title: Recomandarea Consiliului din 11 iulie 2017 privind Programul național de reformă al Croației pentru 2017 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Croației pentru 2017

text:
               9.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/41

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 11 iulie 2017
   privind Programul național de reformă al Croației pentru 2017 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Croației pentru 2017
   (2017/C 261/10)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 16 noiembrie 2016, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2017. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 9 și 10 martie 2017. La data de 16 noiembrie 2016, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Croația ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (2)

               Raportul de țară al Croației din 2017 a fost publicat la 22 februarie 2017. Acesta a evaluat progresele realizate de Croația în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate de Consiliu la 12 iulie 2016, măsurile adoptate pentru a da curs recomandărilor specifice fiecărei țări din anii anteriori și progresele realizate de Croația în direcția îndeplinirii obiectivelor naționale din cadrul Strategiei Europa 2020. De asemenea, acesta a inclus un bilanț aprofundat realizat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, ale cărui concluzii au fost, de asemenea, publicate la 22 februarie 2017. În urma analizei sale, Comisia a concluzionat că Croația se confruntă cu dezechilibre macroeconomice excesive. În special în 2016, ponderea datoriei publice a înregistrat un trend descendent, însă datoria publică este expusă riscului valutar, iar riscurile asociate sustenabilității bugetare rămân mari pe termen mediu. Nivelul datoriei sectorului privat a scăzut, însă rămâne ridicat, în special în sectorul întreprinderilor și este expus într-o mare măsură riscului valutar. Sectorul financiar ester pregătit să sprijine redresarea, dar este în continuare expus riscului de credit indus de schimbul valutar, iar rata creditelor neperformante este în continuare ridicată. Rata șomajului scade rapid, grație creării moderate de locuri de muncă, dar și pentru că există o penurie a forței de muncă. În fine, un mediu de afaceri greoi descurajează investițiile în sectorul producției și creșterea productivității.

               (3)

               La 27 aprilie 2017, Croația și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2017 și Programul de convergență pentru 2017. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               Recomandările relevante specifice fiecărei țări au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene („fondurile ESI”) aferente perioadei 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (3), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza respectiva dispoziție în orientările cu privire la aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor ESI și buna guvernanță economică.

               (5)

               În urma abrogării procedurii aplicabile deficitelor excesive, Croația se încadrează în componenta preventivă a Pactului de stabilitate și de creștere și face obiectul regulii privind datoria. În Programul său de convergență pentru 2017, guvernul intenționează să realizeze o îmbunătățire treptată a soldului bugetului general, de la -0,8 % din PIB în 2016 la 0,5 % din PIB în 2020. Obiectivul bugetar pe termen mediu, stabilit la -1,75 % din PIB în termeni structurali, a fost îndeplinit cu o marjă largă în 2016, și se intenționează ca soldul structural (recalculat (4)) să atingă obiectivul bugetar pe termen mediu în 2017 și 2018, dar fără nicio marjă. După aceea este proiectat să se îmbunătățească ușor, din nou. Conform Programului de convergență, se estimează că ponderea datoriei publice generale în PIB va continua să scadă la 72,1 % până în 2020, după ce a atins valoarea maximă de 86,7 % din PIB în 2015. Scenariul macroeconomic pe care se bazează aceste proiecții bugetare este favorabil, în special având în vedere impactul negativ al dificultăților financiare cu care se confruntă cea mai mare societate privată a Croației, Agrokor, care nu a fost luată în considerare în proiecțiile programului. Criza Agrokor implică, de asemenea, riscuri directe în ceea ce privește proiecțiile bugetare. Mai mult, până în prezent, măsurile necesare pentru sprijinirea, începând cu 2017, a țintelor de deficit prevăzute nu au fost precizate complet.

               (6)

               La 12 iulie 2016, Consiliul a recomandat Croației să realizeze o ajustare bugetară anuală de cel puțin 0,6 % din PIB în vederea îndeplinirii obiectivului bugetar pe termen mediu pentru 2017. Datele privind execuția indică o îmbunătățire semnificativă a soldului global pentru 2016, ceea ce demonstrează că deja din acel an Croația și-a atins obiectivul bugetar pe termen mediu. Conform previziunilor din primăvară pentru 2017 ale Comisiei, soldul structural se va situa în continuare peste obiectivul bugetar pe termen mediu în 2017, în pofida scăderii acestuia de la -0,3 % din PIB în 2016 la -1,7 % din PIB în 2017. În ceea ce privește 2018, Croației i se recomandă să rămână la obiectivul bugetar pe termen mediu. Conform previziunilor din primăvară pentru 2017 ale Comisiei, soldul structural va continua să scadă la -2,1 % din PIB, ceea ce indică riscul unei oarecare abateri de la obiectivul bugetar pe termen mediu. Conform previziunilor, Croația va respecta regula privind datoria în 2017 și în 2018. În general, Consiliul consideră că este necesar ca Croația să fie gata să adopte măsuri suplimentare în 2018 pentru a asigura respectarea prevederilor Pactului de stabilitate și de creștere.

               (7)

               Cadrul de guvernanță fiscal-bugetară al Croației are deficiențe. Noua lege privind responsabilitatea bugetară, menită să consolideze cadrul bugetar și independența și mandatul Comisiei pentru politica fiscal-bugetară, nu a fost încă adoptată. A fost amânată modificarea legii privind bugetul al cărei scop este consolidarea cadrului bugetar pe termen mediu și soluționarea problemei revizuirilor planurilor bugetare atât la nivel central, cât și local. Fiabilitatea proiecțiilor care fundamentează planurile bugetare este în continuare scăzută.

               (8)

               Croația încasează venituri relativ scăzute din impozitarea recurentă a bunurilor imobile. Veniturile sunt colectate de unități ale autorității locale prin taxe percepute pe proprietăți, dar calculul și acoperirea acestora variază în mod considerabil. Aceasta se bazează, de asemenea, pe o impozitare mai puțin eficientă a transferurilor de proprietate. Ca urmare a eforturilor de punere în aplicare a unor recomandări repetate specifice pentru această țară, în cadrul reformei fiscale de la sfârșitul anului 2016, începând cu 2018, unele impozite și taxe locale vor fi înlocuite cu un impozit recurent pe proprietate calculat pe baza a cinci parametri care aproximează valoarea proprietății. Acesta este considerat a constitui un prim pas către un veritabil impozit recurent pe proprietate, bazat pe valoare.

               (9)

               Nevoile de finanțare a datoriei suverane ale Croației și expunerea datoriei suverane la riscul valutar evidențiază importanța unor surse fiabile de finanțare și a unei gestionări prudente a riscului. Răspunzându-se unei recomandări specifice pentru această țară, la începutul anului 2017 a fost adoptată o strategie pentru administrația centrală, de gestionare a datoriei, care acoperă perioada 2017-2019. Aceasta a apărut la trei ani după expirarea strategiei anterioare. Configurația instituțională pentru gestionarea datoriei publice, inclusiv comunicarea cu piețele, gestionarea riscului și actualizarea strategiei la intervale regulate, este deficitară. De asemenea, nu sunt luate suficient în considerare operațiunile extrabugetare cu potențial impact asupra datoriei.

               (10)

               Piața forței de muncă a continuat în ultima vreme să se redreseze, dar nivelul șomajului este tot ridicat, cu un număr mare de șomeri pe termen lung. Alături de o activitate scăzută și care continuă să se reducă, aceasta înseamnă un potențial însemnat de forță de muncă nefolosit. Declinul activității din 2016 a fost deosebit de accentuat în rândul lucrătorilor slab calificați din grupa de vârstă adultă și a fost determinat de o populație în vârstă de muncă tot mai redusă, din cauza îmbătrânirii și a emigrației care au înregistrat creșteri.

               (11)

               Inactivitatea este relativ ridicată în rândul categoriilor eligibile pentru pensionare anticipată. Perioadele reduse de contribuție au drept rezultat o adecvare scăzută a pensiilor în prezent și în viitor și riscul sărăciei în rândul persoanelor în vârstă. Există numeroase căi de pensionare anticipată, fiind posibilă pensionarea cu cinci ani mai devreme de îndeplinirea vârstei legale de pensionare. Stimulentele financiare pentru a lucra până la vârsta respectivă sunt reduse. Nu au fost puse în aplicare măsurile anunțate, menite să încurajeze o viață activă până la o vârstă mai înaintată. Responsabilitățile de îngrijire contribuie la o participare redusă pe piața muncii, în special a femeilor din partea superioară a grupei de vârstă cuprinse între 25 și 54 de ani. Există un deficit de unități oficiale de îngrijire a copilului și există importante disparități regionale, în condițiile în care contractele de muncă permit o flexibilitate redusă pentru echilibrul dintre viața profesională și activitățile de îngrijire. În prezent, vârsta legală de pensionare este de 61 de ani și 9 luni pentru femei și de 65 de ani pentru bărbați. Convergența și creșterea vârstelor legale de pensionare este lentă, vârsta de pensionare pentru ambele sexe urmând a ajunge la 67 de ani în 2038. Accelerarea ritmului este avută în vedere, dar măsura aceasta nu a fost încă adoptată. Sistemul de pensii oferă dreptul la condiții mai favorabile pentru categorii specifice de lucrători având meserii clasificate drept grele și periculoase și în sectoare specifice. Autoritățile croate au finalizat o reexaminare a profesiilor grele sau periculoase, dar normele nu au fost încă simplificate.

               (12)

               Potrivit celor mai recente date, în 2015, aproape 30 % din populație era expusă riscului de sărăcie sau de excluziune socială. Sistemul de protecție socială prezintă deficiențe din punctul de vedere al eficacității și al echității, care sunt rezultatul unor neconcordanțe în ceea ce privește criteriile de eligibilitate, al acoperirii geografice fragmentate, al lipsei de coordonare între autoritățile responsabile și al gradului scăzut de transparență. În 2016, doar 0,6 % din PIB a fost alocat pentru sistemul de garantare a unui venit minim care vizează gospodăriile cele mai sărace. Planurile de reformă, inclusiv redistribuirea responsabilităților instituționale și armonizarea criteriilor de eligibilitate au stagnat.

               (13)

               Dobândirea competențelor necesare pe piața forței de muncă este o condiție importantă pentru capacitatea de inserție profesională. Participarea la formele de învățământ pentru adulți este foarte scăzută, la fel cum sunt și cheltuielile pentru politici active în domeniul pieței forței de muncă, pentru măsurile de recalificare profesională și învățare pe tot parcursul vieții, precum și sfera de aplicare a acestora. Formarea nu se concentrează suficient asupra persoanelor în vârstă, a lucrătorilor cu nivel scăzut de calificare și asupra șomerilor de lungă durată, care tind să se confrunte cu dificultăți deosebite în ceea ce privește capacitatea de inserție profesională. Elaborarea legislației în vederea îmbunătățirii calității instituțiilor, a programelor și a predării pentru adulți a fost amânată.

               (14)

               Deținerea unor competențe de bază suficiente este esențială pentru ca oamenii să își găsească un loc de muncă stabil și de calitate, să îl păstreze și să participe cu succes la viața economică și socială. Informații obținute din anchete internaționale indică deficiențe grave în ceea ce privește competențele de bază, de științe aplicate și de matematică în rândul elevilor în vârstă de 15 ani din Croația. Începând cu 2015, în cadrul punerii în aplicare a strategiei în domeniul educației, științei și tehnologiei, a fost lansată o reformă curriculară pentru a se îmbunătăți conținutul și predarea competențelor transferabile. După reacțiile ambivalente ale părților interesate, reforma curriculară a fost revăzută, iar punerea în aplicare a fost amânată în mod semnificativ. Acest proces trebuie acum să continue în conformitate cu obiectivele inițiale. Croația a adoptat de curând o strategie privind educația și formarea profesională (VET). Se preconizează că acest lucru va duce la o actualizare a programei de învățământ pentru VET, la un rol mai mare al învățării la locul de muncă și la îmbunătățirea calității predării la nivelul VET. Introducerea sistemului de recunoaștere și validare a învățării non-formale și informale este în curs.

               (15)

               Fragmentarea teritorială și funcțională a administrației publice afectează furnizarea serviciilor și eficiența cheltuielilor publice. Competențele și relațiile fiscale actuale dintre nivelurile administrației publice nu sunt de natură să conducă la furnizarea de servicii publice eficiente și echitabile, în special în domeniile sănătății, educației și asistenței sociale. Reforma cuprinzătoare a administrației publice se confruntă cu întârzieri. Elaborarea legislației privind realocarea sarcinilor între autoritățile centrale și locale este în curs, iar raționalizarea sistemului agențiilor de stat se află într-o situație similară. La începutul anului 2017, autoritățile croate au anunțat înființarea unui grup operativ pentru a redacta legislația privind finanțele publice de la nivel subnațional.

               (16)

               Fragmentarea în ceea ce privește stabilirea salariilor în administrația publică continuă să afecteze în mod negativ transparența salariilor și egalitatea de tratament, precum și controlul guvernamental asupra cheltuielilor cu salariile din sectorul public, existând riscul unor efecte de propagare la nivelul întregii economii. În februarie 2017, guvernul a adoptat orientări comune pentru negocierea și monitorizarea acordurilor colective în sectorul public, dar simplificarea cadrelor de stabilire a salariilor a fost amânată pentru 2018.

               (17)

               Întreprinderile de stat sunt, în medie, mai puțin productive decât întreprinderile private, ceea ce sugerează prezența de deficiențe la nivelul guvernanței lor. Acestea au un impact negativ asupra eficienței alocative și contribuie la creșterea redusă a productivității economice. În cursul anului trecut, măsurile luate în vederea deschiderii întreprinderilor aflate în proprietatea statului față de controlul privat au avansat lent. O mai bună monitorizare a performanțelor acestora și responsabilizarea consiliilor de administrație, inclusiv cele ale întreprinderilor deținute de unitățile administrației publice locale, ar contribui la îmbunătățirea gestionării lor.

               (18)

               Banca Croată pentru Reconstrucție și Dezvoltare (HBOR) are un rol esențial în punerea în aplicare a instrumentelor financiare ale Uniunii și, în special, a Planului de investiții pentru Europa. Pentru a juca pe deplin acest rol, trebuie să respecte standarde ridicate de transparență și de asumare a răspunderii. Autoritățile croate au în vedere o evaluare independentă a calității activelor din portofoliul său de credite, realizată de auditori independenți, care să fie încheiată până la sfârșitul anului 2017. Pe baza constatărilor, cadrul de reglementare și structurile de guvernanță ale acestuia vor fi revizuite.

               (19)

               Întreprinderile sunt împovărate cu costuri ridicate de reglementare. Un număr mare de taxe parafiscale, dintre care multe sunt tratate ca impozite din punct de vedere statistic, îngreunează mediul de afaceri. Dând curs unei recomandări specifice pentru această țară, în vara anului 2016 guvernul a decis să elimine 13 taxe parafiscale și să reducă alte 11, dar implementarea a fost lentă. Întreprinderile se confruntă în continuare cu o sarcină administrativă semnificativă. A fost adoptat un plan de acțiune pentru reducerea sarcinii administrative, care acoperă opt domenii de reglementare, dar punerea sa în aplicare este în curs.

               (20)

               Investițiile și-au revenit în 2016, după o scădere accentuată în timpul crizei. Însă, în pofida unor condiții macroeconomice și de finanțare favorabile, blocaje-cheie împiedică o redresare mai susținută a investițiilor. Punctele slabe ale administrației publice, mediul de afaceri greoi, ritmul lent de punere în aplicare a strategiei anticorupție, reglementarea restrictivă în sectoarele importante de infrastructură și prezența pregnantă a statului în economie au o influență negativă asupra climatului de afaceri.

               (21)

               Modernizarea reglementărilor profesionale poate promova mobilitatea forței de muncă și contribui la scăderea prețurilor pentru serviciile profesionale, sporind astfel potențialul de creștere economică. Reglementările Croației pentru prestatorii de servicii și profesiile reglementate au fost restrictive, în special pentru avocați. În vara anului 2016, guvernul a adoptat un plan de acțiune pentru a înlocui și moderniza reglementările necorespunzătoare, care, cu toate acestea, a fost limitat în ceea ce privește domeniul de aplicare și nivelul de detaliere.

               (22)

               Calitatea și eficiența sistemului de justiție reprezintă un factor determinant pentru mediul de afaceri. În pofida reducerii întârzierilor, în primă instanță, procedurile judiciare sunt îndelungate în cauzele de drept comercial, civil și penal. Depunerea și eliberarea în format electronic a documentelor emise de instanțe au potențialul de a îmbunătăți semnificativ sistemul de justiție, dar nu au fost încă puse în aplicare. Judecătorii specializați în domeniul dreptului comercial nu pot avea acces la registre online: acest lucru afectează eficiența procedurilor de insolvență. Hotărârile judecătorești sunt rareori disponibile online și există posibilitatea de a îmbunătăți procesele comerciale în fața instanțelor comerciale de primă instanță.

               (23)

               Sectorul bancar rămâne bine capitalizat, iar rentabilitatea acestuia s-a redresat în 2016 în urma convertirii, în 2015, a sumelor aferente împrumuturilor din franci elvețieni în euro. Raportul dintre creditele neperformante și împrumuturile brute a scăzut în ultima vreme, dar rămâne la un nivel ridicat, în special în rândul societăților nefinanciare. Declinul pare să fie determinat de vânzări, precum și de cerințele de provizionare progresivă și automată, introduse în 2013. Ca parte a reformei fiscale adoptate recent, guvernul a introdus, de asemenea, un nou regim fiscal pentru anulări ale creditelor neperformante, ca răspuns la o recomandare specifică pentru această țară. Efectele sale trebuie monitorizate îndeaproape. Eficiența cadrului de insolvență reformat recent în ceea ce privește facilitarea soluționării creditelor neperformante necesită, de asemenea, o monitorizare strictă.

               (24)

               În contextul semestrului european 2017, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Croației, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2017. De asemenea, Comisia a evaluat Programul de convergență pentru 2017 și Programul național de reformă pentru 2017, precum și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Croației în anii precedenți. Având în vedere necesitatea consolidării guvernanței economice globale a Uniunii prin oferirea unei contribuții la nivelul Uniunii la deciziile naționale viitoare, Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestor programe pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Croația, ci și de conformitatea lor cu normele și orientările Uniunii.

               (25)

               Consiliul a examinat Programul de convergență pentru 2017 prin prisma acestei evaluări, iar avizul său (5) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (26)

               Prin prisma bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă pentru 2017 și Programul de convergență pentru 2017. Recomandările sale, formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, se reflectă în recomandările 1-5 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2017-2018, Croația să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să își continue politica bugetară în conformitate cu cerințele componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere, ceea ce implică, pentru anul 2018, rămânerea la obiectivul său bugetar pe termen mediu. Să consolideze, până în septembrie 2017, planificarea bugetară și cadrul bugetar multianual, inclusiv prin consolidarea independenței și a mandatului Comisiei pentru politica fiscal-bugetară. Să ia măsurile necesare pentru introducerea impozitului pe proprietate bazat pe valoare. Să consolideze cadrul de gestionare a datoriei publice, inclusiv prin asigurarea unei actualizări anuale a strategiei de gestionare a datoriei.

               2.

               Să descurajeze pensionarea anticipată, să accelereze procesul de tranziție către creșterea vârstei legale de pensionare și să alinieze dispozițiile privind pensiile pentru anumite categorii la normele sistemului general de pensii. Să îmbunătățească coordonarea și transparența prestațiilor sociale.

               3.

               Să îmbunătățească educația pentru adulți, în special cea destinată lucrătorilor în vârstă, persoanelor slab calificate și șomerilor de lungă durată. Să accelereze reforma sistemului de învățământ.

               4.

               Să reducă fragmentarea și să îmbunătățească repartizarea funcțională a competențelor în administrația publică, sporind în același timp eficiența și reducând disparitățile teritoriale în ceea ce privește furnizarea serviciilor publice. Să armonizeze, în consultare cu partenerii sociali, cadrele de stabilire a salariilor din administrația publică și din serviciile publice.

               5.

               Să accelereze procesul de cesionare a întreprinderilor deținute de stat și a altor active ale statului și să îmbunătățească guvernanța corporativă în sectorul întreprinderilor deținute de stat. Să reducă în mod considerabil sarcina asupra întreprinderilor care este rezultatul costurilor de reglementare și al sarcinilor administrative. Să elimine restricțiile de reglementare care împiedică accesul la profesiile reglementate, la serviciile profesionale și pentru întreprinderi și la practicarea acestora. Să îmbunătățească calitatea și eficiența sistemului de justiție, în special prin reducerea duratei proceselor în cauzele civile și comerciale.

      Adoptată la Bruxelles, 11 iulie 2017.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         T. TÕNISTE

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (4)  Soldul net ajustat ciclic al măsurilor cu caracter excepțional și temporare, recalculat de Comisie pe baza metodologiei stabilite de comun acord.

      (5)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


				|

		52013PC0544

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI privind aprobarea încheierii de către Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a unui protocol la Acordul de stabilizare și de asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Muntenegru, pe de altă parte, pentru a ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană /* COM/2013/0544 final - 2013/ () */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
La 24 septembrie 2012,
Consiliul a autorizat Comisia să inițieze negocieri, în numele
Uniunii Europene, al statelor sale membre și al Republicii Croația,
cu Republica Muntenegru în vederea încheierii unui protocol la Acordul de
stabilizare și de asociere între Comunitățile Europene și
statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Muntenegru, pe de
altă parte, pentru a ține seama de aderarea Republicii Croația
la Uniunea Europeană.
Negocierile au început la 22
noiembrie 2012, în urma unor consultări tehnice anterioare cu Muntenegru
pe această temă. Runde de negocieri ulterioare au avut loc la 25
ianuarie 2013 și 7 martie 2013. Protocolul a fost parafat de Comisie
și de guvernul din Muntenegru la 16 mai 2013. Textul protocolului parafat
este inclus în anexă.
Comisia propune Consiliului ca
acesta să decidă cu privire la semnarea și aplicarea cu titlu
provizoriu a protocolului în numele Uniunii Europene și să încheie
protocolul în numele Uniunii Europene și al statelor sale membre.
Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (CEEA) este, de asemenea, parte
la Acordul de stabilizare și de asociere. În ceea ce privește
încheierea protocolului în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice, Comisia propune Consiliului ca acesta să aprobe încheierea
protocolului, în conformitate cu articolul 101 al doilea paragraf din
Tratatul de instituire a CEEA.
În conformitate cu articolul 101
din Tratatul privind CEEA, decizia de a semna acordul este adoptată de
către Comisie și decizia de a încheia acordul este adoptată de
către Comisie cu aprobarea Consiliului. Prin urmare, este necesar să
se adopte decizii separate pentru semnarea și încheierea protocolului de
către UE și de către CEEA.
În ceea ce privește
încheierea protocolului în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice, Comisia propune Consiliului:
–
să aprobe încheierea protocolului, în temeiul
articolului 101 al doilea paragraf din Tratatul de instituire a CEEA.
Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind aprobarea încheierii de către
Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a unui
protocol la Acordul de stabilizare și de asociere între
Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o
parte, și Republica Muntenegru, pe de altă parte, pentru a ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a
Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 101 al
doilea paragraf,
având în vedere recomandarea Comisiei,
întrucât:
(1)
La 24 septembrie 2012, Consiliul a autorizat
Comisia să deschidă negocieri cu Muntenegru în vederea încheierii
unui protocol la Acordul de stabilizare și de asociere între
Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o
parte, și Republica Muntenegru, pe de altă parte, pentru a ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.
(2)
Negocierile au fost încheiate cu succes.
(3)
Protocolul ar trebui, prin urmare, să fie
încheiat, de asemenea, în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice în ceea ce privește chestiunile care intră sub incidența
Tratatului privind Euratom.
(4)
Semnarea și încheierea protocolului fac
obiectul unei proceduri separate în ceea ce privește chestiunile care
intră sub incidența Tratatului privind Uniunea Europeană și
a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene.
(5)
Încheierea protocolului de către Comisie, care
acționează în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice, ar trebui să fie aprobată,
DECIDE:
Articol unic
Se aprobă încheierea de către
Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a
Protocolului la Acordul de stabilizare și de asociere între
Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o
parte, și Republica Muntenegru, pe de altă parte, pentru a ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (denumit în
continuare „protocolul”) .
Textul protocolului este anexat la decizia
Consiliului privind semnarea și aplicarea cu titlu provizoriu a unui
protocol la Acordul de stabilizare și asociere între
Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o
parte, și Republica Muntenegru, pe de altă parte, pentru a ține
seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele


title: Recomandarea Comisiei din 18 octombrie 2011 privind definiția nanomaterialelor Text cu relevanță pentru SEE

text:
               20.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 275/38

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 18 octombrie 2011
   privind definiția nanomaterialelor
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2011/696/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Comunicarea Comisiei din 7 iunie 2005 intitulată „Nanoștiințe și nanotehnologii: un plan de acțiune pentru Europa 2005-2009” (1) definește o serie de măsuri articulate și interconectate care își propun să pună în aplicare fără întârziere o abordare sigură, integrată și responsabilă în domeniul nanoștiințelor și al nanotehnologiilor.

               (2)

               Comisia, în conformitate cu angajamentele asumate în cadrul planului de acțiune, a revizuit cu atenție legislația relevantă a Uniunii, cu scopul de a stabili aplicabilitatea reglementărilor existente la potențialele riscuri ale nanomaterialelor. Rezultatul revizuirii a fost inclus în comunicarea Comisiei din 17 iunie 2008 intitulată „Aspecte normative ale nanomaterialelor” (2). Comunicarea concluziona că termenul „nanomateriale” nu este menționat în mod specific în legislația Uniunii, dar că legislația actuală acoperă, în principiu, riscurile potențiale ale nanomaterialelor pentru sănătate, siguranță și mediu înconjurător.

               (3)

               Parlamentul European, în rezoluția sa din 24 aprilie 2009, referitoare la aspectele normative ale nanomaterialelor (3) a solicitat, inter alia, introducerea în legislația Uniunii a unei definiții științifice cuprinzătoare a nanomaterialelor.

               (4)

               Este necesar ca definiția formulată în prezenta recomandare să fie utilizată ca referință în Uniune pentru a stabili dacă un material trebuie să fie considerat „nanomaterial” în scopuri legislative și de politică. Definiția termenului „nanomaterial” în legislația Uniunii trebuie să se bazeze numai pe dimensiunea particulelor care intră în componența unui material, fără a se ține seama de riscuri sau de pericole. În această definiție, bazată numai pe dimensiunea unui material, sunt incluse materialele naturale, secundare sau fabricate.

               (5)

               Definiția termenului „nanomaterial” trebuie să aibă la bază cunoștințele științifice disponibile.

               (6)

               Măsurarea dimensiunii și a distribuției dimensionale a nanomaterialelor este adesea dificil de realizat, astfel încât prin metode de măsurare diferite se poate ajunge la rezultate care nu sunt comparabile. Trebuie să se elaboreze metode de măsurare armonizate pentru a se garanta că aplicarea definiției duce la rezultate consecvente indiferent de materiale și de momentul efectuării măsurătorilor. Până la introducerea metodelor de măsurare armonizate, trebuie aplicate cele mai bune metode alternative.

               (7)

               Raportul de referință al Centrului Comun de Cercetare al Comisiei Europene „Considerații privind definirea nanomaterialelor în scopuri de reglementare” (4) sugerează că o definiție a nanomaterialelor trebuie să se refere la nanomateriale formate din particule, să fie aplicabilă pe scară largă în legislația Uniunii și să fie în conformitate cu alte abordări la nivel mondial. Dimensiunea trebuie să fie singura proprietate definitorie necesitând o definire clară a limitelor scalei nanometrice.

               (8)

               Comisia a împuternicit Comitetul științific pentru riscuri sanitare emergente și noi (CSRSEN) să furnizeze informații științifice referitoare la elementele de care trebuie să se țină cont la elaborarea unei definiții a termenului „nanomaterial” în scopuri de reglementare. Avizul „Bazele științifice pentru definirea termenului de «nanomaterial»” a făcut obiectul unei consultări publice în 2010. În avizul său din 8 decembrie 2010 (5), CSRSEN a concluzionat că dimensiunea este universal aplicabilă nanomaterialelor, fiind cea mai potrivită mărime supusă măsurării, iar un interval de mărime definit ar facilita o interpretare uniformă. S-a propus ca limita inferioară să fie de 1 nm. În mod obișnuit, se folosește o limită superioară de 100 nm în privința căreia există un consens general, însă nu există dovezi științifice care să demonstreze caracterul adecvat al acestei valori. Este posibil ca utilizarea unei singure valori limită superioare să limiteze prea strict clasificarea nanomaterialelor, o abordare diferențiată dovedindu-se mai adecvată. În scopuri de reglementare, trebuie să se țină cont și de distribuția dimensională după număr, utilizând dimensiunea medie și deviația standard a dimensiunilor pentru a obține o definiție mai exactă. Distribuția dimensională a unui material trebuie să fie prezentată ca fiind distribuția dimensională în funcție de concentrația numărului de particule (adică numărul obiectelor dintr-un anumit interval de mărime împărțit la numărul total al obiectelor), nu în funcție de procentul masic al particulelor la scală nanometrică din nanomaterial, ținând cont de faptul că un procent masic mic poate conține cel mai mare număr de particule. CSRSEN a identificat anumite cazuri particulare în care aplicarea definiției poate fi facilitată prin utilizarea suprafeței specifice pe unitate de volum ca indicator pentru a stabili dacă un material se încadrează în intervalul de mărime definit pentru scala nanometrică.

               (9)

               Organizația internațională pentru standardizare definește termenul „nanomaterial” ca fiind „un material cu dimensiuni externe pe scala nanometrică sau cu o structură internă sau de suprafață pe scala nanometrică”. Termenul „scală nanometrică” este definit ca interval de mărime situat între aproximativ 1 nm și 100 nm (6).

               (10)

               Distribuția dimensională după număr trebuie să țină cont de faptul că nanomaterialele sunt formate în general din numeroase particule de diferite mărimi cu o anumită distribuție. Dacă nu s-ar specifica distribuția dimensională după număr, ar fi dificil să se determine dacă un anumit material se încadrează în definiție în cazul în care unele particule au mai puțin de 100 nm, iar altele mai mult. Această abordare ține cont de avizul CSRSEN conform căruia distribuția particulelor dintr-un material trebuie să fie prezentată ca distribuție în funcție de concentrația numărului de particule (adică numărul particulelor).

               (11)

               Nu există o bază științifică clară care să sugereze o valoare specifică pentru distribuția dimensională sub care este de așteptat ca materialele conținând particule în intervalul de mărime 1 nm-100 nm să nu prezinte proprietățile specifice nanomaterialelor. Avizul științific a prevăzut utilizarea unei abordări statistice bazate pe deviația standard cu o valoare limită de 0,15 %. Date fiind larga răspândire a materialelor care se încadrează în această limită și necesitatea de a adapta domeniul de aplicare al definiției pentru utilizarea într-un context normativ, trebuie să se fixeze o limită mai mare. Un nanomaterial definit în prezenta recomandare trebuie să fie constituit în proporție de cel puțin 50 % din particule cu dimensiuni între 1 nm și 100 nm. În conformitate cu avizul CSRSEN, în anumite cazuri, chiar și un număr mic de particule din intervalul 1 nm-100 nm poate să justifice o evaluare sui-generis, dar clasificarea acestor materiale ca nanomateriale ar induce în eroare. Cu toate acestea, pot exista cazuri legislative specifice în care preocupările pentru mediu, sănătate, siguranță sau competitivitate să justifice aplicarea unei limite mai mici de 50 %.

               (12)

               Particulele aglomerate sau agregate pot manifesta aceleași proprietăți ca particulele libere. În plus, pe parcursul ciclului de viață al unui nanomaterial pot exista cazuri de eliberare a particulelor din aglomerate sau din agregate. Prin urmare, definiția din prezenta recomandare trebuie să includă și particulele din aglomerate sau agregate, atunci când particulele constituente se încadrează în intervalul de mărime 1 nm-100 nm.

               (13)

               În prezent se poate măsura suprafața specifică pe unitate de volum pentru materialele solide uscate sau pentru pulberi folosind metoda adsorbției de azot („metoda BET”). În aceste cazuri, suprafața specifică poate fi folosită ca indicator pentru a identifica un eventual nanomaterial. Noi cunoștințe științifice pot lărgi posibilitatea de a utiliza în viitor această metodă (sau alte metode) pentru alte tipuri de materiale. De la un material la altul, pot apărea discrepanțe între măsurarea suprafeței specifice și cea a distribuției dimensionale după număr. Prin urmare, trebuie să se precizeze că prevalează rezultatele distribuției dimensionale după număr și că nu se poate utiliza suprafața specifică pentru a demonstra că un material nu este nanomaterial.

               (14)

               Știința și tehnologia evoluează cu o deosebită rapiditate. Prin urmare, trebuie ca definiția, inclusiv descriptorii, să fie supusă unei revizuiri până în decembrie 2014, pentru a se asigura adecvarea acesteia la necesități. În special, revizuirea trebuie să evalueze necesitatea majorării sau a reducerii limitei de 50 % pentru distribuția dimensională după număr și necesitatea includerii anumitor materiale cu structură internă sau de suprafață pe scala nanometrică, cum ar fi nanomaterialele cu componenți complecși, inclusiv materialele nanoporoase și nanocompozite care sunt utilizate în anumite sectoare.

               (15)

               În funcție de fiabilitate și de fezabilitate, trebuie elaborate orientări și metode standardizate de măsurare și trebuie dezvoltate cunoștințele despre concentrațiile caracteristice de nanoparticule în serii reprezentative de materiale, pentru a facilita aplicarea definiției într-un context legislativ specific.

               (16)

               Definiția prevăzută în prezenta recomandare nu trebuie să prejudicieze și nici să reflecte domeniul de aplicare al actelor legislative ale Uniunii sau al oricărei dispoziții care ar putea să stabilească cerințe suplimentare pentru aceste materiale, inclusiv cele referitoare la gestionarea riscurilor. În unele cazuri, se poate dovedi necesar să se excludă anumite materiale din domeniul de aplicare al legislației specifice sau al dispozițiilor legislative, chiar dacă acestea corespund definiției. De asemenea, se poate dovedi necesar să se includă materiale suplimentare, precum unele materiale cu o dimensiune mai mică de 1 nm sau mai mare de 100 nm, în domeniul de aplicare al legislației specifice sau al dispozițiilor legislative aplicabile unui nanomaterial.

               (17)

               Ținând seama de condițiile speciale predominante în sectorul farmaceutic și de sistemele nanostructurate specializate aflate deja în uz, definiția din prezenta recomandare nu trebuie să aducă atingere utilizării termenului „nano” la definirea anumitor produse farmaceutice și dispozitive medicale,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre, agențiile UE și operatorii economici sunt invitați să folosească următoarea definiție a termenului „nanomaterial” la adoptarea și punerea în aplicare a legislației, precum și a politicilor și programelor de cercetare referitoare la produse din domeniul nanotehnologiilor.

               2.

               „Nanomaterial” înseamnă un material natural, secundar sau fabricat care conține particule, fie în stare liberă, fie formând agregate sau aglomerate, atunci când una sau mai multe dimensiuni externe a cel puțin 50 % dintre particule, calculate folosind distribuția dimensională după număr, se încadrează în intervalul de mărime 1 nm-100 nm.
               În cazuri specifice și dacă se justifică prin preocupări pentru mediu, sănătate, siguranță sau competitivitate, limita de 50 % aplicabilă distribuției dimensionale după număr poate fi înlocuită cu o limită cuprinsă între 1 și 50 %.

               3.

               Prin derogare de la punctul 2, se consideră nanomateriale fullerenele, fulgii de grafen și nanotuburile de carbon cu un singur perete care au una sau mai multe dimensiuni externe mai mici de 1 nm.

               4.

               În sensul punctului 2, termenii „particulă”, „aglomerat” și „agregat” se definesc după cum urmează:

                           (a)

                           „particulă” înseamnă o parte foarte mică de materie care are limite fizice definite;

                           (b)

                           „aglomerat” înseamnă o acumulare de particule slab legate sau agregate, pentru care aria suprafeței externe rezultantă este aproximativ egală cu suma ariilor suprafețelor componenților individuali;

                           (c)

                           „agregat” înseamnă o particulă formată din particule unite prin legături puternice sau din particule fuzionate.

               5.

               Atunci când acest lucru este fezabil din punct de vedere tehnic și prevăzut de o legislație specifică, gradul de respectare a definiției de la punctul 2 poate fi determinat pe baza suprafeței specifice pe unitate de volum. Se consideră că un material corespunde definiției de la punctul 2 dacă suprafața specifică pe unitate de volum a materialului este mai mare de 60 m2/cm3. Cu toate acestea, dacă un material este declarat nanomaterial pe baza distribuției dimensionale după număr, atunci se consideră că acesta respectă definiția de la punctul 2, chiar dacă are o suprafață specifică mai mică de 60 m2/cm3.

               6.

               Definiția stabilită la punctele 1-5 va fi revizuită până în decembrie 2014, în funcție de experiența acumulată și de evoluțiile științifice și tehnologice. Revizuirea se va axa în special pe necesitatea majorării sau a reducerii limitei de 50 % pentru distribuția dimensională după număr.

               7.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre, agențiilor UE și operatorilor economici.

      Adoptată la Bruxelles, 18 octombrie 2011.

            Pentru Comisie

         Janez POTOČNIK

            Membru al Comisiei

      (1)  COM(2005) 243 final.

      (2)  COM(2008) 366 final.

      (3)  P6_TA(2009) 0328.

      (4)  EUR 24403 EN, iunie 2010.

      (5)  http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/emerging/docs/scenihr_o_032.pdf.

      (6)  http://cdb.iso.org.


               14.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/2

         Recomandare privind un regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2532/98 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni
   (BCE/2014/19)

      (transmisă de Banca Centrală Europeană)

   (2014/C 144/02)
   EXPUNERE DE MOTIVE
   I.   INTRODUCERE

   La 23 noiembrie 1998, Consiliul Uniunii Europene a adoptat Regulamentul (CE) nr. 2532/98 al Consiliului (1). Ținând seama de experiența dobândită pe parcursul mai multor ani de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2532/98 în diferitele domenii de competență ale Băncii Centrale Europene (BCE) și de faptul că sfera atribuțiilor BCE în materie de sancțiuni a fost extinsă prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (2), în prezent ar trebui avute în vedere anumite modificări ale Regulamentului (CE) nr. 2532/98. În acest scop, trebuie urmată procedura prevăzută la articolul 129 alineatul (4) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
   II.   CONSIDERAȚII GENERALE

   Pentru a-și îndeplini atribuțiile care îi sunt conferite prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, BCE, în conformitate cu articolul 18 din acest regulament, poate impune sancțiuni administrative pecuniare „atunci când instituțiile de credit, societățile financiare holding sau societățile financiare holding mixte încalcă, în mod intenționat sau din neglijență, o dispoziție a unor acte de drept al Uniunii relevante și direct aplicabile în legătură cu care autorităților competente li se pun la dispoziție sancțiuni administrative pecuniare în conformitate cu dreptul relevant al Uniunii” (3) și sancțiuni „în caz de încălcare a regulamentelor sau a deciziilor BCE” (4) (denumite în continuare în mod colectiv „sancțiuni administrative”). În ceea ce privește încălcarea legislației naționale în contextul Mecanismului unic de supraveghere (MUS), autoritățile naționale competente rămân competente să impună sancțiuni administrative, însă pot impune aceste sancțiuni instituțiilor de credit supravegheate direct de BCE numai în cazul în care BCE solicită inițierea de proceduri în acest scop.
   Principiile și procedurile aplicabile în cazul impunerii de sancțiuni administrative pecuniare pentru încălcarea legislației Uniunii direct aplicabile în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 sunt stabilite în Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 și în Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene (BCE/2014/17) (5). În temeiul articolului 18 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, BCE poate impune sancțiuni pentru încălcarea regulamentelor și deciziilor BCE, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2532/98. Articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 prevede că BCE aplică articolul 18 în conformitate cu actele menționate la articolul 4 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, inclusiv procedurile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 2532/98, după caz.
   În acest context, este deosebit de important să se instituie un regim coerent pentru impunerea de către BCE a tuturor sancțiunilor administrative referitoare la îndeplinirea atribuțiilor sale de supraveghere, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1024/2013.
   De asemenea, unele dintre regulile cuprinse în Regulamentul (CE) nr. 2532/98 diferă de cele stabilite în Regulamentul (UE) nr. 1024/2013. Acestea se referă în special la limitele superioare ale amenzilor și penalităților cu titlu cominatoriu, la normele de procedură și la termenele de prescripție prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 2532/98.
   Prin urmare, se recomandă următoarele modificări ale Regulamentului (CE) nr. 2532/98:

               (a)

               Ar trebui introdus un nou articol 1a pentru a defini anumite principii generale aplicabile sancțiunilor administrative impuse de BCE în legătură cu atribuțiile de supraveghere ale acesteia și sancțiunilor impuse în legătură cu atribuțiile acesteia care nu țin de materia supravegherii și pentru a specifica domeniul de aplicare al diferitelor dispoziții aplicabile acestora.

               (b)

               Ar trebui introduse noi articole 4a-4c cu privire la regimul aplicabil sancțiunilor administrative impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor sale de supraveghere. Scopul acestor articole noi este de a realiza o diferențiere între regimul aplicabil în cazul impunerii sancțiunilor administrative de către BCE în legătură cu atribuțiile sale de supraveghere și dispozițiile aplicabile sancțiunilor pe care BCE le poate impune în legătură cu atribuțiile sale care nu țin de materia supravegherii. Prin aceasta se urmărește asigurarea aplicării unui regim unic în cazul tuturor sancțiunilor administrative ale BCE aplicate în domeniul supravegherii, ținând seama totodată de regulile prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 1024/2013.

               (c)

               Ar trebui efectuate modificări suplimentare pentru a asigura compatibilitatea principiilor și procedurilor care guvernează impunerea sancțiunilor prevăzute la articolele 2-4 din Regulamentul (CE) nr. 2532/98 cu cele care guvernează impunerea de către BCE a sancțiunilor administrative în exercitarea atribuțiilor sale de supraveghere în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1024/2013.

         III.   OBSERVAȚII CU PRIVIRE LA ARTICOLE

   Articolul 1 – Definiții
   Definiția penalităților cu titlu cominatoriu
   Definiția penalităților cu titlu cominatoriu ar trebui modificată din două motive. În primul rând, în conformitate cu alte dispoziții ale legislației Uniunii în acest domeniu (6), ar trebui precizat că BCE poate utiliza penalitățile cu titlu cominatoriu nu numai pentru a sancționa o încălcare continuă, ci și pentru a obliga întreprinderile să respecte un regulament sau o decizie a BCE. În al doilea rând, în prezent, definiția face trimitere la articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 2532/98 în ceea ce privește notificarea unei decizii care solicită încetarea unei încălcări. Întrucât ar trebui aplicată o procedură decizională diferită sancțiunilor impuse în legătură cu atribuțiile de supraveghere ale BCE, în definiție ar trebui adăugată o trimitere la această procedură.
   Prin urmare, definiția „sancțiunilor” ar trebui, de asemenea, modificată, astfel încât să fie eliminată trimiterea la impunerea penalităților cu titlu cominatoriu „ca urmare a unei infracțiuni”.
   Articolul 1a – Principii generale și domeniu de aplicare
   Deși Regulamentul (CE) nr. 2532/98 stabilește, în conformitate cu articolul 34.3 din Statutul SEBC și al BCE, condițiile în care BCE poate impune sancțiuni întreprinderilor care nu respectă obligațiile prevăzute în regulamentele sau deciziile BCE, trebuie acordată atenția cuvenită Regulamentului (UE) nr. 1024/2013, care cuprinde o gamă largă de dispoziții cu relevanță directă pentru atribuțiile BCE de a impune sancțiuni administrative în legătură cu exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia. Astfel, deși în principiu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 2532/98 se aplică oricărei sancțiuni pe care BCE o poate impune pentru încălcări ale regulamentelor sau deciziilor BCE, anumite dispoziții ale Regulamentului (CE) nr. 2532/98 care intră în conflict cu Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 în ceea ce privește impunerea de sancțiuni administrative legate de atribuțiile de supraveghere ale BCE ar trebui fie să nu se aplice, fie să fie modificate.
   BCE este împuternicită să publice orice decizie de impunere a unei sancțiuni administrative în legătură cu atribuțiile de supraveghere ale acesteia sau a unei sancțiuni în legătură cu atribuțiile acesteia care nu țin de materia supravegherii, indiferent dacă decizia face sau nu obiectul unei căi de atac, astfel încât toate deciziile adoptate de BCE fac obiectul aceluiași regim de publicare. BCE aplică legislația relevantă a Uniunii, indiferent de orice act cu putere de lege sau normă administrativă din dreptul național, în ceea ce privește această publicare și, în consecință, trebuie să ia în considerare proporționalitatea publicării unei decizii din perspectiva severității sancțiunii administrative sau de alt tip impuse, precum și impactul publicării asupra stabilității sistemului financiar.
   Articolul 2 – Sancțiuni
   Articolul 2 alineatul (4) face trimitere la procedura prevăzută la articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2532/98, care nu ar trebui să se aplice impunerii de sancțiuni administrative referitoare la atribuțiile de supraveghere ale BCE. Prin urmare, ar trebui adăugată o trimitere la procedura decizională prevăzută la articolul 4b.
   Articolul 3 – Norme de procedură
   Trimiterea din articolul 3 alineatul (1) prima teză la Comitetul executiv, ca organism competent să inițieze o procedură de constatare a unei încălcări, ar trebui eliminată, pentru a permite BCE să determine, prin intermediul unui regulament care urmează a fi adoptat în temeiul articolului 6 alineatul (2), ce organism intern ar trebui să investigheze o presupusă încălcare. Comitetul executiv rămâne competent să adopte decizii de impunere a unei sancțiuni, sub rezerva noului articol 4b.
   Articolul 3 alineatul (10) ar trebui modificat, astfel încât să nu facă trimitere doar la atribuțiile conferite Sistemului European al Băncilor Centrale, ci și la atribuțiile conferite BCE în conformitate cu articolul 127 alineatul (6) din tratat. Articolul 3 alineatul (10) ultima teză ar trebui modificat, pentru a reflecta și noua competență de supraveghere a BCE.
   Articolul 4a – Norme specifice referitoare la limitele superioare ale sancțiunilor impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia
   Limita superioară a sancțiunilor administrative pecuniare pe care BCE le poate impune în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 pentru încălcarea legislației Uniunii direct aplicabile depășește mult limita permisă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 2532/98. Această diferență este considerată nejustificată, întrucât o încălcare a unui regulament sau a unei decizii ale BCE nu este neapărat mai puțin gravă decât o încălcare a legislației Uniunii direct aplicabile. Prin urmare, toate sancțiunile administrative impuse de către BCE instituțiilor de credit pe care le supraveghează în cadrul MUS ar trebui să facă obiectul acelorași limite superioare. Limita superioară pentru penalitățile cu titlu cominatoriu impuse de BCE în domeniul supravegherii ar trebui, de asemenea, modificată conform celor de mai sus.
   În consecință, articolul 2 alineatul (1) nu ar trebui aplicat sancțiunilor administrative impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia.
   Articolul 4b – Norme de procedură specifice referitoare la sancțiunile impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia
   Articolul 25 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 stabilește principiul separării, prin care atribuțiile conferite BCE prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 sunt exercitate separat de atribuțiile de politică monetară și orice alte atribuții ale BCE. În conformitate cu acest articol, Regulamentul (CE) nr. 2532/98 ar trebui modificat pentru a prevedea o procedură decizională care să implice Consiliul de supraveghere și Consiliul guvernatorilor BCE, în conformitate cu articolul 26 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, în ceea ce privește impunerea de sancțiuni administrative în domeniul supravegherii. Aceasta ar corespunde și Principiilor fundamentale pentru o supraveghere bancară eficace („Core Principles for Effective Banking Supervision”) ale Comitetului de la Basel pentru supraveghere bancară (7), precum și necesității de a asigura că autoritățile care impun sancțiuni entităților sunt și cele care le supraveghează.
   O decizie de impunere a unei sancțiuni administrative luată de Consiliul guvernatorilor în domeniul supravegherii va face obiectul controlului efectuat de comitetul administrativ de control, astfel cum se prevede la articolul 24 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, în cazul în care o persoană fizică sau juridică solicită controlul unei asemenea decizii, cu condiția ca respectiva decizie să fie adresată persoanei respective sau să o privească în mod direct și individual pe aceasta. În consecință, Regulamentul (CE) nr. 2532/98 ar trebui modificat pentru a prevedea o procedură de control care să implice comitetul administrativ de control al BCE, în conformitate cu articolul 24 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, în ceea ce privește impunerea de sancțiuni în domeniul supravegherii.
   Având în vedere cele de mai sus, articolul 3 alineatele (1)-(8) nu ar trebui să se aplice sancțiunilor administrative legate de exercitarea de către BCE a atribuțiilor de supraveghere ale acesteia.
   Articolul 4c – Termene specifice pentru sancțiunile administrative impuse în domeniul supravegherii
   Termenele aplicabile în cazul impunerii și executării sancțiunilor legate de atribuțiile BCE care nu țin de materia supravegherii s-au dovedit a funcționa bine, în special datorită simplității relative a investigației necesare pentru a stabili dacă a avut loc o încălcare, de exemplu, încălcarea obligației de constituire a rezervelor minime obligatorii, a regulilor privind eligibilitatea colateralului, a cerințelor de raportare statistică etc. Deoarece investigațiile privind presupusele încălcări în domeniul supravegherii sunt mai complexe, competența de a impune și executa sancțiuni administrative în acest domeniu ar trebui să facă obiectul unor termene mai lungi decât cele prevăzute pentru sancțiuni referitoare la atribuții care nu țin de materia supravegherii. Acest lucru corespunde și termenelor stabilite în Regulamentul (CE) nr. 1/2003 pentru încălcarea normelor de concurență. Întrucât toate sancțiunile administrative pe care BCE le poate impune întreprinderilor în domeniul supravegherii ar trebui să facă obiectul acelorași termene, indiferent dacă aceste sancțiuni administrative se referă la o încălcare a unei decizii ori a unui regulament al BCE sau la o încălcare a legislației Uniunii direct aplicabile, termenele prevăzute la articolul 4c ar trebui aplicate oricăror sancțiuni administrative pecuniare impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia.
   Suspendarea și întreruperea acestor termene ar trebui reglementate în consecință, ținând seama și de faptul că procedurile de constatare a unei încălcări în domeniul supravegherii s-ar putea suprapune cu anchete penale și proceduri penale bazate pe aceleași fapte.
   Având în vedere cele de mai sus, articolul 4 nu ar trebui să se aplice sancțiunilor administrative legate de exercitarea de către BCE a atribuțiilor de supraveghere ale acesteia.

      Recomandare privind un:

         „REGULAMENT AL CONSILIULUI
         de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2532/98 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 132 alineatul (3),
         având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 34.3,
         având în vedere recomandarea Băncii Centrale Europene,
         având în vedere avizul Parlamentului European,
         având în vedere avizul Comisiei Europene,
         hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 129 alineatul (4) din tratat și articolul 41 din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     Regulamentul (CE) nr. 2532/98 (8) precizează, în conformitate cu articolul 34.3 din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene (denumit în continuare «Statutul SEBC»), limitele și condițiile în care Banca Centrală Europeană (BCE) poate impune întreprinderilor amenzi sau penalități cu titlu cominatoriu pentru neîndeplinirea obligațiilor în baza regulamentelor și deciziilor acesteia.

                     (2)

                     BCE a aplicat Regulamentul (CE) nr. 2532/98 pentru a impune sancțiuni în diferitele sale domenii de competență, inclusiv, în special, pentru punerea în aplicare a politicii monetare a Uniunii, operarea sistemelor de plăți și colectarea de informații statistice.

                     (3)

                     Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (9) împuternicește BCE să impună instituțiilor de credit pe care le supraveghează: (a) sancțiuni administrative pecuniare atunci când aceste instituții încalcă o cerință prevăzută de legislația Uniunii direct aplicabilă; și (b) sancțiuni în cazul încălcării unui regulament sau a unei decizie a BCE (denumite în continuare în mod colectiv «sancțiuni administrative»).

                     (4)

                     Articolul 18 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 prevede că, în scopul îndeplinirii atribuțiilor care îi sunt conferite prin acest regulament, în caz de încălcare a regulamentelor sau deciziilor BCE, BCE poate impune sancțiuni în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2532/98.

                     (5)

                     Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 cuprinde o gamă largă de dispoziții care au relevanță directă pentru competențele BCE de a impune sancțiuni administrative pecuniare și alte tipuri de sancțiuni în legătură cu atribuțiile de supraveghere ale acesteia. În această privință, anumite dispoziții ale Regulamentului (CE) nr. 2532/98 intră în conflict cu Regulamentul (UE) nr. 1024/2013. Prin urmare, este necesar să se identifice regulile prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 2532/98 care ar trebui modificate pentru a institui un regim coerent care să guverneze impunerea de sancțiuni de către BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere conferite acesteia prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013.

                     (6)

                     BCE ar trebui să publice deciziile de impunere a sancțiunilor administrative pecuniare pentru încălcări ale legislației Uniunii direct aplicabile și a sancțiunilor pentru încălcări ale regulamentelor sau deciziilor BCE, atât în domeniul supravegherii, cât și în domenii care nu țin de materia supravegherii, cu excepția cazului în care această publicare ar fi disproporționată, din perspectiva severității sancțiunii administrative pecuniare sau de alt tip impuse unei întreprinderi, sau ar pune în pericol stabilitatea piețelor financiare.

                     (7)

                     Limita superioară a unei amenzi pe care BCE o poate impune unei întreprinderi pentru nerespectarea unui regulament sau a unei decizii a BCE în domeniul supravegherii nu ar trebui să fie diferită de limita superioară a unei amenzi pe care BCE o poate impune unei întreprinderi pentru o încălcare a legislației Uniunii direct aplicabile, pentru a asigura consecvența în tratamentul încălcărilor de gravitate similară. Toate amenzile impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia ar trebui, prin urmare, să facă obiectul acelorași limite superioare.

                     (8)

                     BCE ar trebui să poată impune întreprinderilor penalități cu titlu cominatoriu, pentru a le constrânge să respecte regulamentele sau deciziile BCE în domeniul supravegherii sau să înceteze o încălcare continuată a acestora. Limita superioară a penalităților cu titlu cominatoriu ar trebui să fie proporțională cu limita superioară a amenzilor aplicabile în domeniul supravegherii.

                     (9)

                     Articolul 25 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 stabilește principiul separării, prin care BCE îndeplinește atribuțiile care îi sunt conferite prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 separat de atribuțiile sale legate de politica monetară și de orice alte atribuții și fără să aducă atingere acestora. Pentru a sprijini acest principiu al separării, a fost instituit un Consiliu de supraveghere în conformitate cu articolul 26 care, printre altele, este responsabil de pregătirea proiectelor de decizii ale Consiliului guvernatorilor BCE în domeniul supravegherii. În plus, deciziile luate de Consiliul guvernatorilor BCE, în condițiile prevăzute la articolul 24 din acest regulament, fac obiectul controlului efectuat de către comitetul administrativ de control. Ținând seama de principiul separării și de instituirea Consiliului de supraveghere și a comitetului administrativ de control, ar trebui aplicate două proceduri distincte: (a) atunci când BCE are în vedere impunerea de sancțiuni în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia, deciziile în acest sens sunt luate de Consiliul guvernatorilor BCE pe baza unui proiect complet de decizie al Consiliului de supraveghere și sub rezerva controlului efectuat de către comitetul administrativ de control; și (b) atunci când BCE are în vedere impunerea de sancțiuni în exercitarea atribuțiilor sale care nu țin de materia supravegherii, deciziile în acest sens sunt luate de Comitetul executiv al BCE și fac obiectul controlului efectuat de către Consiliul guvernatorilor BCE.

                     (10)

                     Datorită complexității investigării încălcărilor din domeniul supravegherii, competența de a impune și a executa sancțiuni administrative ar trebui să facă obiectul unor termene mai lungi decât cele prevăzute pentru sancțiuni legate de atribuțiile BCE care nu țin de materia supravegherii. Suspendarea și întreruperea acestor termene ar trebui reglementată în consecință, ținând seama și de faptul că procedurile de constatare a unei încălcări în domeniul supravegherii se pot suprapune cu anchete penale și proceduri penale bazate pe aceleași fapte.

                     (11)

                     Regulamentul (CE) nr. 2532/98 ar trebui modificat în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
         Articolul 1
         Modificări
         Regulamentul (CE) nr. 2532/98 se modifică după cum urmează:

                     1.

                     Articolul 1 se modifică după cum urmează:

                                 (a)

                                 punctul 6 se înlocuiește cu următorul text:
                                 «„penalități cu titlu cominatoriu”: sumele pe care o întreprindere este obligată să le plătească cu titlu de sancțiune, în cazul unei încălcări continuate, sau în vederea obligării persoanelor în cauză să respecte regulamentele și deciziile BCE în materie de supraveghere. Penalitățile cu titlu cominatoriu se calculează pentru fiecare zi de încălcare continuată (a) după notificarea către întreprindere a unei decizii prin care se solicită încetarea respectivei încălcări, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf; sau (b) atunci când încălcarea continuată face obiectul articolului 18 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (10), în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 4b din prezentul regulament;

                                    (10)  JO L 287, 29.10.2013, p. 63.»;"

                                 (b)

                                 punctul 7 se înlocuiește cu următorul text:
                                 «„sancțiuni”: amenzi și penalități cu titlu cominatoriu.»

                     2.

                     Se introduce următorul articol 1a:
                     «Articolul 1a
                     Principii generale și domeniu de aplicare
                     (1)   Prezentul regulament se aplică impunerii de sancțiuni întreprinderilor de către BCE pentru neîndeplinirea obligațiilor care decurg din deciziile sau regulamentele BCE, cu excepția cazului în care se prevede în mod expres altfel.
                     (2)   Regulile aplicabile impunerii de către BCE, în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia, de sancțiuni administrative pecuniare pentru încălcări ale legislației Uniunii direct aplicabile și de sancțiuni pentru încălcări ale regulamentelor și deciziilor BCE (denumite în continuare în mod colectiv „sancțiuni administrative”) derogă de la regulile prevăzute la articolele 2-4 în măsura prevăzută la articolele 4a-4c.
                     (3)   BCE poate publica orice decizie de impunere asupra unei întreprinderi a unor sancțiuni administrative pecuniare pentru încălcări ale legislației Uniunii direct aplicabile și a unor sancțiuni pentru încălcări ale regulamentelor sau deciziilor BCE, atât în domeniul supravegherii, cât și în domenii care nu țin de materia supravegherii, indiferent dacă împotriva respectivei decizii a fost formulată o cale de atac. BCE efectuează această publicare în conformitate cu legislația relevantă a Uniunii, indiferent de orice act cu putere de lege sau normă administrativă din dreptul național și, atunci când legislația relevantă a Uniunii este compusă din directive, de orice legislație națională care transpune aceste directive.»

                     3.

                     Articolul 2 alineatul (4) se înlocuiește cu următorul text:
                     «(4)   De fiecare dată când încălcarea constă în neîndeplinirea unei obligații, aplicarea unei sancțiuni nu scutește întreprinderea de îndeplinirea obligației respective, cu excepția cazului în care decizia adoptată în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) sau cu articolul 4b prevede explicit contrariul.»

                     4.

                     Articolul 3 se modifică după cum urmează:

                                 (a)

                                 alineatul (1) prima teză se modifică după cum urmează:
                                 «Decizia cu privire la inițierea sau nu a unei proceduri de constatare a unei încălcări este luată de BCE, care acționează din proprie inițiativă sau ca urmare a unei moțiuni transmise în acest scop de către banca centrală națională a statului membru în cadrul jurisdicției căruia presupusa încălcare a fost săvârșită.»;

                                 (b)

                                 alineatul (10) se înlocuiește cu următorul text:
                                 «În cazul în care încălcarea are ca obiect exclusiv o misiune încredințată SEBC sau BCE în temeiul tratatului și Statutului SEBC, o procedură de constatare a încălcării poate fi inițiată numai pe baza prezentului regulament, indiferent de existența unui act cu putere de lege sau a unei norme administrative din dreptul național care să prevadă o procedură distinctă. Atunci când o încălcare are legătură și cu unul sau mai multe domenii care nu intră în competența SEBC sau BCE, dreptul de a începe o procedură de constatare a încălcării în temeiul prezentului regulament este independent de orice drept pe care l-ar avea o autoritate națională competentă de a iniția proceduri distincte în legătură cu aceste domenii care nu intră în competențele SEBC sau BCE. Prezenta dispoziție nu aduce atingere aplicării dreptului penal și legislației naționale privind competențele în materie de supraveghere prudențială în statele membre participante, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului.»

                     5.

                     Se introduc următoarele articole 4a-4c:
                     «Articolul 4a
                     Norme specifice referitoare la limitele superioare ale sancțiunilor impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia
                     (1)   Prin derogare de la articolul 2 alineatul (1), în caz de încălcări legate de decizii și regulamente adoptate de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia, limitele în care BCE poate impune amenzi și penalități cu titlu cominatoriu sunt următoarele:

                                 (a)

                                 amenzi: limita superioară este dublul valorii profiturilor obținute sau pierderilor evitate ca urmare a încălcării, atunci când acestea pot fi determinate, sau 10 % din cifra de afaceri anuală totală a întreprinderii;

                                 (b)

                                 penalități cu titlu cominatoriu: limita superioară este 5 % din cifra de afaceri zilnică medie pe zi de încălcare. Penalitățile cu titlu cominatoriu pot fi aplicate pe o perioadă maximă de șase luni de la data prevăzută în decizia de impunere a penalităților cu titlu cominatoriu.

                           (2)   În sensul alineatului (1): (a) „cifră de afaceri anuală” înseamnă cifra de afaceri anuală a unei persoane juridice, astfel cum este definită în legislația relevantă a Uniunii, conform celor mai recente conturi financiare anuale disponibile ale acestei persoane. Atunci când întreprinderea este o sucursală a unei întreprinderi-mamă, cifra de afaceri anuală totală relevantă este cifra de afaceri anuală totală care rezultă din cele mai recente conturi financiare anuale consolidate disponibile ale întreprinderii-mamă de cel mai înalt rang din grupul supravegheat de BCE; (b) „cifra de afaceri zilnică medie” înseamnă cifra de afaceri anuală, astfel cum este definită la litera (a) de mai sus, împărțită la 365.
                     Articolul 4b
                     Norme de procedură specifice referitoare la sancțiunile impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia
                     (1)   Prin derogare de la articolul 3 alineatele (1)-(8), regulile prevăzute în prezentul articol se aplică încălcărilor referitoare la deciziile și regulamentele adoptate de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia.
                     (2)   După ce procedura de constatare a încălcării a fost efectuată în conformitate cu regulile care urmează a fi stabilite de BCE în conformitate cu articolul 6 alineatul (2), Consiliul de supraveghere propune Consiliului guvernatorilor un proiect complet de decizie pentru impunerea unei sancțiuni întreprinderii în cauză, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26 alineatul (8) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013. O audiere cu privire la presupusa încălcare comisă de întreprinderea în cauză precedă transmiterea de către Consiliul de supraveghere a proiectului complet de decizie către Consiliul guvernatorilor.
                     (3)   Întreprinderea în cauză are dreptul de a solicita un control al comitetului administrativ de control cu privire la decizia luată de Consiliul guvernatorilor în temeiul alineatului (2), în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 24 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013.
                     Articolul 4c
                     Termene specifice pentru sancțiunile administrative impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia
                     (1)   Prin derogare de la articolul 4, dreptul de a lua o decizie de impunere a unei sancțiuni administrative în legătură cu încălcările legate de actele de drept al Uniunii relevante și direct aplicabile, precum și deciziile și regulamentele adoptate de BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere ale acesteia expiră la cinci ani de la comiterea încălcării sau, în cazul unei încălcări continuate, la cinci ani de la încetarea acesteia.
                     (2)   Orice măsură luată de BCE în scopul investigației sau al procedurilor referitoare la o încălcare determină întreruperea termenului prevăzut la alineatul (1). Curgerea termenului de prescripție se întrerupe cu efect de la data la care acțiunea este notificată entității supravegheate în cauză. După fiecare întrerupere începe să curgă un nou termen de prescripție. Cu toate acestea, termenul de prescripție nu depășește o perioadă de zece ani de la comiterea încălcării sau, în cazul unei încălcări continuate, zece ani de la încetarea acesteia.
                     (3)   Termenele descrise în alineatele anterioare pot fi prelungite în cazul în care: (a) o decizie a Consiliului guvernatorilor face obiectul controlului în fața comitetului administrativ de control sau al unei căi de atac în fața Curții de Justiție a Uniunii Europene; sau (b) sunt în curs proceduri penale împotriva întreprinderii în cauză în legătură cu aceleași fapte. În acest caz, termenele descrise în alineatele anterioare se prelungesc cu perioada de timp necesară comitetului administrativ de control sau Curții de Justiție a Uniunii Europene pentru a controla decizia sau a încheia procedurile penale împotriva întreprinderii în cauză.
                     (4)   Orice acțiune a BCE care are scopul de a executa plata sau termenii și condițiile de plată prevăzute de sancțiunea administrativă impusă determină întreruperea cursului prescripției pentru executarea respectivă. Dreptul BCE de a executa o decizie de impunere a unei sancțiuni administrative expiră la cinci ani de la luarea acestei decizii. Termenul de prescripție pentru executarea sancțiunilor administrative se suspendă:

                                 (a)

                                 până la expirarea termenului pentru plata sancțiunii administrative impuse;

                                 (b)

                                 în cazul în care executarea plății sancțiunii administrative impuse este suspendată ca urmare a unei decizii a Consiliului guvernatorilor sau a Curții de Justiție.»

               Articolul 2
         Prezentul regulament intră în vigoare la [dată].

            Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre în conformitate cu tratatul.”

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 16 aprilie 2014.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2532/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni (JO L 318, 27.11.1998, p. 4). Banca Centrală Europeană a transmis anterior Consiliului Recomandarea BCE/1998/9 privind un regulament (CE) al Consiliului cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni (JO C 246, 6.8.1998, p. 9).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, 29.10.2013, p. 63).

      (3)  Articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013.

      (4)  Articolul 18 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013.

      (5)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (BCE/2014/17) (JO L 141, 14.5.2014, p. 1).

      (6)  A se vedea, de exemplu, articolul 4 al doilea paragraf din Regulamentul delegat (UE) nr. 946/2012 al Comisiei din 12 iulie 2012 de completare a Regulamentului (CE) nr. 1060/2009 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește normele procedurale referitoare la amenzile impuse agențiilor de rating de credit de către Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe, inclusiv normele referitoare la dreptul la apărare și dispozițiile temporale (JO L 282, 16.10.2012, p. 23); articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (JO L 201, 27.7.2012, p. 1); articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 646/2012 al Comisiei din 16 iulie 2012 de stabilire a normelor detaliate privind amenzile și daunele cominatorii potrivit Regulamentului (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 187, 17.7.2012, p. 29); articolul 36b alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 513/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1060/2009 privind agențiile de rating de credit (JO L 145, 31.5.2011, p. 30); articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 februarie 2008 privind normele comune în domeniul aviației civile și instituirea unei Agenții Europene de Siguranță a Aviației și de abrogare a Directivei 91/670/CEE a Consiliului, a Regulamentului (CE) nr. 1592/2002 și a Directivei 2004/36/CE (JO L 79, 19.3.2008, p. 1); articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (JO L 24, 29.1.2004, p. 1); articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, 4.1.2003, p. 1).

      (7)  A se vedea principiul 1, în special criteriul esențial 6 litera (b), precum și principiul 11, în special criteriul esențial 7, din Principiile fundamentale pentru o supraveghere bancară eficace ale Comitetului de la Basel pentru supraveghere bancară, septembrie 2012, ambele impunând ca un sistem eficace de supraveghere bancară să aibă responsabilități și obiective clare pentru fiecare autoritate implicată în supravegherea băncilor și grupurilor bancare, inclusiv competența autorității de supraveghere de a impune o gamă de sancțiuni, precum și ca autoritatea de supraveghere să aibă la dispoziție o gamă adecvată de instrumente de supraveghere pentru a lua măsuri corective în timp util, inclusiv impunerea de sancțiuni asupra băncilor. Disponibile pe website-ul Băncii Reglementelor Internaționale, la adresa www.bis.org

      (8)  Regulamentul (CE) nr. 2532/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni (JO L 318, 27.11.1998, p. 4).

      (9)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, 29.10.2013, p. 63).