               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.9.2017
            COM(2017) 472  final
            Recomandare de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a deschiderii negocierilor pentru un acord de liber schimb cu Australia
            {SWD(2017) 292}{SWD(2017) 293}

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               ·Motivele și obiectivele propunerii

               Uniunea Europeană (UE) întreține cu Australia excelente relații politice și relații comerciale și de investiții consacrate, bazate pe valorile comune ale democrației și drepturilor omului. Australia a încheiat numeroase acorduri de liber schimb (ALS) cu alte țări. UE nu a încheiat un ALS bilateral cu Australia, ceea ce plasează întreprinderile din UE într-o situație comparativ mai puțin favorabilă pentru a avea acces la piața australiană.

               Declarația comună din 22 aprilie 2015
                  1
                a Înaltei Reprezentante a Uniunii Europene pentru afaceri externe și politica de securitate și vicepreședintă a Comisiei Europene (ÎR/VP) și a Ministrului de Externe australian a subliniat necesitatea de a consolida în continuare relațiile comerciale și de investiții bilaterale. Aceasta a fost urmată de Declarația comună din 15 noiembrie 2015
                  2
               , prin care liderii UE și ai Australiei au convenit să înceapă lucrările în vederea lansării de negocieri referitoare la un acord de liber schimb.

                  Principalul obiectiv care stă la baza propunerii este de a crea condiții mai favorabile pentru potențarea comerțului și a investițiilor între UE și Australia. Obiectivele generale ale prezentei propuneri includ:

               ·promovarea unei creșteri inteligente, durabile și favorabile incluziunii, prin extinderea comerțului;

               ·crearea de locuri de muncă și de oportunități pe piața muncii și creșterea nivelului de bunăstare;

               ·creșterea beneficiilor pentru consumatori;

               ·îmbunătățirea competitivității Europei pe piețele mondiale; și

               ·consolidarea cooperării privind aspectele legate de comerț cu un partener care împărtășește aceeași viziune.

                  Aceste obiective sunt în conformitate cu comunicarea Comisiei intitulată „Comerț pentru toți - Către o politică comercială și de investiții mai responsabilă”
                     3
                  . Comunicarea subliniază necesitatea de a realiza progrese în ceea ce privește relațiile noastre bilaterale pentru a crea locuri de muncă și a genera creștere economică prin eliminarea barierelor din calea comerțului și a investițiilor într-un mod cuprinzător. În același timp, este necesar să se garanteze nivelul ridicat de protecție socială și a mediului al UE și să se acționeze în vederea realizării altor obiective de politică legate de comerț, inclusiv în ceea ce privește dezvoltarea durabilă și nevoile specifice ale întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-uri).

                  În special, comunicarea „Comerț pentru toți” subliniază că „Australia și Noua Zeelandă sunt parteneri apropiați ai Europei, împărtășesc valorile și opiniile Europei cu privire la mai multe aspecte și joacă un rol important în regiunea Asia-Pacific și în contexte multilaterale. Legăturile economice mai strânse cu aceste țări vor oferi, de asemenea, o platformă solidă pentru o integrare mai profundă a lanțurilor valorice Asia-Pacific mai vaste. Consolidarea acestor relații ar trebui să reprezinte o prioritate.”

                  Obiectivele sunt, de asemenea, în conformitate cu concluziile Consiliului din 21 noiembrie 2014 privind comerțul
                     4
                  , în care acesta a subliniat faptul că investițiile și comerțul cu bunuri și servicii pot aduce o contribuție semnificativă la realizarea obiectivelor centrale ale „Agendei strategice pentru Uniune într-o lume în schimbare”. De asemenea, în aceste concluzii Consiliul a afirmat că, pe baza progreselor palpabile înregistrate în cadrul agendei comerciale bilaterale a UE, eforturile ar trebui concentrate asupra încheierii unor acorduri cu parteneri-cheie. În mod similar, acest obiectiv este, de asemenea, în conformitate cu concluziile Consiliului din 27 noiembrie 2015 privind comerțul și investițiile
                     5
                  , prin care acesta sprijină încheierea de acorduri bilaterale comerciale și de investiții ambițioase, cuprinzătoare și reciproc avantajoase și solicită Comisiei să depună eforturi în vederea avansării negocierilor din regiunea Asia-Pacific.

               ·Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

               Obiectivele menționate anterior sunt în deplină concordanță cu Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), care prevede că UE ar trebui să încurajeze integrarea tuturor țărilor în economia mondială, inclusiv prin eliminarea treptată a barierelor din calea comerțului internațional
                  6
               .

               Aceste obiective sunt, de asemenea, în conformitate cu comunicarea „Europa 2020: O strategie europeană pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii”
                  7
               , în care se stabilește că strategia comercială a Europei va include „propuneri de dialoguri strategice la nivel înalt cu partenerii-cheie pentru a discuta o gamă largă de aspecte strategice, printre care accesul la piață, cadrul de reglementare, dezechilibrele mondiale, energie și schimbări climatice, accesul la materii prime, sărăcia în lume, educația și dezvoltarea“.

               De asemenea, obiectivele sunt în concordanță deplină cu cele stabilite în comunicările Comisiei Europene intitulate „Un «Small Business Act» pentru Europa”
                  8
                (2008) și „Întreprinderi mici într-o lume mare”
                  9
                (2011). Sprijinirea activităților economice ale IMM-urilor în afara UE este, de asemenea, inclusă în strategia generală de competitivitate a Uniunii, astfel cum se subliniază în comunicarea intitulată „Pentru o renaștere industrială europeană”
                  10
                (2014).

               Obiectivele sunt, de asemenea, în conformitate cu principiile stabilite în TUE, care prevăd că politicile și acțiunile UE ar trebui să acționeze în scopul consolidării și sprijinirii drepturilor omului
                  11
                și al „participării la elaborarea unor măsuri internaționale pentru conservarea și îmbunătățirea calității mediului și gestionarea durabilă a resurselor naturale mondiale”
                  12
               .

               Obiectivele sunt coerente cu celelalte politici ale UE și cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               În cele din urmă, obiectivele sunt în concordanță cu prioritatea Comisiei Juncker de a readuce Europa pe curba de creștere și de a crea locuri de muncă, fără a genera noi datorii, cu „planul de investiții“ (sau „Fondul european pentru investiții strategice“)
                  13
               , precum și cu prioritățile specifice stabilite în Programul de lucru al Comisiei pentru 2017
                  14
               .

               Prezenta recomandare se referă la un acord care vizează liberalizarea comerțului cu bunuri și servicii, a achizițiilor publice și a investițiilor străine directe, împreună cu norme suplimentare referitoare, de exemplu, la drepturile de proprietate intelectuală.

               ·Coerența cu alte politici ale Uniunii

               Problema coerenței cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat este abordată în secțiunea de mai sus, intitulată „Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică”.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               ·Temei juridic

               Articolul 218 alineatele (3) și (4) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               ·Subsidiaritate (în caz de competență neexclusivă)

               În conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din TUE, principiul subsidiarității nu se aplică în domeniile care sunt de competența exclusivă a UE. Politica comercială comună este menționată printre domeniile care sunt de competența exclusivă a Uniunii la articolul 3 din TFUE. Această politică include negocierea acordurilor comerciale conforme, printre altele, cu articolul 207 din TFUE.

               ·Proporționalitate

               În conformitate cu principiul proporționalității, au fost analizate toate opțiunile de politică rezonabile, pentru a evalua eficacitatea probabilă a unor astfel de intervenții politice, după cum se descrie în detaliu în raportul de evaluare a impactului.

               ·Alegerea instrumentului

                  Decizie a Consiliului Uniunii Europene.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               ·Evaluări ex post/verificări ale adecvării legislației existente

                  Nu se aplică.

               ·Consultări cu părțile interesate

               Comisia Europeană s-a implicat în mod activ în dialogul cu partenerii interesați și a desfășurat o amplă consultare publică online
                  15
                pentru a colecta opinii detaliate cu privire la viitorul relațiilor comerciale și economice dintre UE și Australia
                  16
               .

               Consultarea publică online s-a desfășurat în perioada 11 mai - 3 iunie 2016. Ea a fost lansată pe site-ul internet al Direcției Generale Comerț și a fost publicată pe „EU Survey” (portalul consultărilor publice online ale Comisiei). Părțile interesate din interiorul și din afara UE au fost invitate să răspundă la întrebări referitoare la o gamă largă de teme privind comerțul și investițiile dintre UE și Australia.

               Comisia a primit 108 răspunsuri din partea unei game largi de respondenți. Raportul de evaluare a impactului conține un rezumat al răspunsurilor primite, iar răspunsurile individuale au fost publicate atunci când nu au existat indicații contrare din partea respondenților.

               ·Obținerea și utilizarea expertizei

                  Un consultant extern a fost însărcinat să efectueze o analiză ex ante a efectelor potențiale ale scenariilor avute în vedere pentru acordul de liber schimb.

                  De asemenea, Comisia a contactat diverse părți interesate, care și-au prezentat opiniile privind chestiuni specifice referitoare la accesul pe piață și alte bariere în calea comerțului cu care se confruntă în cadrul relațiilor lor comerciale și de investiții cu Australia.

               ·Evaluările impactului

                  Deși domeniul de aplicare al evaluării impactului, care vizează comerțul, investițiile și alte aspecte, este mai extins decât cel al prezentei recomandări, concluziile sale rămân valabile în ceea ce privește prezenta recomandare.

                  Raportul de evaluare a impactului și rezumatul său, precum și avizul pozitiv cu rezerve al Comitetului de analiză a reglementării vor fi făcute publice.

                  În plus față de evaluarea impactului, consecințele potențiale ale ALS pe plan economic, social, al drepturilor omului și al mediului vor fi analizate prin intermediul unei evaluări independente a impactului asupra dezvoltării durabile, care va fi realizată de consultanți externi. Evaluarea impactului asupra dezvoltării durabile va fi efectuată în paralel cu negocierile privind ALS și se va baza pe o amplă consultare a părților interesate, în special a societății civile. Evaluarea impactului asupra dezvoltării durabile va fi finalizată înainte de parafarea ALS, iar concluziile sale vor fi luate în considerare în cadrul procesului de negociere.

               ·Adecvarea reglementărilor și simplificarea

                  IMM-urile ar trebui să beneficieze de noi oportunități de afaceri și să realizeze economii prin intermediul ALS ca urmare a liberalizării, a consolidării cadrului juridic, a îmbunătățirii procedurilor vamale și a sporirii transparenței în materie de reglementare. Raportul de evaluare a impactului conține informații detaliate privind potențialele efecte asupra părților interesate și a sectoarelor economice.

               ·Drepturi fundamentale

                  Raportul de evaluare a impactului abordează chestiunile legate de drepturile fundamentale din perspectiva aspectelor sociale, de mediu și în materie de drepturi ale omului.

                  Conform politicii consacrate a UE, ALS ar trebui să conțină un capitol privind comerțul și dezvoltarea durabilă.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

                  ALS va avea un impact negativ limitat asupra bugetului UE, sub formă de taxe vamale, ca urmare a liberalizării tarifelor. Se preconizează efecte pozitive indirecte în ceea ce privește sporirea resurselor legate de taxa pe valoarea adăugată și de venitul național brut.

               5.ALTE ELEMENTE

               ·Planuri de punere în aplicare și modalități de monitorizare, de evaluare și de raportare

                  În conformitate cu angajamentul asumat prin comunicarea din 2015 „Comerț pentru toți”, va avea loc o evaluare ex post aprofundată a efectelor ALS care urmează să fie încheiat cu Australia atunci când acesta va fi fost în vigoare o perioadă suficientă pentru a se garanta disponibilitatea unor date semnificative. Raportul de evaluare a impactului conține informații detaliate privind modalitățile de monitorizare și de evaluare avute în vedere.

               ·Documente explicative (în cazul directivelor)

                  Nu se aplică.

                  •
                        Explicarea detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

               Nu se aplică.

               ·Aspecte procedurale

               Comisia va negocia în numele UE.

               În conformitate cu articolul 218 alineatul (4) din TFUE, se propune desemnarea de către Consiliul Uniunii Europene a Comitetului pentru politică comercială drept comitet care trebuie consultat în cadrul negocierilor.

               Parlamentul European va fi informat pe parcursul tuturor etapelor procedurii, în conformitate cu articolul 218 alineatul (10) din TFUE.

               Comisia salută faptul că membrii Consiliului Uniunii Europene implică din ce în ce mai mult, într-un stadiu incipient, parlamentele lor naționale în ceea ce privește negocierile comerciale, în conformitate cu practicile lor instituționale. Ea îi încurajează pe membrii Consiliului Uniunii Europene să facă același lucru în ceea ce privește prezenta recomandare de decizie a Consiliului, ținând seama în mod corespunzător de Decizia 2013/488/UE a Consiliului privind normele de securitate pentru protecția informațiilor UE clasificate
                  17
               .

               Comisia va informa Australia cu privire la normele interne ale UE în materie de transparență și de acces al Consiliului Uniunii Europene și al Parlamentului European la documentele de negociere.

               Comisia publică prezenta recomandare și anexa sa imediat după adoptarea lor.

               Comisia recomandă ca directivele de negociere să fie puse la dispoziția publicului imediat după adoptarea lor.

               Recomandare de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a deschiderii negocierilor pentru un acord de liber schimb cu Australia

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatele (3) și (4),

               având în vedere recomandarea Comisiei Europene,

               ÎNTRUCÂT ar trebui să se deschidă negocieri în vederea încheierii unui acord de liber schimb cu Australia,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii, un acord de liber schimb cu Australia.

               Articolul 2

               Directivele de negociere sunt prevăzute în anexă.

               Articolul 3

               Negocierile se desfășoară în consultare cu Comitetul pentru politică comercială.

               Articolul 4

               Prezenta decizie și anexa sa vor fi publicate imediat după adoptarea lor.

               Articolul 5

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                  http://eeas.europa.eu/statements-eeas/2015/150422_04_en.htm

                     (2)

                  http://europa.eu/rapid/press-release_STATEMENT-15-6088_en.htm

                     (3)

                  http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2015/october/tradoc_153846.pdf

                     (4)

                  http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/EN/foraff/145908.pdf

                     (5)
                  http://www.consilium.europa.eu/en/meetings/fac/2015/11/st14688_en15_pdf/

                     (6)
                  Articolul 21 alineatul (2) litera (e) din TUE.

                     (7)

                  http://ec.europa.eu/eu2020/pdf/COMPLET%20EN%20BARROSO%20%20%20007%20-%20Europe%202020%20-%20EN%20version.pdf

                     (8)
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/?uri=CELEX:52008DC0394

                     (9)
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/?uri=CELEX:52011DC0702

                     (10)
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/?uri=CELEX:52014DC0014

                     (11)
                  Articolul 21 alineatul (2) litera (b) din TUE.

                     (12)
                  Articolul 21 alineatul (2) litera (f) din TUE.

                     (13)

                  https://ec.europa.eu/commission/priorities/jobs-growth-and-investment/investment-plan_ro

                     (14)
                  https://ec.europa.eu/info/publications/work-programme-commission-key-documents-2017_ro

                     (15)
                  http://trade.ec.europa.eu/consultations/index.cfm?consul_id=195

                     (16)
                  Consultarea publică online a vizat, de asemenea, viitoarele relații economice și comerciale dintre UE și Noua Zeelandă.

                     (17)

                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/?uri=CELEX:32013D0488

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.9.2017
            COM(2017) 472 final
            ANEXĂ
            la
            Recomandarea de decizie a Consiliului
            de autorizare a deschiderii negocierilor pentru un acord de liber schimb cu Australia
            {SWD(2017) 292}{SWD(2017) 293}

               ANEXĂ

               DIRECTIVE DE NEGOCIERE PENTRU UN ACORD DE LIBER SCHIMB CU AUSTRALIA

               A.
                     NATURA ȘI DOMENIUL DE APLICARE AL ACORDULUI

               Acordul ar trebui să conțină exclusiv dispoziții referitoare la domenii legate de comerț și de investițiile străine directe, aplicabile între părți.

               Acordul ar trebui să fie ambițios, cuprinzător și pe deplin coerent cu normele și obligațiile impuse de Organizația Mondială a Comerțului (OMC). Negocierile ar trebui purtate și încheiate ținând cont de angajamentele luate în cadrul OMC. Acordul ar trebui să aibă un nivel de ambiție ridicat, peste cel al angajamentelor existente din cadrul OMC.

               Acordul ar trebui să prevadă liberalizarea progresivă și reciprocă a comerțului cu bunuri și servicii și a investițiilor străine directe. El va include norme referitoare la alte aspecte legate de comerț pentru a promova, a facilita sau a reglementa comerțul și investițiile străine directe respective. Toate angajamentele asumate în temeiul acordului sunt luate pentru a avea un efect direct și imediat asupra comerțului și, după caz, în cadrul domeniului de aplicare al normelor comune ale UE.

               Acordul ar trebui să includă obligații în domeniile care țin de competența tuturor autorităților și entităților aplicabile ale ambelor părți la acord.

               B.
                     CONȚINUTUL PROPUS AL ACORDULUI

               Preambul, principii generale

               Preambulul ar trebui să amintească faptul că parteneriatul cu Australia se bazează pe principii și valori comune, reflectate în Acordul-cadru UE-Australia. Acordul ar trebui să se înscrie în relația politică și cadrul instituțional globale stabilite în Acordul-cadru
                  1
               .

               În vederea liberalizării comerțului bilateral și a investițiilor străine directe, acordul ar trebui totodată să se refere, printre altele, la:

               ·principiile și obiectivele acțiunii externe a UE;

               ·angajamentele părților în favoarea dezvoltării durabile și contribuția comerțului internațional la dezvoltarea durabilă în dimensiunea sa economică, socială și de mediu, inclusiv dezvoltarea economică, reducerea sărăciei, ocuparea deplină și productivă a forței de muncă și munca decentă pentru toți, precum și protecția și conservarea mediului și a resurselor naturale;

               ·angajamentul părților de a-și respecta pe deplin drepturile și obligațiile care le revin în calitate de membri ai OMC;

               ·angajamentul părților de a spori bunăstarea consumatorilor prin politici care să asigure un nivel ridicat de protecție a consumatorilor și de bunăstare economică;

               ·dreptul de a reglementa activitatea economică în interes public, pentru a îndeplini obiective legitime de politică publică precum protecția și promovarea sănătății publice, serviciile sociale, educația publică, siguranța, mediul, moralitatea publică, protecția socială sau a consumatorilor, protecția vieții private și a datelor cu caracter personal și promovarea și protecția diversității culturale;

               ·obiectivul ca acordul să creeze un nou cadru pentru relațiile economice dintre părți și mai presus de toate pentru dezvoltarea comerțului și a investițiilor străine directe;

               ·obiectivul comun al părților de a ține seama de provocările specifice cu care se confruntă întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri) pentru a contribui la dezvoltarea comerțului și a investițiilor străine directe;

               ·angajamentul părților de a comunica cu toate părțile interesate pertinente, inclusiv cu sectorul privat și cu organizații sau reprezentanți ai societății civile.

               Obiective

               Acordul ar trebui să confirme obiectivul comun de liberalizare progresivă și reciprocă a integralității comerțului cu bunuri și servicii și a investițiilor străine directe, cu respectarea deplină a normelor OMC, în special a articolului XXIV din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) și a articolului V din Acordul General privind Comerțul cu Servicii (GATS).

               Acordul ar trebui să asigure un nivel ridicat al accesului la piață în domeniul achizițiilor publice și al drepturilor de proprietate intelectuală (DPI) legate de comerț, inclusiv al indicațiilor geografice, și să consolideze dialogul și cooperarea cu privire la cadrul tehnic și la cadrul de reglementare.

               Acordul ar trebui să recunoască faptul că dezvoltarea durabilă este un obiectiv general al părților și ar trebui să asigure și să înlesnească respectarea acordurilor și a standardelor internaționale din domeniul social și al mediului pentru a promova comerțul. Dezvoltarea durabilă ar trebui să fie luată în considerare în tot cuprinsul acordului, cu referire atât la aspectele sociale, cât și la cele de mediu. Acordul ar trebui să asigure faptul că părțile nu încurajează comerțul sau investițiile străine directe prin relaxarea legislației și a standardelor naționale din domeniul mediului, al muncii sau al sănătății și siguranței în muncă sau prin relaxarea standardelor fundamentale de muncă sau a legislației care vizează protecția și promovarea diversității culturale.

               Comerțul cu bunuri

               Taxe vamale la import și la export și măsuri netarifare

               Scopul acordului este de a asigura un grad cât mai ridicat posibil de liberalizare a comerțului. Acordul ar trebui să acopere cea mai mare parte a comerțului cu bunuri dintre părți. Tarifele de la majoritatea liniilor ar trebui eliminate la intrarea în vigoare a acordului. Scopul acordului ar trebui să fie desființarea taxelor vamale la import și a taxelor cu efect echivalent de ambele părți, ca regulă generală în cel mult șapte ani. Excepțiile ar trebui reduse la minimum, iar produsele cele mai sensibile ar trebui să facă obiectul unor dispoziții specifice. De exemplu, pentru anumite produse agricole ar trebui luată în considerare instituirea unor contingente tarifare, a unor perioade de tranziție mai lungi sau a altor aranjamente.

               Negocierile cu privire la reducerea tarifelor ar trebui să aibă loc pe baza taxelor aplicate în cadrul regimului tarifar erga omnes al UE la data lansării negocierilor și pe baza taxelor aplicate în cadrul regimului tarifar erga omnes al Australiei la data lansării negocierilor.

               Toate taxele vamale sau taxele la export sau alte măsuri cu efect echivalent ar trebui interzise și nu ar trebui introduse altele noi.

               Reguli de origine

               Regulile de origine și dispozițiile privind cooperarea administrativă ar trebui să contribuie la facilitarea comerțului și să fie simplificate, ținând cont de regulile de origine preferențiale standard ale UE și de interesele producătorilor din UE.

               Măsuri antifraudă

               Acordul ar trebui să conțină o clauză privind cooperarea administrativă consolidată, care să prevadă procedurile și măsurile adecvate la care pot recurge părțile în caz de lipsă de cooperare administrativă în materie vamală sau în cazul constatării unor nereguli sau fraude.

               Gestionarea erorilor administrative

               Ar trebui incluse totodată dispoziții pentru examinarea în comun a posibilității de a adopta măsuri adecvate în caz de erori comise de autoritățile competente în aplicarea regulilor de origine preferențiale.

               Regimul vamal și facilitarea comerțului

               Acordul ar trebui să includă dispoziții pentru facilitarea comerțului între părți, asigurând totodată realizarea unor controale eficiente. În acest scop, acordul ar trebui să includă angajamente referitoare la normele, cerințele, formalitățile și procedurile părților legate de import, export și tranzit.

               Acordul ar trebui să promoveze implementarea și aplicarea efectivă a regulilor și a standardelor internaționale din domeniul vamal și a altor proceduri legate de comerț, inclusiv a dispozițiilor OMC, a Acordului OMC privind facilitarea comerțului și a instrumentelor Organizației Internaționale a Vămilor și a Convenției de la Kyoto revizuite.

               Acordul ar trebui să includă dispoziții  pentru promovarea schimbului de bune practici și de experiență în raport cu anumite domenii de interes comun. Aceste domenii pot include aspecte precum modernizarea și simplificarea regulilor și a procedurilor, documentația standardizată, clasificarea tarifară, transparența, recunoașterea reciprocă și cooperarea între agenții.

               Acordul ar trebui să promoveze convergența în domeniul facilitării comerțului, pe baza standardelor și a instrumentelor internaționale pertinente.

               Acordul ar trebui să promoveze aplicarea eficace și eficientă a DPI de către autoritățile vamale pentru toate mărfurile aflate sub control vamal.

               Acordul ar trebui să țină cont, în cadrul dispozițiilor privind facilitarea comerțului, de provocările cu care se confruntă IMM-urile, asigurând condiții echitabile de concurență pentru toți operatorii economici.

               Acordul ar trebui să vizeze stabilirea unui Protocol privind asistența administrativă reciprocă în materie vamală, care să reglementeze asistența în cadrul anchetelor vamale antifraudă (inclusiv asistența la cerere, asistența spontană și confidențialitatea).

               Bariere netarifare

               Acordul ar trebui să abordeze aspecte de reglementare legate de comerț și barierele netarifare (BNT). Acordul ar trebui așadar să interzică orice interdicție, restricționare sau alt tip de BNT în calea comerțului care nu este justificată de excepțiile generale prevăzute mai jos și care ar putea echivala cu o discriminare arbitrară sau o restricționare disimulată a comerțului dintre părți. Ar trebui să se acorde prioritate includerii unor dispoziții și proceduri care să asigure eliminarea obstacolelor netarifare nejustificate din calea comerțului. Acordul ar trebui totodată să aibă în vedere proceduri adecvate de prevenire a BNT și a altor obstacole inutile din calea comerțului. Acordul ar trebui, de asemenea, să țină cont de cerințele de localizare.

               BNT specifice produselor ar trebui remediate pe bază de cerere și ofertă, în paralel cu schimburile privind concesiile tarifare. Având în vedere importanța promovării obiectivelor acordului și a îmbunătățirii accesului la piață la un nivel mai ridicat decât cel asigurat prin reguli orizontale, acordul ar trebui să includă angajamente sectoriale specifice cu privire la BNT.

               Acordul ar trebui să includă dispoziții privind întreprinderile comerciale de stat, evaluând orice posibilă denaturare a concurenței și orice bariere în calea comerțului pe care aceasta lear putea crea.

               Reglementări tehnice, standarde și proceduri de evaluare a conformității

               Pe lângă confirmarea dispozițiilor Acordului OMC privind barierele tehnice în calea comerțului, părțile ar trebui să prevadă și dispoziții care se bazează pe acestea și le completează, în vederea facilitării accesului reciproc la piețe.

               Acordul ar trebui să conțină o serie de principii generale (de exemplu proporționalitate, absența restricțiilor inutile, transparență, nediscriminare) și dispoziții care se bazează pe regulile OMC și le completează. Printre obiective ar trebui să se numere creșterea transparenței, promovarea bunelor practici de reglementare, adoptarea standardelor internaționale pertinente, urmărirea compatibilității și a convergenței reglementărilor tehnice pe baza standardelor internaționale, raționalizarea cerințelor de testare și certificare, de exemplu prin aplicarea unei abordări bazate pe risc a evaluării conformității (inclusiv aplicarea autocertificării în sectoarele unde acest lucru este posibil și adecvat) și dispoziții care să aibă ca scop compatibilitatea cerințelor în materie de testare într-o serie de sectoare prioritare și promovarea utilizării acreditării.

               Acordul ar trebui să conțină dispoziții care să vizeze îmbunătățirea diseminării informațiilor către importatori și exportatori.

               Negocierile ar trebui să abordeze relația dintre acord și Acordul de recunoaștere reciprocă existent, pentru a îmbunătăți implementarea acordului și a asigura o cooperare mai eficientă.

               Măsuri sanitare și fitosanitare (SPS)

               Părțile ar trebui să se bazeze pe Acordul OMC privind măsurile SPS și să prevadă dispoziții suplimentare, cu obiectivul de a facilita accesul la piața fiecărei părți, protejând totodată viața și sănătatea oamenilor, a animalelor sau a plantelor. Capitolul privind SPS ar trebui să includă aspecte precum transparența, proporționalitatea, întârzierile nejustificate, armonizarea, recunoașterea echivalenței și măsurile alternative, regionalizarea, procedurile de control, inspecție și aprobare, aprobarea unităților fără inspecție prealabilă, continuarea aplicării procedurilor de autorizare la nivelul UE (entitate unică), cooperarea în materie de reglementare, îmbunătățirea cooperării cu privire la rezistența la antimicrobiene și crearea unui mecanism de soluționare rapidă a preocupărilor comerciale specifice legate de măsurile SPS.

               Negocierile ar trebui să urmeze dispozițiile directivelor de negociere adoptate de Consiliu la data de 20 februarie 1995 (documentul Consiliului 4976/95).

               Bunăstarea animalelor

               Acordul ar trebui să promoveze o cooperare și un dialog permanent cu privire la bunăstarea animalelor, pentru a discuta, printre altele, eventuale angajamente privind echivalența între părți în domeniul bunăstării animalelor.

               Măsuri de salvgardare

               Acordul ar trebui să includă o clauză privind măsurile de salvgardare care să prevadă că oricare dintre părți poate să ia măsurile adecvate în conformitate cu Acordul OMC privind punerea în aplicare a articolului XIX din GATT 1994 sau cu Acordul OMC privind măsurile de salvgardare. Acordul ar trebui să prevadă totodată că aceste măsuri de salvgardare ar trebui să aibă un efect de denaturare cât mai redus asupra schimburilor bilaterale.

               Pentru maximizarea angajamentelor în favoarea liberalizării și pentru asigurarea protecției necesare, ținând cont de particularitățile sectoarelor sensibile, acordul ar trebui, în principiu, să conțină o clauză bilaterală de salvgardare conform căreia oricare dintre părți să poată elimina preferințele, total sau parțial, atunci când o creștere a importurilor de un anumit produs din cealaltă parte cauzează sau riscă să cauzeze un prejudiciu grav industriei sale interne.

               Măsuri antidumping și compensatorii

               Acordul ar trebui să includă o clauză privind măsurile antidumping și compensatorii care să prevadă că oricare dintre părți poate să ia măsurile adecvate împotriva dumpingului și/sau a subvențiilor care pot face obiectul unor măsuri compensatorii în conformitate cu Acordul OMC privind punerea în aplicare a articolului VI din GATT 1994 sau cu Acordul OMC privind subvențiile și măsurile compensatorii. Acordul ar trebui, de asemenea, să includă angajamentele de a completa regulile OMC din acest domeniu în conformitate cu normele UE și cu acordurile precedente.

               Acordul ar trebui să recunoască faptul că plățile în cutia verde nu denaturează comerțul și, ca atare, nu ar trebui, în principiu, să fie vizate de măsuri antidumping sau antisubvenție.

               Comerțul cu servicii, investițiile străine directe și comerțul digital

               În conformitate cu articolul V din GATS, acordul ar trebui să aibă o acoperire sectorială substanțială și să acopere toate modurile de furnizare. Acordul nu ar trebui să conțină excluderi a priori din domeniul său de aplicare, cu excepția excluderii serviciilor audiovizuale, precum și a serviciilor furnizate și a activităților desfășurate în exercitarea autorității guvernamentale. Negocierile ar trebui să vizeze liberalizarea progresivă și reciprocă a comerțului cu servicii și a investițiilor străine directe prin eliminarea restricțiilor privind accesul pe piață și a tratamentului național, în completarea angajamentelor părților în cadrul OMC și a ofertelor depuse de părți în contextul negocierilor pentru Acordul privind comerțul cu servicii. Acordul ar trebui să includă norme privind cerințele de performanță aferente investițiilor străine directe.

               În plus, acordul ar trebui să conțină discipline normative. În acest scop, negocierile ar trebui să acopere aspecte precum:

               ·dispoziții normative privind transparența și recunoașterea reciprocă;

               ·dispoziții orizontale privind reglementarea internă, precum cele care asigură imparțialitatea și garanțiile procedurale cu privire la cerințele și procedurile de autorizare și de calificare; și

               ·dispoziții normative pentru anumite sectoare, inclusiv serviciile de telecomunicații, serviciile financiare, serviciile de livrare și serviciile de transport maritim internațional.

               În contextul digitizării tot mai mari a comerțului, negocierile ar trebui să aibă ca rezultat norme care să acopere comerțul digital și fluxurile transfrontaliere de date, serviciile de autentificare electronică și comunicările de marketing direct nesolicitate și să abordeze cerințele nejustificate de localizare a datelor, fără a negocia sau a afecta normele UE în materie de protecție a datelor cu caracter personal.

               Acordul poate include angajamente procedurale privind intrarea și șederea persoanelor fizice în scop de afaceri, în conformitate cu angajamentele părților din cadrul modului 4. Cu toate acestea, nicio dispoziție a acordului nu ar trebui să împiedice părțile să aplice legislația, reglementările și cerințele lor naționale cu privire la intrare și la ședere, cu condiția să nu anuleze sau să reducă astfel beneficiile care decurg din acord. Legislația, reglementările și cerințele existente în UE privind condițiile de lucru și drepturile lucrătorilor ar trebui să se aplice în continuare.

               Acordul ar trebui să reafirme dreptul de reglementare a activității economice în interesul public, pentru a îndeplini obiective legitime de politică publică precum protecția și promovarea sănătății publice, serviciile sociale, educația publică, siguranța, mediul, moralitatea publică, protecția socială sau a consumatorilor, protecția vieții private și a datelor cu caracter personal și promovarea și protecția diversității culturale. Calitatea înaltă a serviciilor publice ale UE ar trebui menținută în conformitate cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în special cu Protocolul nr. 26 privind serviciile de interes general, și ținând cont de rezervele UE în acest domeniu, inclusiv GATS.

               Circulația capitalurilor și plățile

               Acordul ar trebui să vizeze eliminarea restricțiilor privind plățile curente și circulația capitalurilor legate de tranzacțiile liberalizate în temeiul prezentului acord, precum și să includă o clauză de standstill. El ar trebui să includă dispoziții privind salvgardarea și exceptarea (de exemplu, privind uniunea economică și monetară și balanța de plăți a Uniunii), care ar trebui să fie în concordanță cu dispozițiile TFUE privind libera circulație a capitalurilor.

               Drepturi de proprietate intelectuală

               Acordul ar trebui să completeze și să se bazeze pe Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS), cu scopul de a asigura un nivel adecvat și eficient de protecție și aplicare a drepturilor de proprietate intelectuală.

               Capitolul privind DPI ar trebui să acopere subiecte cum sunt drepturile de autor și drepturile conexe, mărcile, desenele, brevetele, drepturile de proprietate asupra soiurilor de plante, informațiile confidențiale, inclusiv secretele comerciale, indicațiile geografice și aplicarea consolidată. Acordul ar trebui să urmărească îmbunătățirea eficienței aplicării DPI, inclusiv în mediul digital și la frontiere (inclusiv pentru exporturi).

               Acordul ar trebui să instituie mecanisme de cooperare adecvate între părți pentru a sprijini implementarea capitolului referitor la DPI, precum și un dialog regulat cu privire la proprietatea intelectuală pentru a promova schimbul de informații referitoare la progresele părților la nivel legislativ, schimbul de experiență cu privire la aplicarea normelor și consultarea în raport cu țări terțe.

               Indicații geografice

               Acordul ar trebui să prevadă protecția directă prin stabilirea unei liste de indicații geografice (vinuri, băuturi spirtoase, produse agricole și produse alimentare), la un nivel ridicat de protecție care să aibă la bază articolul 23 din TRIPS, incluzând evocarea, aplicarea consolidată, coexistența cu mărci anterioare bona fide, protecția împotriva caracterului generic ulterior și posibilitatea adăugării de noi indicații geografice. Aspectele referitoare la drepturile individuale anterioare, de exemplu în legătură cu soiuri de plante, mărci, utilizări generice sau alte utilizări legitime anterioare, ar trebui, de asemenea, abordate în cadrul acordului. Pe lângă aceasta, negocierile vor include dispoziții privind protecția indicațiilor geografice pe piețele țărilor terțe.

               Negocierile ar trebui să abordeze relația dintre acord și Acordul existent UE-Australia privind vinurile.

               Achiziții publice

               Acordul ar trebui să aibă ca obiectiv un acces cuprinzător și îmbunătățit la piețele de achiziții publice, ținând cont de evoluția aderării Australiei la Acordul OMC privind achizițiile publice (AAP). Aceasta ar trebui să includă o acoperire cuprinzătoare și reciproc acceptabilă a achizițiilor la toate nivelurile administrației, la nivelul întreprinderilor de stat și al întreprinderilor cu drepturi speciale sau exclusive și achizițiile de bunuri, servicii și lucrări publice. Procedând astfel, părțile recunosc particularitățile și sensibilitățile cadrelor lor în materie de achiziții publice. Acordul ar trebui totodată să ia în calcul includerea angajamentelor legate de parteneriatele public-privat/concesii, în concordanță cu legislațiile părților din acest domeniu. Părțile recunosc importanța principiului tratamentului național pentru a asigura un tratament care să nu fie mai puțin favorabil decât cel acordat furnizorilor de bunuri sau de servicii stabiliți la nivel local.

               Angajamentele procedurale ar trebui să se bazeze pe normele, procedurile și cerințele stabilite în AAP al OMC. În mod concret, angajamentele ar trebui să asigure garanții procedurale (de exemplu prin includerea unor mecanisme eficiente de examinare) și transparența achizițiilor acoperite. Ar trebui avută în vedere utilizarea unui limbaj specific privind transparența, pentru a asigura claritatea normelor aplicabile privind achizițiile publice și a oportunităților de achiziții publice disponibile, cu scopul de a le oferi întreprinderilor informații ușor accesibile.

               Comerț și concurență

               Acordul ar trebui să includă dispoziții privind concurența care să abordeze regulile de concurență și aplicarea lor.

               Acordul ar trebui să conțină dispoziții privind subvențiile. În plus, el ar trebui să abordeze și întreprinderile de stat, monopolurile desemnate și întreprinderile cărora le-au fost acordate drepturi sau privilegii speciale.

               Întreprinderi mici și mijlocii

               Acordul ar trebui să includă un capitol specific privind IMM-urile. Acordul ar trebui să sprijine IMM-urile să profite pe deplin de oportunitățile comerciale oferite de acord, inclusiv prin intermediul unor mecanisme de schimb de informații cu privire la cerințele de acces pe piață și printr-o structură instituțională adecvată.

               Comerț și dezvoltare durabilă

               Acordul ar trebui să includă dispoziții referitoare la aspectele legate de muncă și de mediu ale comerțului și ale dezvoltării durabile, pertinente în contextul comerțului și al investițiilor străine directe. El ar trebui să includă dispoziții care să promoveze adoptarea și implementarea efectivă a principiilor și normelor pertinente convenite la nivel internațional, inclusiv a standardelor fundamentale de muncă și a convențiilor fundamentale ale Organizației Internaționale a Muncii (OIM) și a acordurilor de mediu multilaterale, inclusiv a celor din domeniul schimbărilor climatice.

               Acordul ar trebui să reafirme dreptul de legiferare al părților în domeniul muncii și al mediului, în concordanță cu angajamentele lor internaționale și în vederea atingerii unor niveluri ridicate de protecție. El ar trebui să includă dispoziții care să prevadă că nivelurile de protecție a muncii și a mediului nu pot fi reduse pentru a încuraja comerțul și investițiile străine directe. Aceasta ar trebui să includă un angajament de a nu deroga de la legislația internă din domeniul muncii și al mediului sau de a nu o aplica.

               Acordul ar trebui să promoveze o contribuție mai mare a comerțului și a investițiilor străine directe la dezvoltarea durabilă, inclusiv prin abordarea unor domenii precum facilitarea comerțului cu bunuri și servicii care respectă mediul și clima și prin promovarea unor programe voluntare de asigurare a durabilității și promovarea responsabilității sociale a întreprinderilor, având în vedere instrumentele recunoscute la nivel internațional.

               Acordul ar trebui să conțină totodată angajamente de promovare a comerțului cu resurse naturale obținute legal și gestionate în mod sustenabil, în special în legătură cu biodiversitatea, fauna sălbatică, produsele forestiere și resursele piscicole și să acopere instrumentele și practicile internaționale pertinente. El ar trebui să promoveze totodată comerțul care favorizează o dezvoltare cu emisii scăzute și rezistentă la schimbările climatice.

               Acordul ar trebui să prevadă dispoziții adecvate pentru aplicarea și monitorizarea eficientă a acestor dispoziții, precum și proceduri pentru soluționarea oricăror litigii care apar între părți și ar trebui să conțină dispoziții referitoare la participarea societății civile.

               Energie și materii prime

               Acordul ar trebui să includă dispoziții referitoare la aspectele legate de comerț și de investițiile străine directe ale energiei și materiilor prime. Acordul ar trebui să aibă scopul de a asigura un mediu de afaceri deschis, transparent, nediscriminatoriu și predictibil și să limiteze practicile anticoncurențiale din acest domeniu. Acordul ar trebui, de asemenea, să includă norme care să sprijine și să promoveze comerțul și investițiile străine directe în sectorul energiilor din surse regenerabile. Acordul ar trebui totodată să consolideze cooperarea în domeniile susmenționate.

               Transparența reglementărilor

               Acordul ar trebui să conțină dispoziții privind:

               ·publicarea, inclusiv punerea la dispoziția publicului a măsurilor cu aplicare generală, în mod nediscriminatoriu și lăsând o perioadă de timp rezonabilă pentru comentariile cu privire la propunerile de măsuri cu aplicare generală;

               ·cererile de informații și punctele de contact, cu mecanisme de răspuns la cererile de informații ale părților interesate cu privire la măsurile propuse sau la cele în vigoare;

               ·procedurile administrative care au la bază și respectă legile și care asigură faptul că informațiile cu privire la funcționarea măsurilor cu aplicare generală sunt disponibile persoanelor interesate și că persoanelor afectate de o procedură li se acordă o posibilitate rezonabilă de a-și prezenta punctul de vedere înainte de luarea unei acțiuni administrative definitive;

               ·posibilitățile corespunzătoare de reexaminare și de contestare a unei acțiuni administrative în domeniile care intră sub incidența acordului;

               ·promovarea unei legiferări de calitate și a bunelor practici administrative.

               Cooperare în materie de reglementare

               Acordul ar trebui să includă discipline transversale privind coerența și transparența reglementărilor pentru elaborarea, adoptarea și implementarea unor reglementări eficiente, rentabile și mai compatibile pentru a facilita comerțul. Acordul ar trebui să includă dispoziții referitoare la promovarea schimbului de informații, la utilizarea sporită a bunelor practici de reglementare și la cooperarea consolidată în materie de reglementare.

               În acest scop, ar trebui avute în vedere includerea unor dispoziții privind cooperarea în materie de reglementare în anumite domenii specifice care nu sunt acoperite de cadrul actual și mecanismele de identificare a obstacolelor potențiale care urmează să fie abordate în cadrul cooperării în materie de reglementare.

               Dispoziții instituționale și finale

               Ar trebui stabilită o legătură legală și instituțională clară între acord și Acordul-cadru. Aceasta ar trebui să asigure coerența externă, în special cu privire la existența, aplicarea, suspendarea și rezilierea dispozițiilor celor două acorduri.

               Acordul ar trebui să instituie un organism central specific care să monitorizeze aplicarea acordului. În funcție de necesități, pot fi create comitete sau grupuri de lucru în domenii specifice, care ar trebui să funcționeze în cadrul organismului central.

               Soluționarea litigiilor și medierea

               Acordul ar trebui să includă un mecanism de soluționare a litigiilor obligatoriu și eficient, cu o procedură accelerată, în special pentru componența comisiei și desfășurarea procedurilor acesteia. Mecanismul de soluționare a litigiilor ar trebui să fie transparent, deschis și inovator. El ar trebui să includă dispoziții pentru un mecanism de mediere rapid și flexibil.

               Excepții generale

               Acordul ar trebui să includă excepții generale aplicabile părților pertinente ale acordului, inclusiv cu privire la securitate, la balanța de plăți, la supravegherea prudențială și la impozitare.

               Limbi autentice

               Acordul, care ar trebui să fie autentic în egală măsură în toate limbile oficiale ale UE, ar trebui să includă o clauză în acest sens.

               Alte aspecte

               Acordul ar trebui să recunoască importanța aspectelor legate de protecția consumatorilor și să sprijine o protecție a consumatorilor eficientă, inclusiv în mediul digital.

               În urma unei analize a Comisiei și a unei consultări prealabile cu Comitetul pentru politică comercială și în conformitate cu tratatele UE, acordul poate include dispoziții suplimentare referitoare la relația comercială și economică în cazul în care, în cursul negocierilor, este exprimat interesul reciproc în acest sens.

                     (1)

                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/?uri=CELEX:52016JC0051


title: Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI privind modalitățile de renegociere a acordului monetar cu Principatul Monaco

text:
|

52011DC0023

	[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |Bruxelles, 31.1.2011COM(2011) 23 finalRecomandare deDECIZIE A CONSILIULUIprivind modalitățile de renegociere a acordului monetar cu Principatul MonacoEXPUNERE DE MOTIVEÎntre Uniunea Europeană și Monaco, San Marino și Vatican au fost încheiate o serie de acorduri monetare pentru a conferi continuitate juridică acordurilor existente între aceste țări, pe de o parte, și Franța și Italia pe de altă parte, înainte de introducerea monedei euro.La zece ani după ce euro a înlocuit monedele tradiționale din Italia și Franța utilizate de Monaco, San Marino și Vatican, Consiliul a invitat Comisia să revizuiască funcționarea acordurilor monetare[1]. Rezultatele evaluării au fost adoptate în „Comunicarea Comisiei privind funcționarea acordurilor monetare cu Monaco, San Marino și Vatican”[2].Comisia a concluzionat că acordurile monetare, în forma lor actuală, trebuie modificate, în vederea asigurării unei abordări mai coerente în relațiile dintre Uniune și țările care au semnat acordurile. Pe această bază, la 16 octombrie 2009, Consiliul a adoptat două decizii prin care Comisia Europeană și Republica Italia au fost mandatate să renegocieze acordurile existente. La 17 decembrie 2009, a fost încheiat un nou acord monetar cu Cetatea Vaticanului[3], discuțiile cu Republica San Marino fiind în curs de desfășurare.Prezentul proiect de recomandare de decizie a Consiliului definește modalitățile de renegociere a acordului cu Principatul Monaco.În timp ce în acordurile încheiate cu Cetatea Vaticanului și Republica San Marino a fost necesară introducerea unui număr important de modificări, renegocierea acordului monetar cu Principatul Monaco ar trebui să fie de mai mică amploare, având în vedere că Principatul Monaco aplică deja toată legislația bancară și financiară relevantă a Uniunii. Comisia propune așadar modificarea următoarelor dispoziții:-  Plafonul pentru emisiunile de monedă euroDin motive istorice, plafoanele emisiunilor maxime anuale ale Principatului Monaco, Republicii San Marino și ale Cetății Vaticanului au fost stabilite în două moduri diferite (Monaco este autorizat în prezent să emită maximum 1/500 din cantitatea de monedă bătută în Franța, în vreme ce Vaticanul și San Marino au avut/au cote fixe), ceea ce a condus la rezultate foarte diferite.În scopul asigurării unui tratament echitabil tuturor țărilor care au semnat acorduri monetare, Comisia a propus introducerea unei metode noi și uniforme de calcul al plafoanelor emisiunilor de monedă euro , care ar urma să fie utilizate în toate acordurile. Comisia a propus, de asemenea, creșterea plafoanelor de emisiune ale țărilor care au semnat acordurile monetare, pentru a permite o oarecare circulație a monedelor lor. Monedele bătute în cantități mici sunt foarte solicitate de colecționarii de monede. Prin urmare, ele nu își îndeplinesc scopul original de instrument de plată, rămânând doar în proprietatea colecționarilor.În conformitate cu noul acord încheiat cu Vaticanul, precum și cu acordul cu San Marino aflat în curs de negociere, noile plafoane pentru Monaco vor fi alcătuite dintr-o parte fixă și dintr-o parte variabilă:1.  Partea fixă ar urma să acopere cererea colecționarilor de monede. Conform estimărilor obișnuite, o sumă totală de aproximativ 2 340 000 EUR ar fi suficientă pentru a acoperi cererea de pe piața colecționarilor.2.  Partea variabilă s-ar baza, în cazul Monaco, pe emisiunea medie pe cap de locuitor din Franța. Numărul mediu de monede emise pe cap de locuitor în Franțaîn anul n-1 va fi înmulțit cu numărul locuitorilor Principatului Monaco.3.  Alegerea jurisdicțieiActualele acorduri monetare nu oferă Uniunii nicio modalitate de intervenție în eventualitatea în care țările care au semnat acordurile monetare nu își îndeplinesc obligațiile (de exemplu, nu transpun în timp util legislația Uniunii), în afară de posibilitatea ultimă – și, prin urmare, improbabilă – de a se retrage unilateral din acord. Prin urmare, Comisia propune alegerea Curții Europene de Justiție ca jurisdicție de soluționare a litigiilor care pot fi generate de aplicarea acordurilor monetare.-  Forma acorduluiForma acordului monetar trebuie adaptată.-  Recomandare deDECIZIE A CONSILIULUIprivind modalitățile de renegociere a acordului monetar cu Principatul MonacoCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 219 alineatul (3),având în vedere recomandarea Comisiei[4],având în vedere avizul Băncii Centrale Europene[5],întrucât:4.  Începând cu data introducerii monedei euro, Uniunea deține competența în materie de chestiuni monetare și de curs de schimb.5.  Consiliul trebuie să stabilească modalitățile de negociere și încheiere a acordurilor privind chestiunile monetare și de regim valutar.6.  La data de 26 decembrie 2001, Republica Franceză a încheiat, în numele Comunității Europene, un acord monetar cu Principatul Monaco.7.  Franța întreține de vreme îndelungată relații monetare cu Principatul Monaco, reflectate în diverse instrumente juridice. Instituțiile financiare localizate în Principatul Monaco au dreptul de a accesa facilitățile de refinanțare ale Banque de France și participă la anumite sisteme de plată franceze în aceleași condiții ca băncile franceze.8.  Conform concluziilor Consiliului din 10 februarie 2009, Comisia trebuie să revizuiască funcționarea acordurilor existente și să ia în considerare eventuale creșteri ale plafoanelor la emisiunile de monedă.9.  În „Comunicarea privind funcționarea acordurilor monetare cu Monaco, San Marino și Vatican”[6], Comisia a concluzionat că acordul monetar cu Principatul Monaco, în forma sa actuală, trebuie modificat, în vederea asigurării unei abordări mai coerente în ceea ce privește relațiile dintre Uniune și țările care au semnat un acord monetar.10.  Prin urmare, acordul monetar cu Monaco trebuie renegociat, în vederea ajustării plafonului pentru emisiunea de monede, a alegerii unei jurisdicții pentru soluționarea unui eventual litigiu și a adaptării formatului acordului la noul format comun. Actualul acord trebuie să rămână în vigoare până la încheierea unui nou acord între părți.ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Republica Franceză informează Principatul Monaco în privința necesității modificării în cel mai scurt timp a acordului monetar existent între Republica Franceză, în numele Uniunii Europene, și Principatul Monaco și își exprimă disponibilitatea pentru renegocierea dispozițiilor relevante ale acordului.Articolul 2În cadrul renegocierii acordului cu Principatul Monaco, Uniunea urmărește efectuarea următoarelor modificări:11.  Acordul se încheie între Uniune, reprezentată de Republica Franceză și de Comisia Europeană, și Principatul Monaco.12.  Metoda de stabilire a plafonului emisiunii de monedă euro în Monaco trebuie revizuită. Noul plafon se va calcula prin utilizarea unei metode care va combina o parte fixă menită să evite speculația numismatică excesivă a monedelor din Monaco prin satisfacerea cererii de pe piața colecționarilor de monedă și o parte variabilă, calculată ca numărul mediu de monede emise pe cap de locuitor în Franța în anul n-1, înmulțit cu numărul de locuitori din Monaco. Fără a aduce atingere emisiunii de monede destinate colecționarilor, acordul stabilește la 80% proporția minimă de monede euro pe care Principatul Monaco urmează să le introducă la valoarea nominală .13.  Curtea de Justiție a Uniunii Europene este aleasă ca organism de soluționare a litigiilor care pot fi generate de aplicarea acordului. În cazul în care Uniunea ori Monaco este de părere că cealaltă parte nu și-a îndeplinit o obligație care îi revine în temeiul acordului monetar, aceasta sau acesta poate să sesizeze Curtea de Justiție în acest sens. Hotărârea Curții are caracter obligatoriu asupra părților, care vor lua toate măsurile necesare pentru a se conforma acestei hotărâri într-un termen care urmează a fi stabilit de Curte în respectiva hotărâre. În cazul în care Uniunea ori Monaco nu iau măsurile necesare pentru a se conforma hotărârii în termenul stabilit, cealaltă parte poate rezilia de îndată acordul.14.  Forma acordului monetar trebuie adaptată.Articolul 3Negocierile cu Principatul Monaco sunt purtate în numele Uniunii de Republica Franceză și Comisie. Banca Centrală Europeană este asociată pe deplin la negocieri, acordul său fiind necesar în chestiunile ce țin de competența sa. Republica Franceză și Comisia prezintă proiectul de acord Comitetului economic și financiar în vederea emiterii unui aviz.Articolul 4Republica Franceză și Comisia sunt autorizate să încheie un acord în numele Uniunii, cu excepția cazului în care Comitetul economic și financiar consideră că acordul trebuie prezentat Consiliului.Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze, Comisiei și BCE.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședintele [1] Concluziile Consiliului privind „Orientările comune pentru fețele naționale ale monedelor euro și emiterea de monede euro destinate circulației”, cea de-a 2922-a întrunire a Consiliului ECOFIN din 10 februarie 2009.[2] COM(2009) 359 din 14 iulie 2009.[3] JO C 28, 4.2.2010, p. 13-18.[4] JO C , , p. .[5] JO C , , p. .[6] COM (2009) 359.


title: Recomandare de Decizie a Consiliului Privind evenimentul „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2011

text:
Anunţ juridic important

|

52007PC0636

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 23.10.2007COM(2007) 636 finalRecomandare deDECIZIE A CONSILIULUIPrivind evenimentul „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2011(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVEDecizia 1622/2006/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire a unei acțiuni comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a culturii” pentru anii 2007-2019[1], stabileşte procedura de desemnare a capitalelor europene ale culturii. În conformitate cu articolul 2 din respectiva decizie, începând din 2009, vor fi desemnate, la rând, două oraşe din două state membre ca şi capitale europene ale culturii, conform ordinii cronologice stabilite în anexa la decizie.În conformitate cu articolul 14, nominalizarea capitalelor europene ale culturii pentru anul 2011 este supusă unor dispoziţii tranzitorii, după cum urmează.Nominalizările sunt notificate Parlamentului European, Consiliului, Comisiei şi Comitetului Regiunilor de către statele membre în cauză cu cel mult patru ani înainte de data la care este prevăzută începerea evenimentului în cauză.Comisia constituie un comitet de selecţie care emite un raport cu privire la nominalizările prezentate pe fundalul obiectivelor şi caracteristicilor acestei acţiuni. Comitetul de selecţie este compus din înalte personalităţi independente, experte în sectorul cultural. Comitetul de selecţie înaintează raportul său Comisiei, Parlamentului European şi Consiliului.Parlamentul European poate comunica Comisiei un aviz privind nominalizările cu cel mult trei luni după primirea raportului.Consiliul, la recomandarea Comisiei, redactată în lumina raportului comitetului de selecţie, desemnează în mod oficial oraşele vizate pentru anul în care acestea au fost nominalizate.În conformitate cu articolul 2 şi cu anexa, Finlanda a notificat nominalizarea Turku iar Estonia a nominalizat Tallinn pentru titlul de capitală europeană pentru anul 2011, înainte de sfârşitului lui 2006.Comitetul de selecţie s-a reunit la data de 4 iunie 2007 pentru a examina nominalizările. Această examinare a inclus audieri ale reprezentanţilor din oraşele candidate. Comitetul a înaintat raportul său Comisiei, la data de 11 iunie 2007; la solicitarea comitetului, Comisia a înaintat raportul celorlalte instituţii.Pe baza unei evaluări globale a candidaturilor, comitetul, pe lângă propunerea unor îmbunătăţiri, a ajuns la un consens şi anume de a recomanda instituţiilor Uniunii Europene ca Tallinn şi Turku să fie gazdele „Capitalei europene a culturii” în anul 2011.Comisia pentru cultură şi educaţie a Parlamentului European a înaintat o scrisoare către DG EAC la data de 13 septembrie, ca urmare a raportului comitetului care a fost primit, pentru a scoate în evidenţă aspectele relevante ale schimbului de opinii deţinute cu privire la acest subiect. În concluzie, Comisia, în conformitate cu articolul 14 din Decizia 1622/2006/CE a înaintat Consiliului recomandarea anexată cu privire la desemnarea oficială a oraşelor Turku şi, respectiv, Tallin, în perspectiva evenimentului „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2011.Recomandare deDECIZIE A CONSILIULUIPrivind evenimentul „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2011CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene,având în vedere Decizia nr. 1622/2006/CE a Parlamentului European şi a Consiliului de stabilire a unei acţiuni comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a culturii” pentru perioada 2007 - 2019[2] şi, în special, articolul 14 al acesteia,având în vedere raportul comitetului de selecţie înaintat în septembrie 2007 Comisiei, Parlamentului European şi Consiliului, în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Decizia nr. 1622/2006/CE,având în vedere că sunt îndeplinite pe deplin criteriile prevăzute la articolul 14 alineatul (3) din Decizia nr. 1622/2006/CE,având în vedere recomandarea Comisiei din  2007,DECIDE:Articolul 1Turku şi Tallin sunt desemnate „Capitala europeană a culturii 2011”, în conformitate cu articolul 14 din Decizia nr. 1622/2006/CE.Articolul 2Oraşele desemnate iau măsurile necesare pentru a asigura punerea efectivă în aplicare a articolului 3 din Decizia nr. 1622/2006/CE.Adoptată la Bruxelles, […]Pentru Consiliu,Preşedintele […] [1] JO L 304 din 3.11.2006, p1.[2] JO L 304 din 3.11.2006, p. 1.


                               RESTREINT UE

                        COMISIA
                        EUROPEANĂ

                                               Bruxelles, 12.2.2014
                                               COM(2014) 68 final

                                  Recomandare de

                            DECIZIE A CONSILIULUI

 de autorizare a începerii negocierilor pe tema unui acord între Uniunea Europeană şi
Republica Azerbaidjan privind un cadru legal care să reglementeze controlul DESFA de
                                      către SOCAR

                                                          DECLASSIFY
                                                         le 29 JUIN 2015

                                RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                             RESTREINT UE

                                         EXPUNERE DE MOTIVE

    1.      CONTEXTUL RECOMANDĂRII
    1.1     Motivul imediat al prezentei recomandări
    în contextul planului de restructurare al Greciei, Fondul de dezvoltare a activelor Republicii
    Elene („HRADF") privatizează anumite active deţinute în prezent de Republica Elenă (HR).
    Printre acestea se numără acţiunile deţinute actualmente de HR, prin HRADF, în cadrul
    Hellenic Gas Transmission System Operator S.A. („DESFA"), operatorul elen de transport şi
    de sistem de gaze (OTS).

    HRADF a reţinut ca ofertant preferat pentru DESFA Compania petrolieră de stat a Republicii
    Azerbaidjan („SOCAR"), o companie stabilită în Azerbaidjan şi controlată de Republica
    Azerbaidjan. HRADF şi SOCAR intenţionează să încheie un acord de vânzare-cumpărare de
    acţiuni („SPA") potrivit căruia, dacă şi în momentul în care sunt îndeplinite toate condiţiile
    suspensive1, SOCAR va achiziţiona 66% din capitalul social şi din drepturile de vot în cadrul
    DESFA la încheierea SPA („operaţiunea"). Având în vedere drepturile pe care HR le va
    conserva în baza acordului acţionarilor („SHA") care va fi încheiat între SOCAR şi HR,
    SOCAR va dobândi controlul unic asupra DESFA în urma încheierii SPA.

    1.2      Cadrul de reglementare actual
    Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 13 iulie 2009 privind
    normele comune pentru piaţa internă în sectorul gazelor naturale şi de abrogare a Directivei
                 2     ·
    2003/55/CE („Directiva 2009/73/CE") prevede norme comune pentru piaţa internă a gazelor
    naturale. Pe scurt, directiva stabileşte cadrul de reglementare care permite liberalizarea
    completă a pieţelor gazelor naturale din UE, în particular în ceea ce priveşte producţia şi
    furnizarea gazelor. Aceeaşi directivă prevede şi norme comune pentru anumite părţi
    neliberalizate ale lanţului valoric, pentru a garanta că, în segmentele liberalizate, concurenţa
    se desfăşoară în condiţii echitabile. în această ultimă categorie sunt incluse normele comune
    aplicabile anumitor tipuri de infrastructuri de gaze, inclusiv sistemelor de transport de gaze,
    dar şi proprietarilor şi operatorilor acestora, cum este DESFA.

    Normele comune privind sistemele de transport de gaze includ un regim de separare, prevăzut
    la articolul 9 din Directiva 2009/73/CE, al cărui scop este de a garanta că OTS funcţionează
    independent de interesele de producţie sau de furnizare ale proprietarilor lor. Pentru a asigura

            Condiţiile suspensive includ autorizarea operaţiunii de concentrare şi certificarea, în sensul articolelor
            10 şi 11 din Directiva 2009/73/CE.
            JO L 211,14.8.2009, p. 94.
                                                                                DECLASSINE
                                                                                le 29 JUIN 20)5
Ю
                                             RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                     RESTREINT UE
respectarea normelor comune aplicabile OTS, articolul 10 din Directiva 2009/73/CE prevede
o aşa-numită procedură de certificare conform căreia autoritatea de reglementare naţională din
domeniul energiei („ANR") verifică respectarea de către OTS a cerinţelor prevăzute la
articolul 9 din Directiva 2009/73/CE. în cazul în care OTS este sau va fi controlat de una sau
mai multe persoane (juridice) dintr-o ţară terţă, articolul 11 din Directiva 2009/73/CE prevede
că, pe lângă respectarea articolului 9 din Directiva 2009/73/CE, acesta trebuie să demonstreze
în cadrul procedurii de certificare faptul că acordarea certificării nu va pune în pericol
siguranţa alimentării cu energie a statului membru vizat şi a Uniunii Europene, luând în
calcul, inter alia, drepturile şi obligaţiile Uniunii Europene în temeiul dreptului internaţional,
inclusiv al acordurilor încheiate cu una sau mai multe ţări terţe la care Uniunea Europeană
este parte şi în care sunt abordate aspecte legate de siguranţa alimentării cu energie.

Comisia emite un aviz cu privire la proiectul deciziei de certificare întocmit de autoritatea
naţională de reglementare, care adoptă apoi o decizie finală de certificare, moment în care
OTS poate fi desemnat.

1.3      Aplicarea cadrului de reglementare în cazul de faţă
Articolul 9 din Directiva 2009/73/CE prevede principiile generale ale separării, care implică
faptul că persoanele (juridice) care controlează un sistem de transport nu pot să exercite, în
acelaşi timp, un control direct sau indirect asupra companiilor care desfăşoară activităţi de
producţie sau de furnizare de gaze naturale şi/sau energie electrică. SOCAR este o companie
care, printre altele, produce şi furnizează gaze naturale.

Cu toate acestea, articolul 9 prevede totodată posibilitatea aplicării unor modele de separare
diferite, sub rezerva îndeplinirii condiţiilor de la articolul 9 alineatul (8), lucru care se
întâmplă în cazul DESFA. în consecinţă, DESFA preconizează aplicarea condiţiilor de
separare prevăzute în capitolul IV din Directiva 2009/73/CE, mai exact are în vedere aplicarea
modelului operatorului de transport independent sau „OTI". Aplicarea acestui model
înseamnă că SOCAR, deşi desfăşoară activităţi de producţie şi furnizare de gaze naturale,
poate dobândi controlul asupra DESFA, cu condiţia ca, în cadrul procedurii de certificare, să
se stabilească că îndeplineşte toate condiţiile modelului OTI şi să le îndeplinească pe toată
perioada în care este proprietarul DESFA.

 Articolul 10 alineatul (3) din Directiva 2009/73/CE prevede obligaţia OTS de a notifica ANR
 orice tranzacţie planificată care poate necesita o reevaluare a conformităţii OTS cu cerinţele
 articolului 9 din aceeaşi directivă. Prin urmare, operaţiunea avută în vedere, prin care SOCAR
 dobândeşte controlul asupra DESFA, necesită în particular reevaluarea respectării de către
 DESFA a tuturor condiţiilor legate de modelul OTI.

 SOCAR este o companie stabilită în Republica Azerbaidjan şi deţinută de aceasta. în astfel de
 cazuri, articolul 11 din Directiva 2009/73/CE prevede că ANR [articolul 11 alineatul (4)] şi
 Comisia [articolul 11 alineatul (7)], pe lângă conformitatea OTS cu articolul 9, evaluează şi

                                                                   VECLASSIFIE
                                                 3                 le 29 m 2015

                                     RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                         RESTREINT UE
    dacă acordarea certificării va pune în pericol siguranţa alimentării cu energie a statului
    membru vizat şi a Uniunii Europene.

    Articolul 11 stipulează că certificarea este refuzată dacă nu se demonstrează că exercitarea
    controlului de către o persoană dintr-o ţară terţă nu va pune în pericol siguranţa alimentării cu
    energie a statului membru vizat şi a Uniunii Europene. Atunci când evaluează această
    chestiune, ANR şi Comisia iau în calcul drepturile şi obligaţiile Uniunii Europene faţă de ţara
    terţă în cauză în temeiul dreptului internaţional, inclusiv al acordurilor încheiate cu una sau
    mai multe ţări terţe la care Uniunea Europeană este parte şi în care sunt abordate aspecte
    legate de siguranţa alimentării cu energie.

    Considerentul 22 din Directiva 2009/73/CE clarifică faptul că „Siguranţa alimentării cu
    energie electrică reprezintă un element esenţial pentru siguranţa publică şi este, prin urmare,
    indisolubil legată de funcţionarea eficientă a pieţei interne a gazelor naturale [...]. Buna
    funcţionare a pieţelor deschise ale gazelor naturale şi, în special, a reţelelor şi a altor active
    asociate alimentării cu gaze naturale sunt esenţiale pentru siguranţa publică [...]. Prin
    urmare, nu ar trebui să se permită persoanelor din ţări terţe să controleze un sistem de
    transport sau un operator de transport şi de sistem decât dacă respectă cerinţele în materie
    de separare efectivă care se aplică în cadrul Comunităţii. Fără a aduce atingere obligaţiilor
    internaţionale ale Comunităţii, Comunitatea consideră că sectorul sistemelor de transport al
    gazelor naturale este un sector de maximă importanţă pentru Comunitate şi, prin urmare,
    sunt necesare măsuri de garantare suplimentare în ceea ce priveşte menţinerea siguranţei
    alimentării cu energie a Comunităţii în scopul evitării oricăror ameninţări la adresa ordinii
    şi siguranţei publice în Comunitate şi a bunăstării cetăţenilor Uniunii. Siguranţa alimentării
    cu energie a Comunităţii necesită, în special, o evaluare a independenţei exploatării reţelei, a
    nivelului de dependenţă a Comunităţii şi a fiecărui stat membru în parte de alimentarea cu
    energie provenind din ţări terţe şi a regimului comerţului interior şi exterior şi al investiţiilor
     în domeniul energiei într-o anume ţară terţă. Prin urmare, siguranţa alimentării ar trebui
     evaluată din perspectiva circumstanţelor de fapt caracteristice fiecărui caz, precum şi din
     perspectiva drepturilor şi obligaţiilor care reies din dreptul internaţional, în special din
     acordurile internaţionale dintre Comunitate şi ţara terţă în cauză. După caz, Comisia este
     încurajată să prezinte recomandări pentru negocierea acordurilor relevante cu ţările terţe
     care abordează siguranţa alimentării cu energie a Comunităţii sau să includă chestiunile
     necesare în cadrul altor negocieri cu ţările terţe respective ".

                                                                              29 JUIN 2015

Ю
                                         RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                            RESTREINT UE
    în prezent, nu există acorduri între Republica Azerbaidjan, pe de o parte, şi Uniunea
    Europeană şi/sau Grecia, pe de altă parte, care să abordeze chestiuni legate de siguranţa
    alimentării cu energie3.

    1.4     Preocupările care trebuie remediate de IGA
    DESFA deţine şi exploatează reţeaua de transport de gaze naturale din Grecia,
    interconexiunile acestei reţele de transport cu ţările vecine, inclusiv cu Turcia şi Bulgaria,
    precum şi terminalul GNL Revithoussa. în plus, reţeaua de transport de gaze DESFA va putea
    fi conectată în viitor (şi există deja planuri în acest sens) cu alte infrastructuri pertinente
    pentru transportul gazelor către Grecia şi către alte state membre ale UE şi alţi membri ai
    Comunităţii Energiei. Pot fi menţionate, în acest context, proiectul gazoductului trans-adriatic
    („TAP") care va conecta reţeaua de transport DESFA cu Italia şi Albania şi va consolida
    interconectarea acesteia cu Turcia, dar şi conductele de interconectare aflate in stadii de
    proiectare mai puţin avansate, cum ar fi Interconnecter Greece Bulgaria („IGB"), care va
    spori capacitatea de transport de gaze dintre Grecia şi Bulgaria. Aceste conducte de
    interconectare au efecte asupra statelor membre ale UE şi a membrilor Comunităţii Energiei
    interconectaţi direct cu reţeaua DESFA, dar şi asupra ţărilor cărora li se furnizează sau li se
    pot furniza gaze naturale prin aceste ţări, cum ar fi, dintre statele membre ale UE, România şi
     Ungaria, sau diverşi membri ai Comunităţii Energiei.

    DESFA are aşadar un rol esenţial pentru importul de gaze în UE şi transportul acestora către
    alte state membre ale UE şi ale Comunităţii Energiei, constituind astfel un activ strategic care
    influenţează siguranţa alimentării cu energie a Uniunii Europene.

    Grecia, prin interconexiunea cu Turcia, este în prezent unicul punct de intrare în UE a gazului
    produs în Azerbaidjan, inclusiv a gazului produs de SOCAR. Gazoductul proiectat TAP şi
    conexiunile în amonte vor determina o creştere semnificativă a volumelor de gaze din
    Azerbaidjan care pot fi importate în UE. Reţeaua DESFA permite însă importul de gaze şi din
    alte surse, inclusiv importul gazului rusesc (prin Bulgaria), al GNL (prin terminalul GNL
    Revithoussa) şi în viitor al gazelor din diferite surse disponibile în Italia (prin gazoductul
    TAP, care urmează să permită fluxurile inverse fizice şi comerciale).

    Deşi regulile în materie de separare prevăzute în Directiva 2009/73/CE ar trebui să garanteze
    că sistemul de transport este exploatat în mod independent de interesele de producţie şi
    furnizare ale întreprinderilor afiliate, clauza privind ţările terţe prescrie un test suplimentar în

            Instrumentele juridice existente în acest moment sunt (i) Acordul dintre guvernul Republicii Elene şi
            guvernul Republicii Azerbaidjan privind promovarea şi protecţia reciprocă a investiţiilor (semnat la 21
            iunie 2004, intrare în vigoare 3.9.2006) (ii) Acordul de parteneriat şi cooperare dintre Comunităţile
            Europene şi statele membre ale acestora, pe de o parte, şi Republica Azerbaidjan, pe de altă parte
            (semnat la 18.5.2004, intrare în vigoare 1.11.2005). Niciunul dintre aceste instrumente nu
            reglementează obiectul propus al IGA.

                                                                               DECLASSIFY
Ю                                                                             Je 29 JUIN 2015

                                            RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                             RESTREINT UE
     cazul unui OTS controlat de una sau mai multe persoane dintr-o ţară terţă. Scopul acestui test
     este de a garanta că siguranţa alimentării statului membru în cauză şi a UE nu este pusă în
     pericol.

     în cazul de faţă, acest risc ar putea decurge, printre altele, din:

     (1)      Adoptarea de către Republica Azerbaidjan a unor acte ale guvernului care să facă
              imposibilă sau dificilă respectarea de către SOCAR sau DESFA a cerinţelor din cel
              de-al treilea pachet legislativ, a altor acte legislative pertinente ale UE4 şi a
              obligaţiilor prevăzute în tratat, prin crearea unei incertitudini juridice sau a unor
              conflicte între legislaţia din Azerbaidjan şi legislaţia UE;
     (2)      Crearea unei incertitudini juridice sau a unor conflicte legislative care să facă dificilă
              sau imposibilă aplicarea efectivă a legislaţiei, inter alia de către autorităţile de
              reglementare din domeniul energiei din UE sau de către instanţele din UE, în cazurile
              de neconformare;
     (3)      Exercitarea de către Republica Azerbaidjan a drepturilor sale de proprietate în cadrul
              SOCAR, având ca rezultat nerespectarea de către SOCAR sau de către DESFA a
              cerinţelor din cel de-al treilea pachet legislativ, a altor acte legislative pertinente ale
              UE şi a obligaţiilor prevăzute în tratat;
     (4)       Acte ale Republicii Azerbaidjan, sau ameninţări cu astfel de acte, care sancţionează
               direct sau indirect aplicarea legislaţiei UE în cazul SOCAR sau DESFA, inclusiv
               măsuri legate de furnizarea de gaze naturale către UE sau de condiţiile acestei
               furnizări.
     1.5       Necesitatea unui acord interguvernamental („IGA")
     Având în vedere riscurile potenţiale identificate mai sus, încheierea unui acord
     interguvernamental („IGA") este considerată necesară pentru a permite o eventuală certificare
     a DESFA ca OTI controlat, prin intermediul SOCAR, de către Republica Azerbaidjan, în
     conformitate cu articolul 11 din Directiva 2009/73/CE. IGA ar trebui să garanteze, printr-un
     acord obligatoriu din punct de vedere juridic conform dreptului internaţional, că proprietarul
     final al DESFA, Republica Azerbaidjan, va acţiona atât în calitate de stat suveran, cât şi în
     momentul exercitării drepturilor de proprietate în cadrul SOCAR, cu respectarea deplină a
     cadrului de reglementare al UE5.

      Prezenta propunere de decizie a Consiliului urmăreşte luarea unor măsuri „în ceea ce priveşte
      menţinerea siguranţei alimentării cu energie a Comunităţii în scopul evitării oricăror

              Cum ar fi legislaţia privind prelucrarea datelor şi protecţia infrastructurii critice.
      5
              în măsura în care acest lucru este pertinent, pot fi impuse condiţii similare în sarcina SOCAR, drept
              condiţie pentru certificare, prin intermediul altor instrumente juridice.

                                                                                DECLASSINE
IO                                                                             le 29 JUIN 2015

                                              RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                       RESTREINT UE
ameninţări la adresa ordinii şi siguranţei publice în Comunitate şi a bunăstării cetăţenilor
Uniunii".6 în consecinţă, măsura propusă urmăreşte evitarea oricăror efecte negative posibile
ale achiziţionării planificate a DESFA de către SOCAR.

2.      ELEMENTELE JURIDICE ALE RECOMANDĂRII
2.1     Competenţa Uniunii Europene de a încheia un IGA
Obiectul IGA propus intră în totalitate sub incidenţa normelor comune interne:

(1)     Directiva 2009/73/CE face parte din cel de-al treilea pachet legislativ din domeniul
        energiei. Ea prevede norme comune pentru pieţele de gaze în general şi pentru OTS
        în special.
         în general, Directiva 2009/73/CE prevede cadrul de reglementare pentru funcţionarea
         pieţelor de gaze din UE, inclusiv obligaţiile de serviciu public, autorizarea accesului
         pe piaţă, separarea operatorilor de transport şi de sistem şi a operatorilor de
         distribuţie, infrastructurile noi, deschiderea pieţei, supravegherea de către autorităţile
         de reglementare şi drepturile şi obligaţiile participanţilor la piaţă şi ale OTS, cum ar
         fi cele legate de separare, de accesul terţilor şi de investiţiile în reţea.
         în ceea ce priveşte, în mod specific, separarea OTS, articolul 9, articolele 14 - 16 şi
         capitolul IV (articolele 17 - 23) din Directiva 209/73/CE prevăd condiţii detaliate
         pentru aplicarea regulilor de separare. în plus, articolul 10 din Directiva 2009/73/CE
         prevede procedura de certificare care asigură respectarea regulilor de separare.
         Articolul 11 prevede o procedură suplimentară pentru cazurile în care proprietarul
         reţelei este dintr-o ţară terţă şi impune obligaţia de a evalua dacă certificarea pune în
         pericol siguranţa alimentării;
(2)      Regulamentul (CE) nr. 715/2009 al Parlamentului European şi al Consiliului din 13
         iulie 2009 privind condiţiile de acces la reţelele pentru transportul gazelor naturale şi
         de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1775/2005 („Regulamentul privind gazele
         naturale")7 prevede la articolul 8 alineatul (6) adoptarea unor coduri de reţea care să
         reglementeze în detaliu numeroase aspecte legate de operaţiunile OTS, iar la articolul
         3 prevede procedura de certificare;
(3)      Directiva 2008/114/CE a Consiliului din 8 decembrie 2008 privind identificarea şi
         desemnarea infrastructurilor critice europene şi evaluarea necesităţii de îmbunătăţire
         a protecţiei acestora8 („Directiva 2008/114") prevede norme comune privind
         măsurile de protejare a infrastructurilor critice de energie.

        Considerentul 22 din Directiva 2009/73/CE.
        J O L 211,14.8.2009, p.36.
        JO L 345, 23.12.2008, p. 75-82.                              ^ECLASSIFIE

                                                                    le 29 JUIN 2015

                                                     7

                                          RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                           RESTREINT UE
    întrucât obiectul IGA avut în vedere intră sub incidenţa normelor comune interne - criteriul
    care asigură competenţa exclusivă a Uniunii Europene pentru încheierea unui acord
    internaţional în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE, aşa cum a interpretat şi Curtea de
    Justiţie în jurisprudenţa ERTA9 -, Uniunea Europeană are competenţă exclusivă pentru
    încheierea unui acord cu Republica Azerbaidjan al cărui scop este să garanteze că aceasta din
    urmă acţionează în calitatea sa de stat suveran şi în momentul exercitării drepturilor de
    proprietate în cadrul SOCAR cu respectarea deplină a cadrului de reglementare al UE pentru
    pieţele de gaze.

    Totodată, conţinutul sugerat al IGA urmăreşte în esenţă să garanteze aplicarea
    corespunzătoare a cadrului de reglementare al UE pe teritoriul UE şi asigurarea respectării
    acestuia. în consecinţă, se poate considera că încheierea acordului internaţional este necesară
    pentru a permite Uniunii Europene să îşi exercite competenţa internă, acest lucru oferind o
    nouă justificare în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE în ceea ce priveşte competenţa
    exclusivă a Uniunii Europene pentru încheierea unui acord internaţional.

    2.2      Conţinutul IGA recomandat
    IGA ar trebui să includă garanţii ale Republicii Azerbaidjan în privinţa următoarelor:

    (1)      deţinerea DESFA de către SOCAR este guvernată exclusiv de legislaţia UE şi de
             legislaţia elenă;
    (2)      Republica Azerbaidjan acceptă competenţa exclusivă a instanţelor din UE în ceea ce
             priveşte aplicarea regulilor de separare şi alte drepturi şi obligaţii legale care decurg
             din legislaţia elenă şi din legislaţia UE în sarcina DESFA;
    (3)      Republica Azerbaidjan nu poate să adopte măsuri legislative care să afecteze
             SOCAR şi/sau să exercite controlul asupra SOCAR într-un mod care să aibă ca
             rezultat nerespectarea de către SOCAR sau DESFA a obligaţiilor care le revin în
             temeiul legislaţiei UE, în special în cazul exercitării competenţelor autorităţii
             naţionale de reglementare, aşa cum este definită în legislaţia UE, pentru a monitoriza
             şi a asigura îndeplinirea obligaţiilor legale ale DESFA şi SOCAR;
    (4)      Republica Azerbaidjan nu va lua măsuri, nu va permite SOCAR să ia măsuri sau să
             solicite luarea unor măsuri pentru a condiţiona furnizarea de gaze naturale către UE
             sau condiţiile acestei furnizări de probleme legate de aplicarea legislaţiei elene sau a
             UE în cazul companiei DESFA;

            Cauza 22/70 Comisia / Consiliul [1971] REC 263, referitoare la un Acord european privind
            transporturile rutiere (ERTA). A se vedea şi cauza C-471/98, Comisia / Belgia (Open Skies'); Avizul
            1/03 [2006] REC 1150, privind Convenţia de la Lugano, punctele 116 şi următoarele; cauza C-45/07,
            Comisia / Grecia, hotărârea din 12 februarie 2009, punctele 16 şi 17.

                                                                             DECLASSIFIE
Ю                                                                           Ie 29 JUIN 2015

                                           RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                         RESTREINT UE
     (5)     Republica Azerbaidjan va respecta în totalitate şi va asigura respectarea deplină a
             legislaţiei UE şi elene aplicabile companiei DESFA, inclusiv a regulilor UE privind
             piaţa internă şi a legislaţiei UE privind prelucrarea datelor şi protecţia infrastructurii
             critice.

     3.      IMPLICAŢII BUGETARE
     Acţiunea recomandată nu are implicaţii bugetare.

                                                                       DECLASSIFY
                                                                      le 29 JUIN 20)5

RO

                                         RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                       RESTREINT UE

                                          Recomandare de

                                   DECIZIE A CONSILIULUI

 de autorizare a începerii negocierilor pe tema unui acord între Uniunea Europeană şi
Republica Azerbaidjan privind un cadru legal care să reglementeze controlul DESFA de
                                      către SOCAR

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, în special articolul 218
alineatele (3) şi (4),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)         Compania petrolieră de stat din Republica Azerbaidjan („SOCAR"), o întreprindere
            stabilită în Azerbaidjan şi controlată de Republica Azerbaidjan, intenţionează să
            dobândească controlul asupra Hellenic Gas Transmission System Operator S.A.
            („DESFA"), operatorul elen de transport şi de sistem de gaze.
(2)         Articolul 11 din Directiva 73/2009 stipulează că în astfel de cazuri este necesar să se
            demonstreze că acest control al unui proprietar sau al unui operator de transport şi de
            sistem de către una sau mai multe persoane din ţări terţe nu va pune în pericol
            siguranţa alimentării cu energie a Uniunii Europene.
(3)         Faptele din cazul de faţă implică următoarele: (i) reţeaua exploatată de DESFA
            constituie un activ strategic care influenţează siguranţa alimentării cu energie a
            Uniunii Europene (ii) Republica Azerbaidjan şi SOCAR au interese strategice care
            nu sunt neapărat aliniate cu obiectivul legislaţiei UE aplicabile reţelelor de transport
            de gaze. Acest lucru dă naştere unor preocupări legate de siguranţa alimentării cu
            energie care trebuie soluţionate.
(4)         DESFA, prin intermediul SOCAR, va fi controlată în ultimă instanţă de către
            Republica Azerbaidjan, astfel că instrumentul juridic adecvat pentru a răspunde
            preocupărilor în cazul de faţă este un acord interguvernamental.
(5)         Obiectul acordului interguvernamental intră în întregime sub incidenţa legislaţiei UE.
            In plus, acordul internaţional este necesar pentru a permite Uniunii Europene să îşi
            exercite competenţa internă. Prin urmare, Uniunea Europeană are competenţă
            exclusivă pentru încheierea unui astfel de acord interguvernamental.
(6)         Este necesar aşadar să se deschidă negocieri în vederea încheierii unui acord
            interguvernamental între Uniunea Europeană şi Republica Azerbaidjan privind un
            cadru legal care să reglementeze controlul DESFA de către SOCAR şi având scopul
            de a garanta că achiziţia propusă nu pune în pericol siguranţa alimentării cu energie a
            Uniunii Europene.
                                                                       DECLASSIFIE
                                                                      le 29 JUIN 2015

                                       RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                        RESTREINT UE

     ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE

                                               Articolul 1
     Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii Europene, un acord între Uniunea
     Europeană şi Republica Azerbaidjan privind un cadru legal care să reglementeze controlul
     DESFA de către SOCAR.

                                               Articolul 2
     Directivele de negociere sunt prevăzute în anexă.

                                               Articolul 3
     Negocierile se desfaşoară cu consultarea [a se completa de către Consiliu] în calitate de
     comitet special.

                                               Articolul 4
     Prezenta decizie se adresează Comisiei.

     Adoptată la Bruxelles,

                                                  Pentru Consiliu
                                                  [...]
                                                  Preşedintele

                                                                    DECLASSIFIE
                                                                    Ie   29 JUIN 2015

RO                                                  и
                                        RESTREINT UE
 ---documentbreak---                                RESTREINT UE

                        COMISIA
                        EUROPEANĂ

                                               Bruxelles, 12.2.2014
                                               COM(2014) 68 final

                                               ANNEX 1

                                      ANEXĂ

                                    Recomandare de
                              DECIZIE A CONSILIULUI
 de autorizare a începerii negocierilor pe tema unui acord între Uniunea Europeană şi
Republica Azerbaidjan privind un cadru legal care să reglementeze controlul DESFA de
                                      către SOCAR

                                                              DECLASSIFIE
                                                              le      29 JUIN 2015

                                RESTREINT UE
 ---pagebreak---                                           RESTREINT UE
     DIRECTIVE PENTRU NEGOCIEREA UNUI ACORD ÎNTRE UNIUNEA EUROPEANĂ ŞI REPUBLICA
     AZERBAIDJAN PRIVIND UN CADRU LEGAL CARE SĂ REGLEMENTEZE CONTROLUL DESFA DE
     CĂTRE SOCAR.

     Acordul ar trebui să garanteze că:

     Controlul DESFA de către SOCAR şi Republica Azerbaidjan nu va pune în pericol siguranţa
     alimentării cu energie a Uniunii Europene:

     (1)      garantând că legislaţia EU şi cea elenă aplicabile companiei DESFA şi eventualele
              modificări ulterioare ale acestora se vor aplica în întregime; şi
     (2)      că acestea pot fi pe deplin aplicate în cazul companiilor DESFA şi SOCAR şi al
              Republicii Azerbaidjan.

                                                                           DECLASSIFIE
                                                                           le   29 JUIN 2015

RO

                                          RESTREINT UE