title: 2011/413/UE: Recomandarea Comisiei din 11 iulie 2011 privind inițiativa de programare comună în domeniul cercetării intitulată „Ani mai mulți, o viață mai bună – potențialul și provocările schimbărilor demografice”

text:
               13.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 183/28

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 11 iulie 2011
   privind inițiativa de programare comună în domeniul cercetării intitulată „Ani mai mulți, o viață mai bună – potențialul și provocările schimbărilor demografice”
   (2011/413/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 181,
   întrucât:

               (1)

               Conform estimărilor, numărul europenilor cu vârste de peste 65 de ani va cunoaște o creștere semnificativă, de 42 %, de la 87 de milioane în 2010 la 124 milioane în 2030 (1). Creșterea continuă a speranței de viață reprezintă o realizare majoră a ultimilor ani. În același timp însă, ea riscă să creeze presiuni suplimentare asupra economiei, societății și sustenabilității finanțelor publice.

               (2)

               Ca urmare a îmbătrânirii populației, nevoia de transferuri și servicii specifice asigurate de sectorul public va crește. Ca atare, se estimează că impactul bugetar al îmbătrânirii demografice va fi substanțial în aproape toate statele membre. În linii generale, pe baza politicilor actuale, în UE, cheltuielile publice legate de îmbătrânirea populației vor crește în medie, conform estimărilor, cu circa 4¾ puncte procentuale din PIB până în 2060, în special prin cheltuielile cu pensiile, serviciile medicale și îngrijirile pe termen lung (în sectorul îngrijirilor, situația se va acutiza și pe fondul penuriei de forță de muncă, care, în plus, nu deține, de multe ori, nici calificările necesare) (2).

               (3)

               Reducerea populației active cu circa 50 de milioane de persoane în perioada 2010-2060 și creșterea aferentă a raportului de dependență, care se va manifesta în mare măsură chiar înainte de 2030, ar putea determina declinul creșterii PIB dacă fenomenul nu este contracarat de creșterea ratei de participare și de ocupare a forței de muncă pe toate segmentele și de accentuarea creșterii productivității (3).

               (4)

               Având în vedere diminuarea și îmbătrânirea populației, ar fi în avantajul societății ca persoanele în vârstă să poată avea o viață activă prelungită, în condiții bune de sănătate, iar acest lucru ar fi posibil printr-o mai bună integrare în economie și societate și prin facilitarea independenței pentru o perioadă cât mai îndelungată. Astfel, calitatea vieții persoanelor în vârstă și a celor care le îngrijesc s-ar îmbunătăți, s-ar asigura sustenabilitatea sistemelor de protecție socială (pensii, servicii medicale, îngrijiri pe termen lung) și s-ar crea noi oportunități pentru piață în direcția dezvoltării de soluții inovatoare care să asigure îmbătrânirea populației în condiții optime.

               (5)

               Strategia Europa 2020 a identificat îmbătrânirea demografică ca fiind atât o provocare, cât și o oportunitate de creștere inteligentă, sustenabilă și favorabilă incluziunii. Ea include inițiativele emblematice „O agendă digitală pentru Europa” (4), „O Uniune a inovării” (5), „O agendă pentru noi competențe și locuri de muncă” și „Platforma europeană de combatere a sărăciei”, care tratează acest subiect ca pe o prioritate. Politicile de flexicuritate din cadrul Strategiei europene privind ocuparea forței de muncă reflectă necesitatea unei abordări globale la nivelul politicilor de resurse umane și a unei abordări bazate pe ciclul de viață în ceea ce privește munca, astfel încât să se impulsioneze participarea la piața muncii și să se îndepărteze obstacolele existente.

               (6)

               În data de 6 septembrie 2010, Comisia a propus ca anul 2012 să fie desemnat Anul european al îmbătrânirii active; cu acest prilej, statele membre vor primi sprijin în eforturile lor de a ajuta persoanele în vârstă să rămână în câmpul muncii și să le împărtășească celorlalți din experiența acumulată, să aibă în continuare un rol activ în societate și să ducă o viață cât mai sănătoasă, independentă și mai împlinită (6).

               (7)

               Consolidarea bazei de cunoștințe legate de procesul de îmbătrânire în sine și de efectele îmbătrânirii asupra societății și economiei constituie o nevoie imperioasă, deoarece politicile trebuie să aibă la bază date concrete.

               (8)

               Pentru a răspunde provocărilor menționate anterior și pentru a profita de oportunitățile create, se impune o acțiune concertată, care să faciliteze colaborările de înaltă calitate în domeniul cercetării, cu scopul de a fundamenta intervențiile strategice prin furnizarea unor date științifice.

               (9)

               În cadrul reuniunii din 26 mai 2010 (7), Consiliul „Competitivitate” a identificat și argumentat un set de posibile inițiative de programare comună (denumite în continuare IPC), printre care și inițiativa „Ani mai mulți, o viață mai bună – potențialul și provocările schimbărilor demografice”, considerându-le domenii în care programarea comună în materie de cercetare ar putea aduce un mare plus de valoare în raport cu eforturile actuale, fragmentate, ale statelor membre. Prin urmare, în concluziile adoptate de Consiliu se recunoaște necesitatea lansării unei inițiative de programare comună în această privință, iar Comisia este invitată să contribuie la pregătirea ei.

               (10)

               Statele membre și-au confirmat participarea la această IPC prin scrisorile oficiale de angajament trimise.

               (11)

               Programarea comună a cercetării cu privire la schimbările demografice și la îmbătrânirea populației ar permite coordonarea cercetării în domeniu, contribuind în mod semnificativ la constituirea unui Spațiu european de cercetare complet funcțional în acest sector și consolidând poziția de lider a Europei și competitivitatea activității de cercetare în acest sens.

               (12)

               Pentru a realiza obiectivele formulate în prezenta recomandare, este necesar ca statele membre să asigure cooperarea și complementaritatea cu inițiativele majore din domeniu: Programul comun de asistență pentru autonomie la domiciliu (8) și Parteneriatul pentru inovare în domeniul îmbătrânirii active și în condiții bune de sănătate, activitățile de cercetare-dezvoltare finanțate prin programul-cadru, în special în domeniul TIC, al sănătății și al științelor sociale, precum și alte inițiative din domeniul cercetării, cum ar fi SHARE ERIC (9) și ERA-AGE II (10).

               (13)

               Este necesar ca statele membre să prezinte Comisiei cu regularitate rapoarte cu privire la progresele înregistrate în cadrul acestei inițiative de programare comună, astfel încât Comisia să poată prezenta rapoarte Parlamentului European și Consiliului,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre sunt încurajate să elaboreze și să mențină o viziune comună asupra modului în care cooperarea și coordonarea în domeniul cercetării la nivelul Uniunii pot contribui la gestionarea schimbărilor demografice și la exploatarea oportunităților create în acest context.

               2.

               Statele membre sunt încurajate să pună la punct o agendă strategică comună de cercetare care să stabilească necesități și obiective de cercetare pe termen mediu și lung în domeniul schimbărilor demografice. Agenda strategică de cercetare ar trebui să conțină un plan de implementare care să stabilească priorități și orizonturi de timp și să precizeze acțiunile, instrumentele și resursele necesare pentru implementare.

               3.

               Statele membre sunt încurajate să includă următoarele acțiuni în agenda strategică de cercetare și în planul de implementare:

                           (a)

                           identificarea și schimbul de informații cu privire la programele și activitățile de cercetare relevante la nivel național;

                           (b)

                           întărirea capacităților comune de previzionare și de evaluare a tehnologiilor;

                           (c)

                           schimbul de informații, resurse, bune practici, metodologii și orientări;

                           (d)

                           identificarea domeniilor sau a activităților de cercetare care ar putea beneficia de pe urma coordonării, a apelurilor comune de propuneri sau a utilizării în comun a resurselor;

                           (e)

                           definirea modalităților de desfășurare în comun a cercetării în domeniile menționate la litera (d);

                           (f)

                           luarea în considerare, în definirea obiectivelor programelor de cercetare legate de îmbătrânirea populației, a nevoilor în schimbare ale persoanelor în vârstă, dar și a nevoilor persoanelor care le acordă îngrijiri în mod formal sau informal;

                           (g)

                           acolo unde este oportun, utilizarea în comun a infrastructurilor de cercetare existente sau crearea unor infrastructuri noi, cum ar fi bazele de date coordonate sau elaborarea de modele pentru studierea proceselor de îmbătrânire;

                           (h)

                           încurajarea unei mai bune colaborări între sectorul public și cel privat, precum și a inovării deschise între diferitele activități de cercetare și sectoarele comerciale legate de schimbările demografice și de îmbătrânirea populației;

                           (i)

                           exportarea și diseminarea cunoștințelor, a inovației și a abordărilor metodologice interdisciplinare;

                           (j)

                           crearea de rețele între centrele specializate în cercetarea evoluției demografice și a îmbătrânirii populației.

               4.

               Statele membre sunt încurajate să mențină o structură eficace de management comun în domeniul cercetării pe tema evoluției demografice și a îmbătrânirii populației, autorizată să stabilească reguli, condiții și proceduri comune de cooperare și coordonare și să monitorizeze implementarea agendei strategice de cercetare.

               5.

               Statele membre sunt încurajate să implementeze în comun agenda strategică de cercetare prin intermediul programelor naționale de cercetare, în conformitate cu orientările privind condițiile-cadru ale programării în comun elaborate de grupul la nivel înalt pentru programarea în comun din cadrul Consiliului.

               6.

               Statele membre sunt încurajate să coopereze cu Comisia în vederea studierii unor posibile inițiative ale Comisiei destinate să asiste statele membre la elaborarea și implementarea agendei strategice de cercetare și în vederea coordonării programelor comune cu alte inițiative ale Uniunii în acest domeniu, cum ar fi Parteneriatul pentru inovare în domeniul îmbătrânirii active și în condiții bune de sănătate și Programul comun de asistență pentru autonomie la domiciliu.

               7.

               Statele membre sunt încurajate să informeze cu regularitate Comisia, prin intermediul unor rapoarte anuale, cu privire la progresele înregistrate în cadrul acestei inițiative de programare în comun.

      Adoptată la Bruxelles, 11 iulie 2011.

            Pentru Comisie

         Neelie KROES

            Vicepreședinte

      (1)  Numărul europenilor cu vârste de peste 65 de ani aproape că se va dubla în următorii 50 de ani, de la 87 de milioane în 2010 la 153 de milioane în 2060 – Eurostat, Europop2010, proiecții demografice.

      (2)  Ibidem

      (3)  COM(2009) 180 final: Gestionarea impactului îmbătrânirii populației în UE (raport privind îmbătrânirea populației, 2009).

      (4)  9981/1/10 REV 1

      (5)  14035/10

      (6)  Concluziile Consiliului (EPSCO dec 2010) 18132/10

      (7)  10246/10

      (8)  Raport de codecizie, comunicat de presă – http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?language = en&type = IM-PRESS&reference = 20080121IPR19252

      (9)  http://www.share-project.org/t3/share/fileadmin/press_information/SHARE_ERIC-EN_upload.pdf

      (10)  http://futurage.group.shef.ac.uk/


title: Recomandarea (UE) 2017/820 a Comisiei din 12 mai 2017 privind efectuarea de verificări proporționale de către poliție și cooperarea polițienească în spațiul Schengen

text:
               13.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 122/79

         RECOMANDAREA (UE) 2017/820 A COMISIEI
   din 12 mai 2017
   privind efectuarea de verificări proporționale de către poliție și cooperarea polițienească în spațiul Schengen
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Într-un spațiu fără controale la frontierele interne, este nevoie de un răspuns comun la amenințările transfrontaliere care afectează ordinea publică sau securitatea internă a spațiului respectiv. Buna funcționare a unui astfel de spațiu nu se bazează numai pe aplicarea uniformă a acquis-ului Uniunii, ci și pe utilizarea competențelor naționale în ceea ce privește menținerea ordinii publice și apărarea securității interne în conformitate cu obiectivele acquis-ului Schengen. Pentru buna funcționare a spațiului Schengen, este important să se țină seama nu numai de modul în care statele membre își gestionează frontierele externe, ci și de modul în care acestea își exercită competențele polițienești – pe întregul lor teritoriu și în zonele de frontieră.

               (2)

               În 2012, Comisia a publicat orientări pentru statele membre în ceea ce privește măsurile polițienești în zonele de frontieră internă, care însoțesc primul raport semestrial privind funcționarea spațiului Schengen (1). Pe baza experienței din ultimii trei ani, orientările respective ar trebui să fie revizuite. Prezenta recomandare servește acestui scop. Prezenta recomandare se bazează pe „lecțiile învățate” în ultimii trei ani în ceea ce privește abordarea amenințărilor la adresa ordinii publice sau a securității interne și pe bunele practici referitoare la exercitarea competențelor polițienești și cooperarea polițienească transfrontalieră, jurisprudența relevantă privind verificările efectuate de poliție, evaluările Schengen efectuate până în prezent în domeniul cooperării polițienești și noile posibilități care decurg din evoluțiile tehnologice.

               (3)

               În conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului (2), absența controalelor la frontierele interne nu afectează exercitarea competențelor polițienești de către autoritățile competente ale statelor membre în temeiul legislației interne, în măsura în care exercitarea respectivelor competențe nu are un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontiere. Mai precis, exercitarea competențelor polițienești nu ar trebui considerată a fi echivalentă cu efectuarea de verificări la frontiere dacă măsurile polițienești nu au ca obiectiv controlul la frontieră, se bazează pe informațiile sau experiența generală a poliției privind posibilele amenințări la adresa siguranței publice și vizează, în special, combaterea criminalității transfrontaliere, sunt concepute și executate într-o manieră net diferită de verificările sistematice ale persoanelor la frontierele externe și sunt efectuate în mod aleatoriu. Având în vedere hotărârea Curții de Justiție în cauza Adil (3), această listă de criterii nu este nici cumulativă, nici exhaustivă, ceea ce înseamnă că aceste criterii nu ar trebui să fie considerate ca prescriind singurul set de măsuri polițienești posibile în zonele de frontieră (4).

               (4)

               Dispozițiile articolului 23 din Regulamentul (UE) 2016/399 și dispozițiile articolului 72 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene confirmă că eliminarea controalelor la frontierele interne nu a adus atingere prerogativelor statelor membre în ceea ce privește menținerea ordinii publice și apărarea securității interne.

               (5)

               Competențele polițienești aplicabile pe întreg teritoriul unui stat membru sunt compatibile cu dreptul Uniunii. În consecință, statele membre pot efectua verificări polițienești și în zonele de frontieră, inclusiv în zonele de frontieră internă, în virtutea competențelor polițienești care există în temeiul legislației naționale aplicabile întregului teritoriu.

               (6)

               În condițiile actuale în care există atât amenințări la adresa ordinii publice sau a securității interne cauzate de terorism și de alte forme grave de criminalitate transfrontalieră, cât și riscul deplasărilor secundare ale persoanelor care au trecut frontierele externe în mod neregulamentar, intensificarea verificărilor efectuate de poliție pe întreg teritoriul statelor membre, inclusiv în zonele de frontieră, și efectuarea de verificări polițienești de-a lungul principalelor rute de transport, cum ar fi autostrăzile și căile ferate, pot fi considerate necesare și justificate. Deciziile cu privire la astfel de verificări, la locul în care ele se desfășoară și la intensitatea acestora le revin și în continuare exclusiv statelor membre și ar trebui să fie întotdeauna proporționale cu amenințările identificate. Astfel de verificări se pot dovedi mai eficiente decât controalele la frontierele interne, mai ales pentru că sunt mai flexibile decât controalele statice la anumite puncte de trecere a frontierei și pot fi adaptate mai ușor în funcție de evoluția riscurilor.

               (7)

               Zonele de frontieră pot prezenta anumite riscuri în ceea ce privește criminalitatea transfrontalieră și pot fi, de asemenea, mai expuse la anumite infracțiuni săvârșite pe întregul teritoriu, cum ar fi furtul prin efracție, furtul de vehicule, traficul cu droguri, deplasările secundare neautorizate ale resortisanților țărilor terțe, introducerea ilegală de migranți sau traficul de persoane. Riscurile de încălcări ale normelor privind legalitatea șederii ar putea fi, de asemenea, mai mari în zonele de frontieră. Ținând seama de aceste riscuri, statele membre pot decide să efectueze și să intensifice verificările polițienești în zonele de frontieră, care sunt adaptate în funcție de riscurile specifice din zonele de frontieră, cu condiția ca aceste măsuri să nu aibă un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontiere.

               (8)

               Tehnologiile moderne de monitorizare a fluxurilor de trafic, în special pe autostrăzi și pe alte drumuri importante determinate de statele membre, pot avea un rol important în combaterea amenințărilor la adresa ordinii publice sau a securității interne. Din această perspectivă, utilizarea sistemelor de monitorizare și de supraveghere care permit recunoașterea automată a numerelor de înmatriculare în scopul aplicării legii ar trebui, prin urmare, încurajată, sub rezerva normelor aplicabile în materie de supraveghere video, inclusiv a garanțiilor privind protecția datelor. Această practică ar putea contribui la supravegherea principalelor coridoare de transport europene, utilizate de un număr considerabil de călători și vehicule care circulă pe teritoriul Uniunii, fără un impact disproporționat asupra fluxului de trafic.

               (9)

               Statele membre trebuie să prevadă un cadru specific doar în cazul competențelor polițienești prevăzute de legislația națională care sunt limitate în mod specific la zonele de frontieră și implică verificarea identității chiar și în lipsa unei suspiciuni concrete, pentru a se asigura că respectivele verificări polițienești nu constituie măsuri echivalente cu controalele la frontieră. În Hotărârea Melki (5), Curtea de Justiție a recunoscut că statele membre pot institui astfel de competențe polițienești specifice pentru zonele frontierelor interne, permițând verificări mai ample ale identității doar în acele părți ale teritoriului, însă a statuat că, în aceste cazuri, statele membre trebuie să prevadă dispoziții specifice în ceea ce privește intensitatea și frecvența acestor controale. În plus, în cazul în care o verificare nu depinde de comportamentul persoanei verificate, de circumstanțe specifice sau de anumite informații care generează un risc la adresa ordinii publice sau a securității interne, statele membre trebuie să prevadă cadrul necesar pentru a orienta aplicarea în practică a respectivei verificări, astfel încât să se evite ca aceste măsuri polițienești să aibă un efect echivalent cu controalele la frontieră.

               (10)

               În ultimii trei ani, o serie de state membre au intensificat verificările polițienești în zonele de frontieră în contextul creșterii amenințărilor la adresa ordinii publice sau a securității interne (este vorba de Austria, Belgia, Republica Cehă, Germania, Danemarca, Țările de Jos, Franța, Italia, Slovenia și Elveția). Respectivele verificări sau concentrat uneori pe anumite mijloace de transport, de exemplu trenuri, sau pe anumite zone de frontieră. Utilizarea de mijloace tehnologice este, de asemenea, în creștere în acest context. Comisia nu a contestat niciunul dintre aceste cazuri. Unele dintre aceste cazuri au oferit exemple de bune practici în abordarea amenințărilor persistente și sporite la adresa ordinii publice sau a securității interne.

               (11)

               În temeiul Regulamentului (UE) 2016/399, reintroducerea temporară a controalelor la frontieră poate fi utilizată doar în circumstanțe excepționale, ca măsură de ultim resort. În acest context, Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/246 a Consiliului (6) a încurajat în mod explicit statele membre să evalueze dacă verificările efectuate de poliție nu ar avea aceleași rezultate ca și controalele temporare la frontierele interne, înainte de adoptarea sau menținerea unor astfel de controale.

               (12)

               Deși în unele situații poate fi clar de la început că verificările polițienești nu sunt suficiente pentru abordarea amenințărilor la adresa ordinii publice sau a securității interne care au fost identificate (cum e cazul căutării unor anumiți suspecți în urma unui atac terorist), în alte cazuri obiective similare, precum cele ale reintroducerii controalelor la frontieră, pot fi urmărite prin intensificarea verificărilor polițienești în zonele de frontieră. Prin urmare, pe de o parte, decizia cu privire la reintroducerea temporară a controalelor la frontierele interne ar trebui să fie, în principiu, precedată de evaluarea altor măsuri alternative. În special în cazul unei decizii privind reintroducerea temporară a controalelor la frontierele interne ca urmare a unor evenimente previzibile, statele membre ar trebui să demonstreze că o astfel de evaluare a fost realizată. Pe de altă parte, în anumite cazuri în care apar amenințări urgente și grave la adresa ordinii publice sau a securității interne la nivelul spațiului fără controale la frontierele interne sau la nivel național, reintroducerea temporară a controalelor la frontierele interne ar putea fi necesară imediat.

               (13)

               Prezenta recomandare încurajează statele membre să utilizeze mai bine competențele polițienești de care dispun și să acorde prioritate verificărilor polițienești înainte de a decide cu privire la reintroducerea temporară a controalelor la frontierele interne.

               (14)

               Indiferent de măsurile pe care un stat membru le ia pentru a aborda o anumită amenințare la adresa ordinii publice sau a securității interne, acesta ar trebui să se asigure că punerea în aplicare a măsurii nu creează obstacole în ceea ce privește libera circulație a persoanelor și a mărfurilor, care nu ar fi necesare, justificate și proporționale cu aceste amenințări la adresa ordinii publice sau a securității interne și că măsura respectă pe deplin drepturile fundamentale și în special principiul nediscriminării.

               (15)

               Spațiul fără controale la frontierele interne se bazează, de asemenea, pe aplicarea eficace și eficientă de către statele membre a măsurilor care însoțesc cooperarea polițienească transfrontalieră. Evaluările Schengen efectuate până în prezent în domeniul cooperării polițienești au subliniat că, deși statele membre respectă, în general, obligațiile legale ce le revin în temeiul acquis-ului Schengen, o serie de obstacole împiedică utilizarea practică a unora dintre instrumentele de cooperare polițienească transfrontalieră de care acestea dispun. Prin urmare, statele membre ar trebui să fie încurajate să elimine aceste obstacole pentru a aborda mai bine amenințările transfrontaliere.

               (16)

               Misiunile polițienești comune de patrulă și alte instrumente existente ale cooperării polițienești operaționale contribuie la securitatea internă în spațiul fără controale la frontierele interne. Patrulele comune în trenurile transfrontaliere, de exemplu, consolidează în mod clar securitatea, prevenind situațiile în care lipsa de simetrie în ceea ce privește controalele subminează eforturile întreprinse doar de o parte a frontierei. O serie de state membre au instituit practici care facilitează sau permit efectuarea de operațiuni polițienești comune (de exemplu, secțiile de poliție comune pe care Germania și Polonia le-au înființat la frontieră, care se concentrează pe operațiuni comune de patrulare și de altă natură, micro-echipele înființate pentru investigații comune la frontiera dintre Austria și Cehia, patrulele comune efectuate la bordul trenurilor în Austria, Germania, Franța, Italia și Ungaria sau recrutarea de către poliția germană a unor resortisanți din alte state membre, în special pentru patrularea în regiunile de frontieră). Și alte state membre ar trebui să fie încurajate să urmeze aceste bune practici.

               (17)

               Analiza comună a amenințărilor și schimbul transfrontalier de informații dintre statele membre care au în comun regiuni de frontieră pot ajuta la conceperea unor verificări polițienești eficiente pentru a răspunde amenințărilor identificate. O astfel de cooperare poate acoperi riscurile pe anumite rute cu trafic transfrontalier, precum și riscurile în ceea ce privește anumite mijloace de transport utilizate în mod frecvent în activități infracționale, pentru a permite verificări polițienești specifice înainte de a se ajunge în zonele de frontieră. Astfel de verificări polițienești pot oferi un instrument comun pentru a aborda amenințările la adresa ordinii publice sau a securității interne cu care se confruntă statele membre vizate. Din acest motiv este important ca statele membre să fie încurajate să dezvolte în continuare cooperarea transfrontalieră.

               (18)

               Pentru consolidarea cooperării polițienești transfrontaliere, statele membre pot solicita sprijin din partea Comisiei pentru punerea în aplicare a prezentei recomandări. Un astfel de sprijin poate contribui, de exemplu, la facilitarea schimbului de bune practici dintre profesioniștii și factorii de decizie din statele membre și la consolidarea cooperării dintre statele membre și agențiile relevante (Europol și Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european). Sprijinul poate contribui, de asemenea, la o consolidare sporită a structurilor de cooperare transfrontalieră, cum ar fi centrele de cooperare polițienească și vamală. În plus, Comisia va sprijini actualizarea, pe baza contribuțiilor statelor membre, a „Catalogului Schengen” din 2011 (7), care identifică, printre altele, cele mai bune practici în materie de cooperare polițienească transfrontalieră operațională, precum și a fișelor naționale din „Manualul privind operațiunile transfrontaliere” (8).

               (19)

               Astfel cum a fost dovedit de recenta criză a migrației, deplasările secundare necontrolate ale migranților în situație neregulamentară poate constitui o amenințare gravă la adresa ordinii publice sau a securității interne. Aplicarea corectă a acordurilor bilaterale de readmisie, în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului (9), poate avea un rol esențial în combaterea deplasărilor secundare ale resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală. Acordurile bilaterale pot contribui, de asemenea, la obținerea unor rezultate similare cu cele ale controalelor specifice la frontierele interne în ceea ce privește abordarea amenințărilor la adresa ordinii publice sau a securității interne, limitând, în același timp, impactul asupra deplasărilor călătorilor de bună credință. Prin urmare, este important ca statele membre să aplice acordurile bilaterale de readmisie în mod eficient, respectând, în același timp, Recomandarea (UE) 2017/432 a Comisiei (10).

               (20)

               Comisia consideră că este nevoie de un interval de timp rezonabil pentru punerea în aplicare a prezentei recomandări; prin urmare, Comisia recomandă ca ea să fie pusă în aplicare cât mai curând posibil și cel târziu în termen de șase luni.

               (21)

               Prezenta recomandare ar trebui să fie pusă în aplicare cu respectarea deplină a drepturilor fundamentale.

               (22)

               Prezenta recomandare ar trebui să se adreseze tuturor statelor Schengen care au obligații în temeiul titlului III din Regulamentul (UE) 2016/399,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

      O utilizare mai eficace a verificărilor polițienești

               1.

               Pentru a remedia în mod corespunzător amenințările la adresa ordinii publice sau a securității interne în spațiul Schengen, statele membre ar trebui, în cazul în care este necesar și justificat, în conformitate cu legislația națională:

                           (a)

                           să intensifice verificările polițienești pe întregul teritoriu, inclusiv în zonele de frontieră;

                           (b)

                           să efectueze verificări polițienești pe principalele rute de transport, inclusiv în zonele de frontieră;

                           (c)

                           să adapteze verificările polițienești în zonele de frontieră pe baza unui proces continuu de evaluare a riscurilor, asigurându-se, în același timp, că aceste verificări polițienești nu au ca obiectiv controlul la frontieră;

                           (d)

                           să utilizeze tehnologiile moderne pentru monitorizarea vehiculelor și a fluxurilor de trafic.

      Privilegierea verificărilor polițienești în cazul unei amenințări grave la adresa securității interne sau a ordinii publice

               2.

               În cazul în care, în contextul unei amenințări grave la adresa ordinii publice sau a securității interne, statele membre au în vedere aplicarea titlului III capitolul II din Regulamentul (UE) 2016/399, acestea ar trebui să evalueze mai întâi dacă situația poate fi abordată în mod corespunzător prin intensificarea verificărilor polițienești pe teritoriul lor, inclusiv în zonele de frontieră.

      Consolidarea cooperării polițienești transfrontaliere

               3.

               Pentru a consolida cooperarea polițienească transfrontalieră în ceea ce privește abordarea amenințărilor la adresa ordinii publice sau a securității interne, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           să reevalueze măsura în care utilizează în prezent toate instrumentele de cooperare polițienească transfrontalieră operațională, precum patrulele comune, operațiunile comune, echipele comune de anchetă, urmăririle transfrontaliere sau supravegherile transfrontaliere și centrele de cooperare polițienească și vamală;

                           (b)

                           să colaboreze cu statele membre învecinate pentru a elimina barierele juridice sau operaționale, astfel încât să utilizeze pe deplin toate instrumentele de cooperare polițienească transfrontalieră operațională;

                           (c)

                           să elaboreze și să pună în aplicare, după caz, analize comune ale amenințărilor și schimburi transfrontaliere de informații cu statele membre învecinate pentru a sprijini acțiuni comune menite să abordeze amenințările la adresa ordinii publice sau a securității interne în zonele de frontieră internă comune, inclusiv prin verificări polițienești coordonate în zonele lor de frontieră internă;

                           (d)

                           să evalueze necesitatea unor investiții tehnice vizând consolidarea operațiunilor comune, în special în ceea ce privește operațiunile de supraveghere și detectare.

      Utilizarea eficace a acordurilor sau înțelegerilor bilaterale de readmisie dintre statele membre

               4.

               Pentru a se asigura că verificările polițienești și cooperarea polițienească pot conduce la combaterea eficace a deplasărilor secundare neautorizate, în cazul în care aceste deplasări prezintă o amenințare specifică la adresa ordinii publice sau a securității interne, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE, să readmită resortisanții unor țări terțe care au tranzitat teritoriul lor înainte de a fi reținuți într-un alt stat membru, în temeiul acordurilor sau al înțelegerilor bilaterale existente la data intrării în vigoare a directivei respective (13 ianuarie 2009), în special când este vorba de state membre învecinate;

                           (b)

                           să ia toate măsurile necesare, inclusiv prin instituirea de practici operaționale între autoritățile competente și facilitarea schimbului de informații între acestea, pentru a se asigura că procedurile vizate de aceste acorduri sau înțelegeri bilaterale sunt finalizate rapid de către statele membre în cauză, în vederea garantării efectuării transferului cât mai curând posibil;

                           (c)

                           să se asigure că, în cazul în care un stat membru decide să nu aplice dispozițiile unui acord sau ale unei înțelegeri bilaterale de readmisie sau în cazul în care resortisanții țărilor terțe în cauză sunt readmiși într-un alt stat membru, procedurile de returnare vor fi inițiate în conformitate cu Directiva 2008/115/CE și cu Recomandarea (UE) 2017/432.

      Adoptată la Bruxelles, 12 mai 2017.

            Pentru Comisie

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Membru al Comisiei

      (1)  COM(2012) 230 final, Raport care acoperă perioada 1 noiembrie 2011-30 aprilie 2012.
   http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0230:FIN:RO:PDF

      (2)  Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO L 77, 23.3.2016, p. 1).

      (3)  Hotărârea Curții de Justiție din 19 iulie 2012, Adil, ECLI:EU:C:2012:508, C-278/12 PPU.

      (4)  Hotărârea Adil, ECLI:EU:C:2012:508, punctul 65.

      (5)  Hotărârea Curții de Justiție din 22 iunie 2010, Melki și Abdeli, cauzele conexate C-188/10 și C-189/10, ECLI:EU:C:2010:363, punctele 73 și 74.

      (6)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/246 a Consiliului din 7 februarie 2017 de formulare a unei recomandări cu privire la prelungirea controlului temporar la frontierele interne în circumstanțe excepționale care periclitează funcționarea generală a spațiului Schengen (JO L 36, 11.2.2017, p. 59).

      (7)  Documentul Consiliului 15785/3/10 Rev 3.

      (8)  Documentul Consiliului 10505/4/09 Rev 4.

      (9)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, 24.12.2008, p. 98).

      (10)  Recomandarea (UE) 2017/432 a Comisiei din 7 martie 2017 cu privire la eficientizarea returnărilor în cadrul punerii în aplicare a Directivei 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 66, 11.3.2017, p. 15).


title: Recomandarea Consiliului din 10 iulie 2012 privind Programul național de reformă al Portugaliei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Portugaliei pentru perioada 2012-2016

text:
               24.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/69

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 10 iulie 2012
   privind Programul național de reformă al Portugaliei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Portugaliei pentru perioada 2012-2016
   2012/C 219/20
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   după consultarea Comitetului economic și financiar,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare (3) privind Programul național de reformă al Portugaliei pentru 2011.

               (4)

               La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua analiză anuală a creșterii, marcând începutul celui de al doilea Semestru european de coordonare ex ante și integrată a politicilor, care se înscrie în cadrul Strategiei Europa 2020.

               (5)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 15 februarie 2012, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii pentru 2012 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii pentru 2012.

               (6)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Acesta a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea fiscală diferențiată favorabilă creșterii, să se restabilească condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se abordeze șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (7)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a invitat, de asemenea, statele membre care participă la Pactul Euro Plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru ca acestea să fie incluse în programele lor de stabilitate sau de convergență și în programele lor naționale de reformă.

               (8)

               La 2 mai 2012, Portugalia a prezentat Programul de stabilitate, care acoperă perioada 2012-2016 și, la 7 mai 2012, Programul național de reformă pentru 2012.

               (9)

               La 17 mai 2011, Consiliul a adoptat Decizia de punere în aplicare 2011/344/UE (4) prin care se pune la dispoziția Portugaliei asistență financiară pe termen mediu, pentru o perioadă de trei ani, între 2011 și 2014, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 407/2010 al Consiliului din 11 mai 2010 de instituire a unui mecanism european de stabilizare financiară (5). Memorandumul de înțelegere însoțitor, semnat de asemenea la 17 mai 2011, și completările ulterioare la acesta prevăd condițiile de politică economică pe baza cărora este acordată asistența financiară.

               (10)

               Portugalia a realizat progrese considerabile pe mai multe planuri, însă se confruntă în continuare cu provocări majore. Atingerea obiectivelor fiscale este în continuare esențială pentru ca guvernul să poată redobândi accesul deplin pe piață în perioada programului de ajustare economică. În vederea limitării riscurilor la care sunt expuse obiectivele fiscale pentru anul 2012, punerea în aplicare rapidă și fermă a măsurilor fiscale structurale din cadrul programului de ajustare economică este de o importanță capitală. În același timp, guvernul trebuie să continue reformele menite să răspundă provocărilor în materie de competitivitate cu care se confruntă Portugalia. Bugetul pentru 2012 nu continuă planurile anterioare de „devalorizare fiscală”. Prin urmare, este cu atât mai important să se adopte rapid reforme structurale suplimentare privind piața muncii și piața de produse, în vederea reducerii costului unitar al muncii, sporirii flexibilității și reducerii barierelor la intrare. Guvernul va trebui să dea dovadă de perseverență și de fermitate pentru a învinge puternicele interese înrădăcinate care stau în calea reformelor.

               (11)

               În general, a treia revizuire a programului de ajustare economică a concluzionat că punerea în aplicare de către Portugalia a condiționalității stabilite în memorandumul de înțelegere di 17 mai 2011 este în continuare pe drumul cel bun. În special, obiectivul deficitului fiscal pentru 2011 (5,9 % din PIB) a fost depășit, prin recurgerea la un transfer al fondurilor de pensii ale băncilor către stat, în valoare de 3½ % din PIB. În ciuda acestei operațiuni cu caracter excepțional, consolidarea structurală din 2011 a fost considerabilă și s-a ridicat la 3½ % din PIB. Băncile sunt pe cale de a îndeplini cerințele de capital prevăzute de programul de ajustare economică până la sfârșitul lui 2012, însă este necesară îmbunătățirea suplimentară, în 2012, a pozițiilor de capital, în conformitate cu cerințele programului menționat și ca urmare a cerinței Autorității bancare europene de a ține seama de datoria suverană, a programului special de verificări la fața locului și a transferului prevăzut al planurilor de pensii private ale băncilor. La începutul lunii iunie 2012, guvernul a anunțat că va furniza fonduri publice pentru trei bănci majore, ceea ce va permite îndeplinirea cerințelor de capital în temeiul programului de ajustare economică. Cea de a patra revizuire la nivel de personal a programului de ajustare economică, care s-a încheiat la începutul lunii iunie 2012, a confirmat rezultatele celei de a treia revizuiri, conform căreia programul este pe calea cea bună.

               (12)

               Scăderea PIB-ului în 2011 a fost mai puțin pronunțată decât se preconizase, deoarece exporturile și consumul au dat rezultate mai bune decât se prevăzuse. Cu toate acestea, cel de al patrulea trimestru din 2011 și începutul anului 2012 au fost caracterizate de o cerere internă scăzută, o creștere rapidă a șomajului și un nivel redus al încrederii întreprinderilor. În conformitate cu previziunile pentru primăvara anului 2012 ale serviciilor Comisiei, prognoza pentru 2012 s-a deteriorat, iar în momentul de față se preconizează că PIB-ul va scădea cu 3,3 %. Creșterea economică în 2013 va fi mai limitată decât se preconizase inițial. Deși ajustarea externă a fost deosebit de rapidă până în prezent, exporturile portugheze obținând cote de piață mai mari în afara Uniunii, iar importurile scăzând considerabil, durabilitatea acesteia este încă incertă. Având în vedere datoria externă considerabilă pe care a acumulat-o Portugalia, este necesară o ajustare suplimentară substanțială, cu caracter structural.

               (13)

               Bugetul pentru 2012 vizează un obiectiv de deficit public de 4,5 % din PIB, care este în conformitate cu cerințele programului de ajustare economică și cu recomandările Consiliului către Portugalia din cadrul procedurii aplicabile deficitelor excesive. Planurile de consolidare fiscală pe termen mediu prezentate în cadrul programului de stabilitate respectă, de asemenea, obiectivele principale privind deficitul prevăzute în programul de ajustare economică și, până în 2013, se preconizează un raport deficit-PIB de 3 % din PIB. Bugetul pentru 2012 include măsuri de consolidare în valoare de peste 5 % din PIB, alcătuite din măsuri structurale permanente. Două treimi din măsuri se referă la cheltuieli și includ reducerea semnificativă a salariilor din sectorul public și a pensiilor, reducerea numărului funcționarilor publici cu 2 % (în echivalent normă întreagă), precum și raționalizarea întreprinderilor deținute de stat. În ceea ce privește veniturile, bugetul prevede o reducere a scutirilor de impozite, o creștere a numărului de bunuri și servicii supuse la plata cotei standard de TVA, un nivel mai ridicat al impozitelor pe veniturile personale și pe profit, o creștere a accizelor, precum și eforturi sporite de combatere a evaziunii și a fraudei fiscale. Deficitul este de așteptat să își continue tendința descendentă, atingând valoarea de 1,8 % din PIB în 2014 și de 1 % din PIB în 2015. Principalele riscuri pentru obiectivele bugetare sunt legate, în principal, atât de sectorul întreprinderilor deținute de stat, cât și de administrațiile locale și regionale. În ceea ce privește soldul structural, ajustarea fiscală structurală este estimată la peste 7 puncte procentuale din PIB în perioada 2011-2012. Obiectivul bugetar pe termen mediu de -0,5 % din PIB reflectă în mod adecvat cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. În ceea ce privește datoria publică, se preconizează că aceasta va atinge un nivel maxim de 115,7 % din PIB în 2013 și, ulterior, va înregistra o scădere progresivă. Cea de a patra revizuire la nivel de personal a programului de ajustare economică a confirmat că atingerea țintei de deficit fiscal pentru 2012 este încă posibilă, întrucât în primele patru luni ale anului 2012 execuția bugetară a fost conformă cu așteptările, iar riscurile de evoluție negativă care decurg dintr-o creștere mai accentuată a șomajului și dintr-o structură a creșterii mai puțin favorabilă din punct de vedere fiscal comparativ cu previziunile bugetare se compensează prin economii efectuate la alte rubrici ale bugetului.

               (14)

               Până în prezent au fost realizate progrese evidente, iar succesul deplin al programului de ajustare economică depinde în foarte mare măsură de punerea în aplicare a unei game vaste de reforme structurale care vor elimina elementele rigide, precum și blocajele care stau la baza stagnării economiei din ultimul deceniu. Programul de reformă, amplu și ambițios, se află pe calea cea bună în domeniul pieței forței de muncă, al asistenței medicale, al locuințelor, în domeniul judiciar și al insolvabilității, precum și al cadrului de reglementare, inclusiv în ceea ce privește concurența. De asemenea, privatizările întreprinse până în prezent au fost o mare reușită. În industriile de rețea, progresele au fost mai inegale. În special, în sectorul energetic a fost prezentată o strategie cuprinzătoare vizând eliminarea datoriei din ce în ce mai mari a sectorului, prin abordarea problemei marjelor excesive de profit, strategie care va trebui pusă în aplicare în lunile următoare.

               (15)

               Este în curs o reprogramare strategică a fondurilor structurale, în care se pune accentul pe sprijinirea ocupării forței de muncă în rândul tinerilor și a competitivității (în special în ceea ce privește întreprinderile mici și mijlocii). Noile măsuri consolidează acțiunile din domeniile pașaportului pentru ocuparea forței de muncă, formării și calificărilor profesionale și accesului la finanțare pentru întreprinderile mici și mijlocii.

               (16)

               Portugalia și-a asumat o serie de angajamente în cadrul Pactului Euro Plus. Angajamentele, precum și punerea în aplicare a angajamentelor prezentate în 2011, se referă la îmbunătățirea competitivității, sporirea ratei de ocupare a forței de muncă și a sustenabilității finanțelor publice, precum și consolidarea, în același timp, a viabilității financiare,

         RECOMANDĂ ca Portugalia să întreprindă acțiuni în perioada 2012-2013 astfel încât:
   Să pună în aplicare măsurile prevăzute în Decizia de punere în aplicare 2011/344/UE a Consiliului, specificate mai detaliat în memorandumul de înțelegere din 17 mai 2011 și în completările ulterioare la acesta.

      Adoptată la Bruxelles, 10 iulie 2012.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. SHIARLY

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținută pentru 2012 prin Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 119, 4.5.2012, p. 47).

      (3)  JO C 216, 22.7.2011, p. 1.

      (4)  JO L 159, 17.6.2011, p. 88.

      (5)  JO L 118, 12.5.2010, p. 1.


title: Recomandarea (UE) 2015/1184 a Consiliului din 14 iulie 2015 privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii Europene

text:
               18.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 192/27

         RECOMANDAREA (UE) 2015/1184 A CONSILIULUI
   din 14 iulie 2015
   privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii Europene
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   întrucât:

               (1)

               Tratatul dispune că statele membre ar trebui să își considere politicile economice drept o chestiune de interes comun și să le coordoneze în cadrul Consiliului. Tratatul dispune de asemenea că orientări generale pentru politicile economice și ocuparea forței de muncă urmează să fie adoptate de Consiliu pentru a ghida politicile statelor membre și ale Uniunii.

               (2)

               În conformitate cu tratatul, Uniunea a elaborat și a pus în aplicare instrumente de coordonare pentru politica fiscală și politicile macrostructurale. Semestrul european combină diferitele instrumente într-un cadru global pentru supravegherea economică și bugetară multilaterală integrată. Simplificarea și consolidarea semestrului european, astfel cum se prevede în Analiza anuală a creșterii pentru 2015 realizată de Comisie, ar trebui să îmbunătățească în continuare funcționarea acestuia.

               (3)

               Criza financiară și economică a scos la iveală și a evidențiat deficiențe importante în economia Uniunii și a statelor sale membre. Ea a subliniat, de asemenea, interdependența strânsă a economiilor și a piețelor forței de muncă ale statelor membre. În plus, creșterea accentuată a nivelului datoriei publice a generat riscuri la adresa sustenabilității fiscale. Tranziția Uniunii către o creștere economică inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii și crearea de locuri de muncă reprezintă principala provocare cu care aceasta se confruntă astăzi. Acest lucru necesită o acțiune strategică coordonată și ambițioasă, atât la nivelul Uniunii, cât și la nivel național, în conformitate cu tratatul și cu guvernanța economică a Uniunii. Combinând măsurile legate de ofertă și de cerere, respectiva acțiune strategică ar trebui să cuprindă un stimulent pentru investiții, un angajament reînnoit pentru reformele structurale și exercitarea responsabilității fiscale.

               (4)

               Statele membre și Uniunea ar trebui să abordeze, de asemenea, impactul social al crizei și să vizeze construirea unei societăți bazate pe coeziune, în care oamenii să aibă capacitatea să anticipeze și să gestioneze schimbările, precum și să participe activ în societate și în economie. Ar trebui să se asigure acces și oportunități pentru toți și să se reducă sărăcia și excluziunea socială, în special prin asigurarea unei funcționări eficiente a piețelor muncii și a sistemelor de protecție socială și prin eliminarea barierelor din calea participării pe piața muncii. De asemenea, statele membre ar trebui să garanteze tuturor cetățenilor și regiunilor accesul la beneficiile creșterii economice.

               (5)

               O acțiune coerentă cu orientările integrate pentru politicile economice și de ocupare a forței de muncă reprezintă o contribuție importantă la îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 pentru ocuparea forței de muncă și creștere inteligentă, durabilă si favorabilă incluziunii (denumită în continuare „strategia Europa 2020”). Strategia Europa 2020 ar trebui să se bazeze pe o serie integrată de politici europene și naționale, pe care statele membre și Uniunea ar trebui să le pună în aplicare pentru a obține efectele pozitive de contagiune ale reformelor structurale coordonate, o combinație de politici economice globale corespunzătoare și o contribuție mai substanțială a politicilor europene la obiectivele strategiei Europa 2020, precum și pentru a asigura buna funcționare a uniunii economice și monetare. Orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii Europene, anexate la prezenta recomandare, și orientările relevante pentru politicile de ocupare a forței de muncă formează împreună orientările integrate pentru punerea în aplicare a strategiei Europa 2020 (denumite în continuare „orientări integrate Europa 2020”).

               (6)

               Cu toate că orientările integrate Europa 2020 se adresează statelor membre și Uniunii, ele ar trebui să fie puse în aplicare în parteneriat cu toate autoritățile naționale, regionale și locale, implicând îndeaproape parlamentele, precum și partenerii sociali și reprezentanții societății civile.

               (7)

               Orientările generale pentru politicile economice oferă statelor membre un ghid cu privire la punerea în aplicare a reformelor, reflectând interdependența dintre statele membre. Ele sunt coerente cu Pactul de stabilitate și de creștere. Astfel de orientări ar trebui să formeze baza pentru recomandările specifice fiecărei țări pe care Consiliul le poate adresa statelor membre,

         RECOMANDĂ ca statele membre și, atunci când este cazul, Uniunea să țină seama în politicile lor economice de orientările prevăzute în anexă, care fac parte din orientările integrate Europa 2020.

      Adoptată la Bruxelles, 14 iulie 2015.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. GRAMEGNA

      ANEXĂ

         Orientări generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii Europene

         Partea I din orientările integrate Europa 2020

         Orientarea 1: Promovarea investițiilor

      Creșterea nivelului investițiilor productive în Europa este esențială pentru stimularea cererii și îmbunătățirea competitivității și a potențialului de creștere pe termen lung în Europa. Eforturile ar trebui să se concentreze asupra mobilizării resurselor financiare pentru proiecte de investiții viabile, asupra disponibilității finanțării pentru economia reală și asupra îmbunătățirii mediului de investiții. Stabilitatea macroeconomică și financiară, precum și previzibilitatea normativă și deschiderea și transparența sectorului său financiar sunt esențiale pentru menținerea caracterului atractiv al Uniunii pentru investițiile sectorului privat, inclusiv pentru investițiile financiare străine.
      Potențialul fondurilor Uniunii, inclusiv Fondul european pentru investiții strategice și fondurile structurale, precum și fondurile naționale pentru finanțarea investițiilor de stimulare a creșterii economice în sectoarele cheie ar trebui exploatate pe deplin. Gestionarea fondurilor orientată spre rezultate, precum și o sporire a utilizării instrumentelor financiare inovatoare, după caz, sunt elemente esențiale în această privință.
      Disponibilitatea finanțării pentru economia reală pledează pentru creșterea nivelului de transparență și de informare, în special prin punerea în aplicare a unei platforme europene de consiliere în domeniul investițiilor sub auspiciile Băncii Europene de Investiții și prin stabilirea unei filiere transparente de proiecte. Cooperarea strânsă cu toate părțile interesate relevante este esențială pentru a asigura buna desfășurare a operațiunilor, asumarea unor riscuri adecvate și o valoare adăugată maximă.

         Orientarea 2: Consolidarea creșterii economice prin punerea în aplicare a unor reforme structurale de către statele membre

      Punerea în aplicare ambițioasă a reformelor structurale de către statele membre, atât în ceea ce privește piața produselor și piața muncii, cât și sistemele de protecție socială și de pensii, este esențială pentru consolidarea și susținerea redresării economice și pentru asigurarea unor finanțe publice sustenabile, pentru îmbunătățirea competitivității, prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice dăunătoare, în conformitate cu procedura privind dezechilibrele macroeconomice, și pentru sporirea potențialului de creștere al economiilor Uniunii. Acest lucru ar contribui, de asemenea, la realizarea unei coeziuni economice și sociale sporite. Reformele de stimulare a concurenței, în special în sectorul necomercial, o mai bună funcționare a piețelor muncii, precum și îmbunătățirea mediului de afaceri contribuie la înlăturarea obstacolelor din calea creșterii economice și a investițiilor și la creșterea capacității de ajustare a economiei. Statele membre își consideră politicile economice ca fiind o chestiune de interes comun și le coordonează în vederea consolidării sinergiilor pozitive și evitării efectelor de propagare negative.
      Reformele pieței muncii și ale sistemelor sociale trebuie să fie continuate pentru a promova creșterea economică și ocuparea forței de muncă, asigurând, în același timp, accesul tuturor persoanelor la servicii și la prestații sociale de înaltă calitate, abordabile și durabile. Acțiunea în domeniul reformelor pieței muncii, de exemplu mecanismele de stabilire a salariilor și o creștere a ratelor de participare, ar trebui să fie continuată în conformitate cu recomandările mai detaliate din orientările privind ocuparea forței de muncă.
      Sunt necesare noi eforturi care să facă din Uniune o destinație atractivă pentru persoanele talentate și competente. Procesul de reformare și integrarea suplimentară a piețelor de produse ar trebui să continue, pentru a se asigura că întreprinderile și consumatorii din Uniune beneficiază de prețuri mai scăzute și de o gamă mai largă de bunuri și servicii. Piețele mai bine integrate oferă societăților comerciale acces la o piață mult mai extinsă decât piața națională, oferindu-le, prin urmare, mai multe posibilități de extindere. Piețele de produse mai competitive și mai bine integrate vor stimula și inovarea, putând contribui la creșterea vitezei de ajustare și a rezistenței la șocuri economice din fiecare stat membru și la nivelul Uniunii în ansamblu.
      Ar trebui continuate eforturile pentru a îmbunătăți cadrul normativ în care operează întreprinderile, pentru a sprijini mai ales întreprinderile mici și mijlocii, și acestea ar trebui să includă modernizarea administrației publice, o reducere a sarcinilor administrative, o mai mare transparență, combaterea corupției, a evaziunii fiscale și a muncii nedeclarate, îmbunătățirea independenței, calității și eficienței sistemelor judiciare, în paralel cu executarea contractelor și cu buna funcționare a procedurilor de insolvență.
      Tehnologiile informației și comunicațiilor și economia digitală sunt factori importanți ai productivității, ai inovării și ai creșterii economice în toate sectoarele economiei. Promovarea investițiilor private în cercetare și inovare ar trebui însoțită de reforme profunde în scopul modernizării sistemelor de cercetare și inovare, al consolidării cooperării între instituțiile publice și sectorul privat și al îmbunătățirii condițiilor-cadru mai ample pentru ca societățile comerciale să dețină un grad mai ridicat de cunoștințe. Creșterea calității și eficienței investițiilor publice în cercetare și inovare va continua să amelioreze calitatea finanțelor publice, putând îmbunătăți sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice.

         Orientarea 3: Înlăturarea barierelor esențiale din calea creșterii economice durabile și a locurilor de muncă la nivelul Uniunii

      Continuarea integrării pieței unice, inclusiv înlăturarea obstacolelor restante, creșterea concurenței și îmbunătățirea mediului de afaceri sunt esențiale pentru ca Europa să rămână un loc atractiv pentru întreprinderi, atât pentru cele naționale, cât și pentru cele străine. Pentru deplasarea frontierei de productivitate a Europei, este necesară creșterea inovării și a formării capitalului uman, precum și asigurarea unei piețe unice digitale integrate care să funcționeze bine. Creșterea gradului de utilizare a tehnologiilor informației și comunicațiilor atât de către consumatori, cât și de întreprinderi, poate contribui la crearea unei Europe digitale fără frontiere și la sporirea productivității.
      Un sector financiar performant este esențial pentru buna funcționare a economiei. Consolidarea dispozițiilor de reglementare și de supraveghere și normele de protecție a consumatorilor în domeniul piețelor financiare și al instituțiilor financiare ar trebui să fie puse în aplicare pe deplin. Este necesar să fie luate măsuri pentru constituirea unei pieței durabile a securitizărilor în Europa, ceea ce va contribui la îmbunătățirea capacității efective de finanțare a băncilor din Uniune. Este necesară instituirea unei veritabile uniuni a piețelor de capital, pe baza realizărilor pieței unice a serviciilor financiare și a capitalului.
      Crearea unei uniuni energetice solide ar trebui să asigure surse de energie abordabile, sigure și durabile pentru întreprinderi și gospodării. Punerea în aplicare rentabilă a cadrului pentru 2030 privind clima și energia și tranziția către o economie competitivă, cu emisii scăzute de carbon, eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor, ar trebui să fie continuate, inclusiv în ceea ce privește reformele cererii și ofertei, promovând în același timp locurile de muncă verzi, tehnologiile ecologice și soluțiile inovatoare. În această privință, sectorul energetic și sectorul transporturilor necesită o atenție deosebită în continuare, inclusiv cu privire la interconexiuni și infrastructuri.
      Legislația Uniunii ar trebui să se concentreze asupra acelor aspecte care sunt cel mai bine tratate la nivel european și ar trebui să fie proiectată luând în considerare impactul lor economic, de mediu și social. Crearea unor condiții de concurență echitabile între țări, cu reglementări mai previzibile și în deplină conformitate cu normele în domeniul concurenței, va continua să atragă investițiile. Un mediu de afaceri mai bun și mai previzibil este deosebit de important în industriile de rețea caracterizate prin orizonturi de investiții pe termen lung și investiții inițiale la scară largă. Dimensiunea externă a pieței interne ar trebui dezvoltată în continuare.

         Orientarea 4: Îmbunătățirea sustenabilității finanțelor publice și a capacității lor de a crea un mediu favorabil creșterii

      Robustețea finanțelor publice este esențială pentru creșterea economică și crearea de locuri de muncă. Sustenabilitatea fiscală este esențială pentru a asigura încrederea investitorilor și spațiul fiscal necesar pentru a contracara evoluțiile neașteptate și a maximiza contribuția pozitivă a finanțelor publice la economie. Acest fapt creează, de asemenea, condițiile adecvate pentru sprijinirea creșterii economice și a investițiilor. Statele membre ar trebui să asigure controlul pe termen lung asupra deficitului și a nivelului datoriei. Politicile fiscale trebuie să fie realizate în cadrul întemeiat pe norme al Uniunii, în special al Pactului de stabilitate și de creștere, completat de regimuri bugetare naționale solide. Politicile bugetare ar trebui să reflecte condițiile economice și riscurile la adresa sustenabilității la nivelul statelor membre, asigurând în același timp o bună coordonare a politicilor economice. Statele membre din zona euro sunt invitate să continue să monitorizeze îndeaproape și să ia în discuție situația fiscală agregată a zonei euro, inclusiv orientarea fiscală.
      În ceea ce privește conceperea și punerea în aplicare a strategiilor de consolidare bugetară, statele membre ar trebui să acorde prioritate cheltuielilor care favorizează creșterea economică în domenii precum educația, competențele și capacitatea de inserție profesională, cercetarea, dezvoltarea și inovarea și investițiile în rețele cu efecte pozitive asupra productivității. Reformele în materie de cheltuieli ar trebui să vizeze creșterea eficienței în administrația publică; astfel de reforme pot fi pregătite în special prin revizuiri ale cheltuielilor cu scopul de a asigura viabilitatea pe termen lung.
      Reformele privind cheltuielile care promovează utilizarea eficientă a resurselor pentru a sprijini creșterea economică și ocuparea forței de muncă, păstrând în același timp echitatea, ar trebui să fie completate de modernizarea sistemelor de venituri, acolo unde este necesară. Ar trebui avută în vedere în continuare o bază fiscală consolidată comună a societăților. Trecerea la impozite mai favorabile creșterii economice, asigurând, în același timp, respectarea Pactului de stabilitate și de creștere, poate contribui la corectarea disfuncționalităților pieței și poate pune bazele unei creșteri economice durabile și ale creării de locuri de muncă. În același timp, este important să se aibă în vedere efectele în materie de repartizare în privința oricărei modificări a impozitării. Eficiența sistemului fiscal ar putea fi îmbunătățită prin lărgirea bazei impozabile, de exemplu prin eliminarea sau reducerea utilizării și a generozității scutirilor și regimurilor preferențiale, prin verificarea domeniului de aplicare și a eficienței cheltuielilor fiscale și prin consolidarea administrației fiscale, prin simplificarea sistemului de impozitare și combaterea fraudei fiscale și a planificării fiscale agresive.


title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2011 privind Programul național de reformă din 2011 al Maltei și de emitere a unui aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate actualizat al Maltei pentru perioada 2011-2014

text:
               21.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/10

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2011
   privind Programul național de reformă din 2011 al Maltei și de emitere a unui aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate actualizat al Maltei pentru perioada 2011-2014
   2011/C 215/04
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (3),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   după consultarea Comitetului economic și financiar,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind Orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, Consiliul a adoptat o decizie privind Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă naționale.

               (3)

               La 12 ianuarie 2011, Comisia a adoptat prima Analiză anuală a creșterii, marcând astfel începutul unui nou ciclu de guvernanță economică în UE și al primului semestru european de coordonare ex ante și integrată a politicilor, care se înscrie în cadrul Strategiei Europa 2020.

               (4)

               La 25 martie 2011, Consiliul European a aprobat prioritățile privind consolidarea bugetară și reforma structurală (în conformitate cu concluziile Consiliului din 15 februarie și 7 martie 2011 și ca urmare a Analizei anuale a creșterii efectuate de Comisie). Acesta a subliniat necesitatea de a acorda prioritate restabilirii bugetelor solide și sustenabilității finanțelor publice, reducerii șomajului prin intermediul reformelor pieței forței de muncă și depunerii de noi eforturi în vederea intensificării creșterii. Consiliul European a solicitat statelor membre să transpună aceste priorități în măsuri concrete, pe care să le includă în programele de stabilitate sau de convergență și în programele naționale de reformă.

               (5)

               La 25 martie 2011, Consiliul European a invitat, de asemenea, statele membre care participă la Pactul Euro Plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru a putea fi incluse în programele de stabilitate sau de convergență și în programele naționale de reformă.

               (6)

               La 28 aprilie 2011, Malta a prezentat Programul național de reformă 2011 și, la 29 aprilie 2011, actualizarea pentru 2011 a Programului de stabilitate, care acoperă perioada 2011-2014. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (7)

               Sub impactul crizei economice, exporturile și investițiile au scăzut abrupt, iar PIB-ul real s-a contractat cu 3,4 % în 2009. Ocuparea forței de muncă a scăzut doar ușor, fiind susținută și de asistența guvernamentală. În urma revenirii puternice în 2010 a exporturilor și a investițiilor efectuate de întreprinderi, Malta a cunoscut o redresare accentuată a activității economice în 2010, iar șomajul a scăzut treptat. Ca urmare a datoriei publice ridicate (61,5 % din PIB în 2008), guvernul nu a introdus mari stimulente fiscale, iar deficitul public din 2009 (3,7 % din PIB) s-a menținut sub cel al zonei euro în ansamblul său. În 2010, ratele deficitului și datoriei publice au rămas, în linii mari, stabile.

               (8)

               Pe baza evaluării Programului de stabilitate actualizat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic pe care se bazează proiecțiile bugetare este ușor favorabil, în special în ultimii ani ai perioadei Programului de stabilitate. Programul de stabilitate prevede aducerea deficitului public de la 3,6 % din PIB în 2010 sub valoarea de referință din tratat în 2011. Ulterior, progresul treptat către obiectivul pe termen mediu (OTM), reprezentat de o poziție echilibrată din punct de vedere structural, urmează să fie susținut de angajamentul de a asigura o consolidare sustenabilă, bazată în mare parte pe cheltuieli. Cu toate acestea, Programul de stabilitate nu are în vedere îndeplinirea OTM în orizontul Programului de stabilitate. Rata datoriei este prevăzută să scadă de la vârful de 68 % din PIB în 2010, la 63,7 % în 2014, ca urmare a unui sold primar pozitiv, care se consolidează. Efortul mediu anual de ajustare structurală în perioada 2012-2014 calculat de Comisie respectă, în linii mari, Pactul de stabilitate și creștere. Cu toate acestea, rezultatele bugetare ar putea fi mai slabe decât cele prevăzute, din cauza posibilei depășiri a cheltuielilor, precum și a lipsei de informații cu privire la măsurile care stau la baza efortului de consolidare după 2011.

               (9)

               Continuarea consolidării bugetare în vederea îndeplinirii OTM constituie o provocare-cheie pentru Malta. Deși bugetul pentru 2011 a instituit măsuri de corectare a deficitului excesiv în 2011, vor fi necesare măsuri suplimentare în caz de derapaje. Un cadru bugetar multianual mai solid ar mări credibilitatea strategiei de consolidare pe termen mediu care nu se sprijină încă pe măsuri concrete. O deficiență principală o constituie caracterul neobligatoriu al obiectivelor multianuale, care implică existența unui orizont de planificare bugetară relativ scurt. Programul de stabilitate precizează că se ia în considerare introducerea unei norme privind cheltuielile.

               (10)

               Potrivit ultimei evaluări efectuate de Comisie, riscurile referitoare la sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice par să fie ridicate, având în vedere că în Malta, impactul bugetar pe termen lung al îmbătrânirii populației, inclusiv al pensiilor, depășește semnificativ media UE. În plus, participarea lucrătorilor vârstnici la piața forței de muncă este foarte scăzută, din cauza unei vârste de pensionare relativ reduse încă, a recurgerii frecvente la scheme de pensionare anticipată și a participării foarte slabe a femeilor vârstnice. Reforma pensiilor din 2006 a început să abordeze sustenabilitatea prin mărirea vârstei de pensionare, deși gradual, și abordează problema adecvării pensiilor viitoare, în special prin măsuri de indexare mai generoase și prin introducerea unei pensii naționale minime garantate. Programul național de reformă raportează cu privire la consultarea în curs referitoare la propunerile de reformă suplimentară a pensiilor înaintate de Grupul de lucru privind pensiile, care includ stabilirea unei legături explicite între vârsta de pensionare și speranța de viață și introducerea unui al doilea pilon de pensii obligatoriu și a unui al treilea pilon voluntar. Cu toate acestea, Programul național de reformă nu prezintă o strategie cuprinzătoare privind îmbătrânirea activă, care să însoțească schimbările legislative în curs și pe cele avute în vedere. Munca nedeclarată reprezintă un risc pentru sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice. Guvernul prezintă unele măsuri care abordează această problemă în cadrul Programului național de reformă, dar nu există propuneri de revizuire a sistemului de impozite și alocații, astfel încât munca să fie corect remunerată. Stimularea participării femeilor la piața forței de muncă este o altă provocare majoră pentru Malta, având în vedere că rata de ocupare a femeilor este cea mai scăzută din UE. În Programul național de reformă, guvernul a prezentat un număr considerabil de inițiative orientate către lucrătorii de sex feminin. Implementarea și impactul acestora ar trebui evaluate în 2012.

               (11)

               În ultimii ani, Malta a cunoscut o restructurare industrială intensivă, în care producția de tip tradițional care solicita intensiv forța de muncă a fost înlocuită cu activități noi, cu valoare adăugată ridicată. Acest fapt a condus la o neconcordanță între cererea și oferta de competențe de pe piața forței de muncă, indicând necesitatea de a asigura competențele cerute de noile sectoare, în special prin intermediul educației superioare, într-un efort de a diversifica mai mult baza economică a Maltei.

               (12)

               Malta are cea mai ridicată rată de abandonare timpurie a școlii din UE, situată în 2009 la 36,8 % față de media UE de 14,4 %. Țara înregistrează, de asemenea, un procentaj scăzut al populației în vârstă de 30-34 de ani cu studii superioare sau echivalente (21,1 %, față de media UE de 32,3 % în 2009). Malta și-a propus obiectivul de a reduce rata de abandonare timpurie a școlii la 29 % și de a crește procentajul persoanelor în vârstă de 30-34 de ani cu studii superioare sau echivalente la 33 % în 2020. În 2011, Malta a introdus măsuri de orientare către cariere interesante a celor care ar putea abandona timpuriu școala, prin intermediul educației și al formării profesionale sau prin oferirea unei a doua șanse în materie de oportunități de învățare.

               (13)

               Malta este unul dintre puținele state membre ale UE care are un mecanism de indexare a salariilor generalizat. Creșterile salariale sunt legate de un mecanism de ajustare a costului vieții (ACV) obligatoriu, care are ca efect creșteri salariale corelate cu evoluția precedentă a inflației, dar proporțional mai mari către capătul inferior al scării salariilor. Pe lângă salariul minim, această ajustare poate dăuna și mai mult competitivității sectoarelor cu utilizare intensivă a forței de muncă. Acest aspect este în mod special relevant, având în vedere recentele creșteri ale prețurilor energiei care ar putea duce la spirale salarii-prețuri.

               (14)

               Malta este aproape integral dependentă de importurile de petrol pentru energie, ceea ce face ca economia să fie vulnerabilă la modificările prețului petrolului. Acest fapt, alături de inadecvarea sistemului energetic al Maltei, poate pune probleme antreprenoriatului și competitivității întreprinderilor mici și mijlocii. Exploatarea potențialului de producere a energiei din surse regenerabile ar putea aduce dublul beneficiu al creșterii competitivității și al îndeplinirii obiectivelor din domeniile energiei și climei. Informațiile furnizate în Programul național de reformă în legătură cu măsurile din domeniul energiei sunt, totuși, limitate, astfel încât este dificil să se evalueze fezabilitatea și rentabilitatea acestora.

               (15)

               Malta și-a asumat o serie de angajamente în cadrul Pactului Euro Plus. Angajamentele se referă la două domenii ale Pactului: competitivitatea și sustenabilitatea finanțelor publice. În ceea ce privește partea referitoare la buget, angajamentele presupun întărirea responsabilității și a transparenței cu privire la cadrul bugetar, împreună cu luarea în considerare a introducerii mecanismelor de creștere a disciplinei în execuția bugetului. În ceea ce privește productivitatea, există măsuri de îmbunătățire a mediului de afaceri și a condițiilor de finanțare a întreprinderilor, precum și a concurenței în sectorul serviciilor, în special în telecomunicații. Deși se regăsesc în Programul național de reformă, angajamentele în cadrul Pactului Euro Plus nu se referă la ocuparea forței de muncă și la stabilitatea financiară. Deși autoritățile se concentrează pe creșterea productivității, acestea nu recunosc faptul că mecanismul curent de indexare a salariilor afectează competitivitatea Maltei. Angajamentele din cadrul Pactului Euro Plus au fost evaluate și luate în considerare în recomandări.

               (16)

               Comisia a evaluat Programul de stabilitate și Programul național de reformă ale Maltei, precum și angajamentele acestei țări în cadrul Pactului Euro Plus. Comisia a luat în considerare nu numai relevanța programelor pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Malta, ci și conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a UE prin includerea unor parametri la nivelul UE în cadrul deciziilor naționale viitoare. Având în vedere aceste aspecte, Comisia consideră că, deși progresul prevăzut către OTM este adecvat, strategia de consolidare este supusă unor riscuri importante, deoarece nu se sprijină pe măsuri concrete, iar cheltuielile pot fi depășite, după cum s-a mai întâmplat în trecut. În plus, caracterul neobligatoriu al cadrului bugetar pe termen mediu ar putea să nu încurajeze disciplina bugetară. Costul relativ ridicat pe termen lung al îmbătrânirii populației, în special cheltuielile cu pensiile, reprezintă un risc pentru sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice ale Maltei. Deși Programul național de reformă admite principalele provocări structurale cu care se confruntă economia Maltei, pare justificată acordarea unei atenții suplimentare anumitor aspecte printre care se numără, în special, mai buna utilizare a potențialului de forță de muncă al economiei, revizuirea și adoptarea măsurilor necesare pentru reformarea mecanismului de stabilire a salariilor în vederea garantării unei mai bune alinieri a salariilor cu evoluția productivității, precum și diversificarea energetică.

               (17)

               În lumina acestei evaluări și ținând seama, de asemenea, de Recomandarea Consiliului din 16 februarie 2010 în temeiul articolului 126 alineatul (7) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul a examinat actualizarea din 2011 a Programului de stabilitate al Maltei, iar avizul său (3) se regăsește, în special, în recomandările 1 și 2 de mai jos. Ținând seama de concluziile Consiliului European din 25 martie 2011, Consiliul a examinat Programul național de reformă al Maltei,

         RECOMANDĂ ca Malta să depună eforturi în perioada 2011-2012, astfel încât:

               1.

               Să garanteze corectarea deficitului excesiv în 2011, în conformitate cu recomandările din cadrul procedurii de deficit excesiv, fiind în același timp gata să ia măsuri suplimentare pentru prevenirea eventualelor derapaje, și a adopta măsuri concrete de sprijinire a țintei de deficit din 2012. Să determine revenirea ratei ridicate a datoriei publice pe o pantă descendentă și să garanteze un progres adecvat către OTM. În vederea întăririi credibilității strategiei de consolidare pe termen mediu, să definească măsurile generale necesare pentru 2013 și anii următori, să integreze țintele bugetare într-un cadru bugetar multianual obligatoriu și bazat pe norme și să îmbunătățească monitorizarea execuției bugetare.

               2.

               Să ia măsuri în vederea asigurării sustenabilității sistemului de pensii, de exemplu prin accelerarea creșterii treptate a vârstei de pensionare și prin corelarea acesteia cu speranța de viață. Să însoțească vârsta legală mai ridicată de pensionare cu o strategie cuprinzătoare privind îmbătrânirea activă, să descurajeze utilizarea regimurilor de pensionare anticipată și să încurajeze contribuția la pensia privată.

               3.

               Să orienteze mai mult rezultatele educației către nevoile pieței muncii, mai ales prin eforturi suplimentare de îmbunătățire a accesului la educația superioară și prin consolidarea eficacității sistemului de formare profesională. Să ia măsuri de reducere a abandonării timpurii a școlii, prin identificarea, analizarea și cuantificarea cauzelor sale până în 2012 și prin instituirea unui mecanism de monitorizare și raportare periodică a ratei de succes a măsurilor.

               4.

               Să revizuiască și să adopte măsurile necesare pentru a reforma, prin consultare cu partenerii sociali și în conformitate cu practicile naționale, sistemul de negociere a salariilor și de indexare a salariilor, pentru a garanta faptul că majorările salariale reflectă mai bine evoluția productivității muncii și a competitivității.

               5.

               A intensifica eforturile de reducere a dependenței Maltei de importurile de petrol, prin încurajarea investițiilor în energiile regenerabile și utilizarea pe deplin a fondurilor UE disponibile pentru modernizarea infrastructurii și promovarea eficienței energetice.

      Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținute pentru 2011 prin Decizia 2011/308/UE a Consiliului din 19 mai 2011 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 138, 26.5.2011, p. 56).

      (3)  Prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.