the European Community of the Energy Community Treaty, sets out the procedure to be applied before a position can be taken at the Energy Community Institutions on amendments to the Energy Community Treaty (Article 100(i)).In the above context, the Commission therefore recommends that the Council authorise it to deliberate within the institutions of the Energy Community on necessary adaptations of the Energy Community Treaty.RECOMMENDATIONIn the light of the above, the Commission recommends:-  that the Council authorises the Commission to negotiate on behalf of the European Union necessary amendments to of the Treaty establishing the Energy Community-  in accordance with the Treaty, the Commission shall be the negotiator for the European Union and shall negotiate the amendments to the Energy Community Treaty as set out in the negotiating directives; and-  that, the Council designates a committee in consultation with which the negotiation must be conducted; and-  that the Council issues the negotiating directives annexed to this Recommendation.ANNEXDirectives for the negotiation of amendments to the Treaty establishing the Energy Community."ACQUIS COMMUNAUTAIRE ON ENERGY"Amendments to be agreed on behalf of the European Union should be in line with those proposed in the Commission's decision of 6th May 2011."ACQUIS FOR RENEWABLES"Amendments to be agreed on behalf of the European Union should refer to the obligation of Contracting Parties to adopt Directive 2009/28, on the promotion of the use of energy from renewable sources and amending and subsequently repealing Directives 2001/77/EC and 2003/30/EC.ENERGY COMMUNITY REGULATORY BOARDAmendments to be agreed on behalf of the European Union should be in line with those proposed in the Commission's decision of 6th May 2011.


				|

		52012PC0104

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI cu scopul de a pune capăt situației de deficit public excesiv din Ungaria /* COM/2012/0104 final - 2012/ () */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
La 5 iulie 2004, Consiliul a decis, în
conformitate cu articolul 104 alineatul (6) din Tratatul de instituire a
Comunității Europene (TCE), că în Ungaria exista un deficit
excesiv. La 24 ianuarie 2012, Consiliul a decis, în conformitate cu
articolul 126 alineatul (8) din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene (TFUE), că Ungaria nu a luat măsuri eficace ca răspuns
la cea mai recentă Recomandare a Consiliului în conformitate cu articolul 104
alineatul (7) din tratat, din 7 iulie 2009.
Ca urmare a Deciziei Consiliului din 24
ianuarie 2012 și în conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din TFUE
și cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului,
Comisia ar trebui să adopte, la [6 martie 2012], o recomandare privind o
nouă Recomandare a Consiliului, cu scopul de a pune capăt
situației de deficit public excesiv din Ungaria.
Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
cu scopul de a pune capăt situației
de deficit public excesiv din Ungaria
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în special articolul 126
alineatul (7),
având în vedere recomandarea Comisiei
Europene,
întrucât:
(1)
În conformitate cu articolul 126 din TFUE, statele
membre trebuie să evite deficitele publice excesive.
(2)
Pactul de stabilitate și creștere are la
bază obiectivul unor finanțe publice solide ca mijloc de consolidare
a condițiilor pentru stabilitatea prețurilor și pentru o
creștere susținută și durabilă, care să
contribuie la crearea de locuri de muncă.
(3)
La 5 iulie 2004, Consiliul a decis, în conformitate
cu articolul 104 alineatul (6) din Tratatul de instituire a
Comunității Europene (TCE), că în Ungaria există un deficit
excesiv și a emis recomandări, în temeiul articolului 104 alineatul (7)
din TCE, pentru a pune capăt situației de deficit excesiv până
în 2008.
(4)
În ianuarie 2005, în conformitate cu articolul 104
alineatul (8) din TCE, Consiliul a ajuns la concluzia că Ungaria nu a luat
măsuri eficace ca răspuns la recomandările sale și, în martie
2005, a emis o altă recomandare în temeiul articolului 104 alineatul (7)
din TCE, confirmând anul 2008 ca termen limită pentru corectarea
deficitului excesiv. În noiembrie 2005, Consiliul a decis că Ungaria nu a
reușit, pentru a doua oară, să respecte recomandările în
temeiul articolului 104 alineatul (7) din TCE. În consecință, în
octombrie 2006, Consiliul a adresat Ungariei o a treia recomandare în temeiul
articolului 104 alineatul (7) din TCE, prin care amâna termenul limită
pentru corectarea deficitului excesiv până în 2009. În iulie 2009,
Consiliul a concluzionat că se poate considera că
autoritățile maghiare au luat măsuri eficace ca răspuns la
recomandările din octombrie 2006 și, în contextul recesiunii
economice accentuate, a revizuit recomandările în temeiul articolului 104
alineatul (7) din TCE, stabilind un nou termen limită pentru corectare,
și anume 2011. La 27 ianuarie 2010, Comisia a concluzionat că Ungaria
a luat măsuri eficace în urma celor mai recente recomandări ale
Consiliului, dar a emis o avertizare cu privire la existența unor riscuri
considerabile.
(5)
În conformitate cu dispozițiile articolului 126
alineatul (8) din TFUE, la 24 ianuarie 2012 Consiliul a decis că Ungaria
nu a luat măsuri eficace în urma recomandării Consiliului din iulie 2009
în decursul perioadei stabilite în această recomandare. Cu toate că
în 2011 valoarea de referință nominală de 3 % din PIB nu a
fost încălcată, aceasta nu se baza pe o corecție
structurală și sustenabilă, ci era articulată pe venituri
punctuale substanțiale. Aceasta a fost însoțită în 2010 și 2011
de o deteriorare structurală de peste 2 % din PIB, față de
o îmbunătățire bugetară cumulativă recomandată de
0,5 % din PIB. Mai mult, cu toate că autoritățile
implementează în 2012 măsuri structurale care sunt preconizate
să compenseze în mare parte deteriorarea anterioară, valoarea de
referință din tratat de 3 % din PIB ar fi respectată din
nou în 2012 doar datorită unor măsuri punctuale de aproape 1 %
din PIB și ar urma să fie încălcată în 2013. [Ca urmare a
acestei Decizii a Consiliului, Consiliul a hotărât [la 13 martie] să
suspende o parte din creditele de angajament din Fondul de coeziune aferente
anului 2013 pentru Ungaria (în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul
(CE) nr. 1084/2006 al Consiliului).]
(6)
În conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din
TFUE și cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului
privind accelerarea și clarificarea aplicării procedurii de deficit
excesiv (care face parte din Pactul de stabilitate și creștere),
Consiliul trebuie să adreseze recomandări statului membru în
cauză în vederea încetării situației de deficit excesiv într-o
perioadă determinată. Recomandarea trebuie să stabilească
un termen limită de cel mult șase luni până la care statul
membru trebuie să ia măsuri eficace în vederea corectării
deficitului excesiv, precum și un termen limită pentru corectarea
deficitului excesiv, care trebuie să se încheie în anul ce urmează
după identificarea sa, cu excepția cazului în care există
circumstanțe speciale. Atunci când se stabilește dacă
există circumstanțe speciale trebuie să se țină seama
de „factorii relevanți” definiți la articolul 2 alineatul (3)
din Regulamentul (CE) nr. 1467/97. De asemenea, într-o recomandare pentru
corectarea unui deficit excesiv, Consiliul trebuie să solicite realizarea
unor ținte bugetare anuale care, pe baza prognozei care stă la baza
recomandării, sunt în concordanță cu o ameliorare anuală
minimă a soldului structural, altfel spus soldul ajustat ciclic,
fără măsuri punctuale și alte măsuri temporare, de 0,5 %
din PIB ca valoare de referință.
(7)
Economia maghiară a ieșit din recesiune
în 2010, PIB-ul crescând cu 1,3 %. Redresarea a fost mult mai rapidă
în 2010 decât procentul de -0,3 % pe care îl prognozaseră serviciile
Comisiei în primăvara anului 2009 (adică la momentul
recomandării Consiliului). Se preconizează că în 2011 PIB-ul a
continuat să crească cu o rată moderată de 1,7 %,
determinată încă exclusiv de soldul schimburilor externe. Cu toate
acestea, perspectivele de creștere s-au deteriorat în cursul anului 2011,
ca urmare a deteriorării generale a mediului internațional, efectele
acesteia făcându-se simțite pe mai multe planuri, precum și ca
urmare a restrângerii în continuare a cererii interne, determinată și
de incertitudinile legate de politici. În consecință, previziunile
intermediare din februarie 2012 ale serviciilor Comisiei prognozează
că PIB-ul se va restrânge ușor, cu 0,1 %, înainte de a-și
relua creșterea.
(8)
După înregistrarea unui deficit de 4,2 %
din PIB în 2010, se preconizează că în 2011 soldul bugetului general
se va transforma într-un excedent, însă doar datorită unor venituri
punctuale substanțiale reprezentând aproape 10 % din PIB legate de
transferul activelor de pensii de la sistemele private de pensii. Estimarea
oficială privind excedentul bugetar pentru 2011 este de 3,9 % din
PIB, astfel cum se specifică în raportul intermediar din decembrie 2011
privind procedura aplicabilă deficitelor excesive. Ținând seama de
informațiile recente cu privire la evoluțiile bugetare de flux de
trezorerie, care au fost peste așteptări la unele categorii de
venituri, precum și la subsectorul administrației locale, excedentul
ar putea fi chiar ușor mai ridicat (ridicându-se la aproximativ 4,1 %
din PIB, pe baza evaluării actualizate a serviciilor Comisiei).
(9)
În ceea ce privește anul 2012, bugetul adoptat
vizează atingerea unui deficit de 2,5 % din PIB, datorită mai
multor pachete de consolidare – într-o mare măsură, acestea au fost
anunțate în planul Széll Kálmán și în actualizarea din 2011 a
programului de convergență (PC) – parțial destinate să
corecteze efectele reducerilor fiscale considerabile adoptate în a doua
jumătate a anului 2010, care s-au ridicat la puțin peste 2 % din
PIB, constituind în același timp un fond-tampon de rezerve extraordinare
(reduceri contingente ale cheltuielilor) de 1,1 % din PIB. Îndeplinirea
țintei este susținută, de asemenea, de venituri punctuale nete
de 0,7 % din PIB, provenite din impozite extraordinare temporare. Pe baza
evoluțiilor economice și bugetare recente, previziunile actualizate
ale serviciilor Comisiei preconizează în prezent că deficitul se
situează la 3 % din PIB, cu alte cuvinte deasupra țintei
oficiale a autorităților. Comparativ cu bugetul adoptat, această
prognoză de deficit mai mare reflectă, între altele, o creștere
economică mai scăzută cu jumătate de punct procentual,
precum și o evaluare mai prudentă a evoluției veniturilor
și cheltuielilor. În același timp, ea pleacă de la premisa
că rezervele extraordinare nu vor fi utilizate (adică se vor realiza
reducerile contingente ale cheltuielilor). Previziunea actualizată a
serviciilor Comisiei, de 3 % din PIB, este cu 0,2 % din PIB mai mare
decât valoarea estimată în momentul adoptării recomandării de
Decizie a Consiliului în temeiul articolului 126 alineatul (8). Aceasta se
explică prin faptul că efectul de bază care
depășește așteptările (din 2011) nu este suficient
pentru a contrabalansa impactul bugetar al revizuirii suplimentare în
scădere a perspectivelor economice pentru 2012 și impactul
randamentului mai mare al obligațiunilor. Conform practicii stabilite de
supraveghere fiscală a UE, noile planuri de consolidare de 0,4 % din
PIB publicate de autorități la 21 februarie 2012 nu pot fi incluse în
previziunile serviciilor Comisiei, deoarece nu au fost încă suficient de
bine justificate.
(10)
În 2013, se preconizează că deficitul va
crește din nou până la aproximativ 3,6 % din PIB (față
de 3 % din PIB), ceea ce depășește previziunile de 3¼ %
din PIB făcute de serviciile Comisiei la data adoptării Deciziei
Consiliului referitoare la faptul că Ungaria nu luase măsuri eficace
în temeiul articolului 126 alineatul (8) din TFUE. Acest deficit mai ridicat se
datorează în principal factorilor care determină creșterea
deficitului cu 0,4 % din PIB (precum scăderea veniturilor fiscale ca
urmare a previziunilor de creștere mai redusă în 2012) care au
contribuit, de asemenea, la prognozarea unui deficit mai mare pentru 2012. Mai
mult, cheltuielile cu dobânzile vor crește în 2013 mai mult decât în 2012
(cu 0,1 % din PIB). Se preconizează că aceste efecte vor fi doar
parțial compensate de alte efecte, precum o necesitate de finanțare a
băncii centrale în 2013 mai redusă decât așteptările
anterioare (cu ¼ % din PIB). În raport cu 2012, creșterea deficitului
la 3,6 % în 2013 rezultă în principal din eliminarea treptată a
taxelor sectoriale, cu un efect bugetar net de 0,7 % din PIB în 2013,
creșterea cheltuielilor aferente serviciului datoriei, de ½ % din
PIB, precum și restrângerea bazei de impozitare pentru impozitul pe venit,
cu un efect bugetar de 0,3 % din PIB. Se preconizează că aceste
efecte de creștere a deficitului, reprezentând în total aproximativ 1½ %
din PIB, vor fi numai parțial compensate de continuarea punerii în
aplicare a programului de reforme structurale Széll Kálmán, care duce la
obținerea unor economii de 0,4 % din PIB, precum și a altor
economii de 0,4 % din PIB precum înghețarea nominală a
salariilor din sectorul public. În fine, se prognozează că bugetul va
beneficia într-o anumită măsură de pe urma redresării
economice prevăzute.
(11)
Conform celor mai recente estimări ale
serviciilor Comisiei, după o deteriorare cu 1½ % în 2010 și cu
½ % în 2011, se preconizează că soldul structural va crește
cu aproape 2 % în 2012, înainte de a scădea din nou cu ½ % din
PIB în 2013. Dacă statul ar lua măsurile necesare pentru realizarea
țintelor sale bugetare în 2012 și în 2013,
îmbunătățirea structurală s-ar ridica, în general, la 2½ %
din PIB în 2012 și la ½ % din PIB în 2013.
(12)
Perspectiva bugetară descrisă mai sus ar
putea fi îmbunătățită cu mai mult de ½ % din PIB în 2013
dacă reformele prevăzute în cadrul planului Széll Kálmán ar fi
specificate și puse în aplicare suficient de bine. Economiile suplimentare
de cheltuieli publicate la 21 februarie 2012 trebuie demonstrate, în special în
domenii precum reducerea subvențiilor acordate societăților de
transport public și farmaceutice, și se pot aștepta venituri
suplimentare de pe urma introducerii prevăzute a taxelor rutiere
electronice. Dincolo de aceste măsuri, pentru a asigura o corectare
durabilă a deficitului excesiv, Ungaria ar putea beneficia de pe urma unei
mai bune direcționări a alocațiilor universale pentru copii
(eventual în combinație cu generoasele reduceri fiscale pentru familii,
recent introduse), a introducerii unui impozit pe proprietate centralizat,
bazat pe valoare proprietăților, și a accentuării
caracterului progresiv al sistemului de impozitare unică a venitului;
acest din urmă aspect a fost tratat în cadrul recomandării adresate
de Consiliu Ungariei în iulie 2011 în contextul semestrului european.
(13)
După ce a crescut de la 79,7 % din PIB în
2009 la 81,3 % în 2010, datoria publică brută a înregistrat o
ușoară scădere în 2011, până la 80,3 % din PIB.
Această îmbunătățire ușoară reflectă excedentul
primar semnificativ de 8 % din PIB generat de veniturile punctuale
provenite din preluarea activelor fondurilor private de pensii, care este
compensată în mare măsură de deprecierea cursului de schimb
valutar. Privind în perspectivă, având în vedere deficitele anticipate
și pe baza unei previziuni tehnice privind un curs de schimb mai solid
față de nivelul atins la sfârșitul anului 2011, precum și
în ipoteza unei noi vânzări a fostelor active ale fondurilor private de
pensii de 1 % din PIB, se preconizează că datoria publică
brută se va situa la aproximativ 76 % din PIB în 2012, dar se
așteaptă să crească din nou începând din 2013.
(14)
Evoluțiile fiscale anterioare indică un
punct slab în ceea ce privește guvernanța fiscală și
transparența planificării și executării bugetului.
După ce efectiv au slăbit cadrul de guvernanță fiscală
precedent, care se afla încă în fașă la începutul celei de-a
doua jumătăți a anului 2010, autoritățile au introdus
elementele esențiale ale unei structuri schimbate în cadrul noii
Constituții (în vigoare de la 1 ianuarie 2012). Mai ales, s-a
stabilit un plafon nominal al datoriei de 50 % din PIB (care trebuie
realizat printr-o reducere continuă a datoriilor de la nivelul actual
ridicat) și s-a acordat Consiliului Fiscal (CF), în noua sa versiune,
drept de veto asupra bugetului. Actele legislative ulterioare având ca scop
stabilirea noilor norme numerice operaționale, atât la nivel central, cât
și la nivel local, precum și specificațiile privind mecanismele
de guvernanță ale CF au fost adoptate spre sfârșitul anului 2011
în cadrul unei „legi cardinale”. Noua normă numerică anuală
adoptată pare a se concentra în continuare prea mult asupra ciclului
bugetar și nu pare să favorizeze o planificare bugetară pe
termen mediu, a cărei întărire a fost recomandată de Consiliu în
recomandarea sa din iulie 2011 în contextul semestrului european. În
aceeași recomandare specifică, Consiliul a solicitat Ungariei să
extindă sarcinile de analiză ale Consiliului Fiscal (de exemplu prin
elaborarea în mod regulat a unor proiecții macrofiscale de
referință), ceea ce nu s-a realizat încă, inclusiv după
adoptarea Legii privind stabilitatea economică în decembrie 2011.
(15)
Monitorizarea periodică și în timp util a
progreselor înregistrate în implementarea strategiei de consolidare
fiscală pentru corectarea deficitului excesiv este susținută de
articolul 10a din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului, care prevede
că statul membru în cauză trebuie să furnizeze toate
informațiile necesare. În acest context, ar trebui elaborat un capitol
separat în versiunea actualizată a programului de convergență al
Ungariei, în 2012 și ulterior, precum și în raportarea bianuală
regulată cu privire la progresele înregistrate, până la încheierea
procedurii de deficit excesiv, în conformitate cu angajamentul
autorităților maghiare.
(16)
Măsurile de consolidare bugetară ar
trebui să garanteze o ameliorare durabilă a soldului bugetului
general, vizând în același timp îmbunătățirea
calității finanțelor publice și consolidarea potențialului
de creștere al economiei.
ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
(1)
Autoritățile maghiare sunt invitate
să pună capăt situației actuale de deficit excesiv
până în 2012.
(2)
Autoritățile maghiare ar trebui să
reducă deficitul public general sub valoarea de referință de 3 %
din PIB, în mod credibil și sustenabil, în conformitate cu traiectoria
multianuală prezentată în programul de convergență
actualizat al Ungariei din 15 aprilie 2011, astfel cum a fost aprobat de
Consiliu prin avizul său din 12 iulie 2011. Mai concret, în acest scop
autoritățile maghiare ar trebui:
(a)
Să asigure atingerea țintei privind
deficitul pentru 2012 de 2,5 % din PIB față de rezultatul de 3 %
din PIB estimat în baza cadrului macroeconomic conform previziunilor
intermediare ale serviciilor Comisiei din februarie 2012, care ar necesita un
efort fiscal suplimentar de cel puțin ½ % din PIB, în plus
față de efortul deja prevăzut de 1,9 % din PIB; în special,
acest lucru ar trebui să se facă printr-o specificare mai
amănunțită și o implementare mai riguroasă a
măsurilor de scădere a deficitului incluse în Planul Széll Kálmán
și în programul de convergență actualizat din 2011, precum
și prin adoptarea de măsuri suplimentare de consolidare cu caracter
structural, după necesități. De asemenea, să aloce eventualele
venituri neprevăzute în vederea îmbunătățirii soldului
global, inclusiv eventualele venituri punctuale provenite din trecerea înapoi a
unor beneficiari de la fondurile private de pensii la fondul public.
(b)
Să ia măsurile suplimentare cu caracter
structural necesare pentru a se asigura că în 2013 deficitul, care se
estimează că va depăși pragul de 3 % din PIB stipulat
în tratat cu 0,6 % din PIB, pe baza cadrului macroeconomic conform
previziunilor intermediare ale serviciilor Comisiei din februarie 2012,
rămâne cu mult sub acest prag, chiar și după finalizarea
eliminării treptate a veniturilor punctuale, preconizată și
recomandată să fie de aproape 1 % din PIB. Aceste măsuri ar
putea include o specificare și implementare suplimentare ale reformelor
structurale planificate incluse în Planul Széll Kálmán.
(c)
Să includă în legile bugetului pentru
anii următori suficiente dispoziții privind rezervele (pe lângă
rezerva generală prevăzută de Legea finanțelor publice),
pentru a asigura atingerea țintelor bugetare chiar și în cazul unor
evenimente neprevăzute.
(3)
Ajustarea bugetară menționată
anterior ar trebui să contribuie la aducerea datoriei publice brute pe o
traiectorie descendentă. În special, ar trebui să se asigure
realizarea, pe parcursul celor trei ani de după corectarea deficitului
excesiv, a unor progrese suficiente în direcția respectării valorii
de referință privind reducerea datoriei, în conformitate cu articolul
2 alineatul (1a) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97.
(4)
Conform recomandării Consiliului din iulie 2011,
autoritățile maghiare ar trebui să operaționalizeze
principalele norme fiscale constituționale, prin adaptarea legii cardinale
privind stabilitatea economică. Normele numerice ar trebui să asigure
faptul că procedura bugetară este încorporată într-un cadru
obligatoriu pe termen mediu, iar sarcinile de analiză ale Consiliului
Fiscal ar trebui extinse.
(5)
Consiliul stabilește data de [13 septembrie 2012]
ca termen limită până la care guvernul Ungariei să ia
măsuri eficace și să specifice care sunt măsurile necesare
pentru a progresa în direcția corectării durabile a deficitului
excesiv. Evaluarea eficacității măsurilor va ține cont de
evoluțiile economice comparativ cu perspectivele actualizate prezentate în
documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește
recomandarea Comisiei privind prezenta recomandare a Consiliului.
Autoritățile maghiare ar trebui
să raporteze progresele realizate în implementarea acestor
recomandări într-un capitol separat din versiunea actualizată a
programului de convergență care va fi elaborată în 2012 și
ulterior, precum și în raportarea bianuală regulată cu privire
la progresele înregistrate, până la încheierea procedurii de deficit
excesiv, în conformitate cu angajamentul Ungariei.
În plus, Consiliul subliniază importanța
realizării obiectivului pe termen mediu (OTM) de asigurare a
sustenabilității finanțelor publice sau a unui progres rapid în
direcția asigurării acestei sustenabilități. În
consecință, Consiliul invită autoritățile maghiare
să ia măsurile structurale necesare pentru a-și atinge
ținta de deficit bugetar de 2,2 % din PIB pentru 2013 în așa fel
încât să se asigure sprijinirea OTM – în prezent un sold structural de -1,5 %
din PIB – , pe lângă corectarea durabilă a deficitului excesiv.
Prezenta recomandare se adresează
Ungariei.
Adoptată la Bruxelles, .
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele