title: Recomandarea (UE) 2016/193 a Comisiei din 10 februarie 2016 adresată Republicii Elene privind măsurile urgente pe care trebuie să le ia Grecia în vederea reluării transferurilor în temeiul Regulamentului (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului

text:
               13.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 38/9

         RECOMANDAREA (UE) 2016/193 A COMISIEI
   din 10 februarie 2016
   adresată Republicii Elene privind măsurile urgente pe care trebuie să le ia Grecia în vederea reluării transferurilor în temeiul Regulamentului (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Transferul solicitanților de protecție internațională în statul membru responsabil, astfel cum se prevede în Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (1) (denumit în continuare „Regulamentul Dublin”), a fost suspendat de către statele membre începând cu 2011, ca urmare a două hotărâri ale Curții Europene a Drepturilor Omului și ale Curții de Justiție a Uniunii Europene (2), care au constatat în sistemul de azil elen deficiențe sistemice care riscau să constituie o încălcare a drepturilor fundamentale ale solicitanților de protecție internațională transferați din statele membre în Grecia în temeiul Regulamentului (CE) nr. 343/2003 al Consiliului (3).

               (2)

               De la pronunțarea, în 2011, a hotărârii în cauza M.S.S./Belgia și Grecia de către Curtea Europeană a Drepturilor Omului, Comitetul de Miniștri al Consiliului Europei a monitorizat încontinuu situația din Grecia pe baza rapoartelor privind progresele înregistrate, pe care Grecia are obligația să le prezinte pentru a dovedi executarea hotărârii judecătorești, și pe baza dovezilor din partea unor ONG-uri și a unor organizații internaționale, cum ar fi Înaltul Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați (UNHCR), care își desfășoară activitatea în Grecia.

               (3)

               Ca urmare a hotărârii M.S.S., Grecia s-a angajat să își reformeze sistemul de azil pe baza unui plan național de acțiune privind reforma azilului și gestionarea migrației, care a fost prezentat în august 2010 și revizuit în ianuarie 2013 (denumit în continuare „planul de acțiune elen”).

               (4)

               În vederea remedierii lipsurilor grave din sistemul de azil elen, autoritățile elene au solicitat, de asemenea, Biroului European de Sprijin pentru Azil (EASO) să ofere sprijin de urgență Greciei în 2011. EASO a oferit sprijin operațional în perioada cuprinsă între 1 aprilie 2011 și 31 decembrie 2014. În această perioadă, echipele de sprijin pentru azil trimise în Grecia au ajutat autoritățile din această țară la înființarea a trei noi servicii, precum și la primirea persoanelor vulnerabile, la soluționarea cererilor de protecție internațională pendinte, în special în al doilea grad de jurisdicție, și la consolidarea capacităților de absorbție a fondurilor Uniunii Europene. La 4 decembrie 2014, Grecia a solicitat din nou sprijin special din partea EASO, iar EASO s-a angajat să furnizeze acest sprijin până la sfârșitul lunii mai a anului 2016.

               (5)

               De asemenea, situația din Grecia a determinat Comisia să introducă împotriva acestei țări o serie de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, care se referă, printre altele, la următoarele: accesul insuficient la procedura de azil, capacitatea de primire insuficientă și condițiile de primire necorespunzătoare, inclusiv în centrele specializate de cazare a persoanelor luate în custodie publică, neprelevarea amprentelor digitale ale migranților în situație neregulamentară și ale solicitanților de azil, lipsa unui tratament adecvat pentru minorii neînsoțiți și lipsa unei asistențe juridice adecvate în cazul apelurilor. Prezenta recomandare nu aduce atingere procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor care se află în curs sau pe care Comisia le poate deschide în viitor cu privire la chestiunile abordate în prezenta recomandare.

               (6)

               În același timp, Comisia a întreprins încontinuu acțiuni concertate pentru a ajuta la remedierea lipsurilor din sistemul de azil al Greciei. Comisia a monitorizat realizarea de către Grecia a măsurilor prezentate în planul de acțiune elen și a oferit sprijin financiar și tehnic, punând accentul, printre altele, pe acțiunile menite să rezolve problemele ridicate în procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Consiliului i-a fost prezentat, în octombrie 2014, un document de lucru al serviciilor Comisiei (4) care conținea o evaluare a punerii în aplicare a planului de acțiune elen și în care erau subliniate lipsurile din sistemul de azil elen care necesitau încă o atenție urgentă.

               (7)

               Comisia a colaborat îndeaproape cu toate statele membre interesate și cu Norvegia, prin intermediul unor reuniuni ad-hoc ținute cu regularitate de așa-numitul grup „Prietenii Greciei”, prezidat de Comisie. Acest grup, care s-a întrunit ultima oară la 27 februarie 2015, este un forum pentru schimbul de informații referitoare la stadiul de punere în aplicare a planului de acțiune elen, care, printre altele, le oferă statelor membre interesate posibilitatea de a propune măsuri de cooperare practică. În plus, prin participarea EASO, a Frontex, a UNHCR și a Organizației Internaționale pentru Migrație (OIM) se urmărește asigurarea disponibilității unor informații actualizate referitoare la situația de pe teren.

               (8)

               Uniunea Europeană a alocat Greciei fonduri substanțiale pentru perioada 2014-2020, pentru a ajuta această țară în privința măsurilor naționale luate în domeniul azilului și al migrației. Din Fondul pentru azil, migrație și integrare s-a alocat un total de 294,5 milioane EUR, iar din Instrumentul de sprijin financiar pentru frontiere externe și vize, un total de 214,8 milioane EUR. Începând cu 2014, alte 133 de milioane EUR au fost acordate Greciei în cadrul asistenței de urgență. În plus, în perioada 2008-2013, Grecia a primit o finanțare semnificativă din Fondul european pentru refugiați, inclusiv o finanțare de urgență în valoare de peste 50,6 milioane EUR.

               (9)

               Provocările cu care se confruntă Grecia au fost agravate într-o măsură semnificativă de creșterea foarte mare a numărului de migranți sosiți în cursul anului 2015, ceea ce a supus unor presiuni enorme resursele Greciei și capacitatea acestei țări de a gestiona afluxul important de migranți din afara Uniunii Europene, inclusiv numărul ridicat de persoane care ar putea avea nevoie de protecție internațională. În 2015, în insulele grecești au sosit peste 868 000 de migranți în situație neregulamentară, creând o criză migratorie și umanitară fără precedent, care necesită acțiuni urgente.

               (10)

               În mai 2015 Comisia și-a prezentat Agenda europeană privind migrația (5), iar la 14 septembrie 2015 Consiliul a adoptat o decizie privind transferul a 40 000 de persoane care au în mod clar nevoie de protecție internațională din Italia și Grecia, 16 000 dintre acestea urmând să fie transferate din Grecia (6). La 22 septembrie 2015, Consiliul a adoptat o decizie privind transferul a încă 120 000 de persoane din Italia și Grecia, din care cel puțin 50 400 de persoane urmează să fie transferate din Grecia (7). În total, în temeiul acestor două decizii ale Consiliului, cel puțin 66 400 de persoane urmează astfel să fie transferate din Grecia în alte state membre de-a lungul unei perioade de doi ani (8).

               (11)

               În septembrie 2015, în Grecia și Italia a început să fie pusă în aplicare abordarea de tip „hotspot”, cu sprijinul Comisiei, al Frontex, al EASO și al Europol. La 29 septembrie 2015, Comisia a adoptat o comunicare în care a prezentat măsurile operaționale, bugetare și juridice imediate din cadrul Agendei europene privind migrația și a solicitat mobilizarea integrală a mecanismului de transfer în alte state membre și a echipelor de sprijin pentru gestionarea migrației care își desfășoară activitatea în zonele „hotspot”. În acest scop, la 1 octombrie 2015 Grecia a înaintat Consiliului o foaie de parcurs privind punerea în aplicare a mecanismului de transfer în alte state membre și a punctelor de acces („hotspoturi”), în care a prezentat anumite acțiuni care trebuie întreprinse cu prioritate pentru a se asigura desfășurarea acțiunilor convenite, dar nerealizate încă, în materie de azil și de primire.

               (12)

               În urma summitului european din 25 octombrie 2015, Grecia s-a angajat să își mărească la 30 000 de locuri capacitatea de primire, până la sfârșitul anului 2015, și să ofere subvenții pentru plata chiriei și programe de familii-gazdă pentru un număr suplimentar de cel puțin 20 000 de persoane cu sprijinul UNHCR. Prin acest număr total de 50 000 de locuri de cazare se urmărește satisfacerea nevoilor în materie de primire atât în cazul migranților în situație neregulamentară, cât și în cazul solicitanților de azil din Grecia, inclusiv al persoanelor potențial eligibile pentru transfer în alte state membre.

               (13)

               În cadrul reuniunii sale din 8-9 decembrie 2015, Comitetul de Miniștri al Consiliului Europei a analizat executarea hotărârii M.S.S. Comitetul a salutat crearea unei noi autorități administrative pentru imigrare, a luat act de mărirea capacității de cazare a solicitanților de azil și de noua mărire avută în vedere și a cerut autorităților să asigure funcționarea durabilă și neîntreruptă a centrelor de primire deschise și furnizarea de servicii conforme unor standarde adecvate. Comitetul a îndemnat insistent autoritățile să își continue eforturile în ceea ce privește condițiile de viață ale solicitanților de azil, în general, și ale minorilor neînsoțiți, în particular (9).

               (14)

               La 15 decembrie 2015, Comisia a adoptat o comunicare privind progresele înregistrate de Grecia în instituirea hotspoturilor, în care s-au prezentat evoluțiile din Grecia în legătură cu instituirea sistemului de hostpoturi pe insulele din Marea Egee (10). În raportul respectiv s-au pus în evidență noile angajamente ale Greciei și ale UNHCR de a mări capacitatea de primire, dar s-a subliniat și necesitatea îmbunătățirii, de către Grecia, a capacității de primire în hotspoturi și pe continent, în special în cazul minorilor neînsoțiți și al persoanelor vulnerabile.

               (15)

               În contextul reformelor desfășurate de Grecia în cadrul planului său de acțiune (20102014) s-au realizat o serie de îmbunătățiri semnificative ale sistemului de azil elen. Au fost înființate trei noi servicii administrative care sunt independente de poliția elenă: Serviciul de primire inițială, autoritățile de apel (înființate în 2011, dar neoperaționale în prezent) și Serviciul pentru azil (din 2013). Condițiile materiale din centrele de primire și din centrele specializate de cazare a persoanelor luate în custodie publică au prezentat anumite îmbunătățiri începând cu 2011, iar câteva dintre centrele de cazare cu cele mai necorespunzătoare condiții au fost închise. Este necesar însă ca Grecia să depună eforturi suplimentare pentru a se asigura că sistemul său de azil funcționează în deplină conformitate cu cerințele dreptului Uniunii Europene.

               (16)

               Serviciul elen pentru azil dispune de șapte oficii regionale operaționale în Attica, Lesbos, Evros de Nord, Evros de Sud, Rodos, Salonic și Samos (Oficiul regional pentru azil de pe insula Samos a fost deschis de curând, în 2016). Există, de asemenea, trei unități de azil care funcționează în Amygdaleza, Patras și Xanthi și în care sunt examinate cererile de protecție internațională depuse de migranții aflați în situație neregulamentară și luați în custodie publică. Pentru a fi pe deplin operaționale, aceste oficii și unități trebuie să fie dotate cu personalul adecvat. Autoritățile elene s-au angajat, de asemenea, să deschidă în total 13 oficii regionale pentru azil. Este necesar ca Grecia să finalizeze procesul de înființare și dotare cu personalul adecvat a tuturor celorlalte oficii regionale pentru azil, astfel cum se prevede în foaia de parcurs din 2015 referitoare la transferurile în alte state membre, pentru a permite accesul efectiv la procedura de azil pe întregul teritoriu al țării.

               (17)

               Capacitatea de primire a solicitanților de azil în Grecia a cunoscut o oarecare îmbunătățire, dar aceasta nu este încă suficientă. Grecia ar trebui să se asigure că în centrele de primire deschise și închise condițiile de primire, inclusiv serviciile psihosociale și accesul la asistența medicală și tratamentele necesare, sunt conforme cu standardele prevăzute în legislația relevantă a Uniunii Europene, în special cu Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului (11) privind condițiile de primire și că acestea sunt respectate în permanență. Grecia ar trebui, de asemenea, să asigure durabilitatea condițiilor de primire prin finanțări adecvate din bugetul național sau, în măsura în care este posibil, prin intermediul fondurilor alocate de UE.

               (18)

               Pentru a le garanta solicitanților de azil accesul la o cale de atac eficientă, Grecia a înființat o autoritate de apel în a cărei responsabilitate intră funcționarea comisiilor de apel și care are competența de a examina apelurile introduse împotriva hotărârilor de respingere pronunțate în primul grad de jurisdicție de către Serviciul pentru azil. La sfârșitul lunii septembrie a anului 2015, comisia de apel a încetat să funcționeze, ca urmare a expirării mandatului său, consecința acestei situații fiind că apelurile împotriva hotărârilor de respingere în primul grad de jurisdicție pot fi depuse, dar nu pot fi tratate. Prin urmare, în practică nu se asigură în prezent accesul la o cale de atac eficientă. Această situație subminează, de asemenea, eficacitatea punerii în aplicare a procedurii de transfer în alte state membre, în cazurile în care solicitanții introduc un apel împotriva unei decizii de transfer în alt stat membru sau a unei decizii de transfer în statul membru responsabil.

               (19)

               Numeroși solicitanți de azil nu beneficiază, în prezent, de asistența juridică gratuită de care au nevoie pentru a ataca o hotărâre în materie de azil pronunțată în primul grad de jurisdicție, în conformitate cu normele UE. Dispozițiile relevante ale Directivei 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului (12) fie nu au fost încă transpuse în dreptul național, fie nu au fost încă puse în aplicare.

               (20)

               Procedurile de identificare a persoanelor vulnerabile din Grecia au cunoscut unele îmbunătățiri. Serviciul pentru azil, în cooperare cu EASO și UNHCR, a introdus o procedură de verificare prin care se vizează identificarea solicitanților vulnerabili, cum ar fi minorii neînsoțiți, cu scopul de a li se asigura sprijinul necesar în cursul procedurii. În ceea ce îi privește pe minorii neînsoțiți, Grecia a raportat că în cadrul procedurii de primire inițială și al procedurii de azil se aplică o procedură de identificare și de determinare a vârstei acestora. În plus, se află în curs de instituire o procedură referitoare la tratarea minorilor neînsoțiți de către poliția elenă, Serviciul de primire inițială și Serviciul pentru azil.

               (21)

               Sistemul de tutelă a minorilor neînsoțiți ar trebui să beneficieze de o atenție suplimentară, dat fiind că procurorii numiți să reprezinte minori nu dispun de resursele necesare pentru a trata numărul mare de cazuri cu care sunt sesizați și că nu există instituții sau organisme pe care procurorii să le poată sesiza în vederea numirii unor tutori permanenți. De asemenea, ar trebui luate măsuri concrete pentru a se asigura trimiterea imediată a minorilor neînsoțiți în centre de cazare speciale și asistarea acestora de către un personal specializat.

               (22)

               Suspendarea, începând cu 2011, a transferurilor efectuate în temeiul Regulamentului Dublin către Grecia a subminat semnificativ eficacitatea funcționării sistemului Dublin în Uniunea Europeană. Imposibilitatea de realizare a transferurilor în statul membru responsabil subminează, de asemenea, eficacitatea măsurilor de transfer în alte state membre, care au fost adoptate în favoarea Greciei în septembrie 2015, în special pentru că astfel se elimină una dintre principalele motivații ale migranților de a nu efectua deplasări secundare în alte state membre.

               (23)

               Grecia a luat măsuri importante de îmbunătățire a funcționării sistemului său de azil, dar acesta prezintă în continuare lipsuri. Grecia ar trebui, așadar, să ia urgent toate măsurile necesare pentru a permite reluarea transferurilor în temeiul Regulamentului Dublin, asigurându-se, în special, că persoanele transferate în temeiul Regulamentului Dublin beneficiază de toate drepturile care le revin în temeiul acquis-ului Uniunii Europene în materie de azil, inclusiv accesul la o cale de atac eficientă împotriva hotărârilor de respingere a cererilor de protecție internațională și condiții de primire adecvate.

               (24)

               Prezenta recomandare conține principalele acțiuni pe care Grecia ar trebui să le întreprindă pentru remedierea lipsurilor rămase.

               (25)

               Pe baza rapoartelor transmise cu regularitate de Grecia cu privire la progresele realizate în ceea ce privește desfășurarea acestor acțiuni și pe baza altor elemente pertinente, cum ar fi viitoarele rapoarte din partea UNHCR și a altor organizații relevante, ar trebui să se stabilească în mod clar dacă sunt îndeplinite condițiile necesare pentru ca statele membre să reia transferurile individuale către Grecia în temeiul Regulamentului Dublin, ținând seama de faptul că volumul transferurilor și categoriile de persoane transferate ar trebui să corespundă progreselor realizate în mod concret.

               (26)

               În cazul reluării transferurilor către Grecia în temeiul Regulamentului Dublin ar trebui, de asemenea, să se ia în considerare faptul că Grecia primește încă în fiecare zi un număr mare de potențiali solicitanți de azil și ar trebui să se evite supunerea Greciei la o povară de nesuportat.

               (27)

               Responsabilitatea de a decide asupra reluării transferurilor în statul membru responsabil aparține exclusiv autorităților statelor membre sub controlul instanțelor, care pot face trimiteri preliminare la Curtea de Justiție a Uniunii Europene cu privire la interpretarea Regulamentului Dublin,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   (1)   Grecia ar trebui să se asigure că solicitanților de protecție internațională din Grecia le sunt oferite condiții de primire care respectă standardele prevăzute de Directiva 2013/33/UE.
   (2)   Grecia ar trebui să ia măsurile necesare pentru a asigura accesul efectiv la procedura de azil pe întregul său teritoriu, prin înființarea și menținerea tuturor celor 13 oficii regionale de azil. Pentru a fi pe deplin operaționale și capabile să trateze toate cererile de azil, oficiile regionale ale Serviciului pentru azil ar trebui, în special, să fie dotate cu personal suficient. Resursele umane necesare ar trebui să fie calculate în funcție de numărul cererilor de azil depuse în Grecia în cursul anului trecut. În acest scop, procedurile de recrutare necesare ar trebui să fie finalizate de urgență.
   (3)   Grecia ar trebui să se asigure că comisiile de apel sunt pe deplin operaționale și dotate cu personalul adecvat, pentru a asigura depunerea la acestea a unor căi de atac eficiente împotriva oricărei noi decizii administrative referitoare la o cerere de protecție internațională, și că aceste comisii soluționează toate cererile pendinte de control jurisdicțional al deciziilor administrative referitoare la cererile de protecție internațională cât mai curând posibil și, în orice caz, până la sfârșitul anului 2016.
   (4)   Grecia ar trebui să se asigure că toți solicitanții de azil beneficiază de asistența juridică necesară în procedurile de control jurisdicțional al deciziilor administrative referitoare la cererile de protecție internațională, în conformitate cu cerințele dreptului UE, și că pentru furnizarea asistenței juridice se adoptă și se pune în aplicare rapid cadrul legislativ necesar.
   (5)   Grecia ar trebui să se asigure că structurile actuale de identificare și tratare a solicitanților vulnerabili, inclusiv a minorilor neînsoțiți, sunt aduse la standardele prevăzute în acquis-ul UE în materie de azil și precizate în special la articolele 21-25 din Directiva 2013/33/UE și la articolul 25 din Directiva 2013/32/UE. Cu alte cuvinte, Grecia ar trebui să asigure existența și deplina punere în aplicare a cadrului juridic necesar pentru a garanta că nevoile persoanelor vulnerabile, inclusiv ale minorilor neînsoțiți, sunt luate în considerare în mod corespunzător, în special în ceea ce privește cazarea și tutela.
   (6)   Grecia ar trebui să se asigure că toate cele 50 000 de locuri de primire pe care s-a angajat să le creeze, în cooperare cu UNHCR, până la sfârșitul anului 2015 sunt pe deplin operaționale cât mai curând posibil și că se pune la dispoziție finanțarea adecvată, astfel încât întreținerea și serviciile indispensabile, precum aprovizionarea cu alimente și salubritatea, să fie asigurate în permanență.
   (7)   Grecia ar trebui să se asigure că la programarea fondurilor UE și la acordarea de finanțare din bugetul național se ține seama de punerea în aplicare a prezentelor recomandări.

      Raportarea acțiunilor întreprinse

               (8)

               Grecia este invitată să raporteze Comisiei până la 4 martie 2016 și după această dată lunar progresele înregistrate în punerea în aplicare a măsurilor definite în prezenta recomandare.

      Adoptată la Bruxelles, 10 februarie 2016.

            Pentru Comisie

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Membru al Comisiei

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO L 180, 29.6.2013, p. 31).

      (2)  M.S.S./Belgia și Grecia (nr. 30696/09) și N.S./Secretary of State for the Home Department, C-411/10 și C-493/10.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, 25.2.2003, p. 1), înlocuit de Regulamentul (UE) nr. 604/2013.

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015) 240 final.

      (6)  JO L 239, 15.9.2015, p. 146.

      (7)  JO L 248, 24.9.2015, p. 80.

      (8)  JO L 248, 24.9.2015, p. 80 și JO L 239, 15.9.2015, p. 146.

      (9)  A 1 243-a reuniune a Comitetului de Miniștri al Consiliului Europei (8-9 decembrie 2015).

      (10)  COM(2015) 678 final, 15 decembrie 2015.

      (11)  Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (JO L 180, 29.6.2013, p. 96) și JO L 348, 24.12.2008, p. 98.

      (12)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO L 180, 29.6.2013, p. 60).


title: 2012/798/UE: Recomandarea comisiei din 12 decembrie 2012 privind procedura de notificare prevăzută la articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               19.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 349/72

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 12 decembrie 2012
   privind procedura de notificare prevăzută la articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2012/798/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   având în vedere Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (1), în special articolul 22 alineatul (3),
   întrucât:

               (1)

               Pe o piață competitivă, utilizatorii finali trebuie să beneficieze de multiple opțiuni în ceea ce privește conținutul, aplicațiile și serviciile, precum și de nivelul de calitate așteptat pentru serviciile prestate. Autoritățile naționale de reglementare trebuie să promoveze capacitatea utilizatorilor de a accesa și distribui informații și de a utiliza aplicații și servicii. Autoritățile naționale de reglementare, cărora le revine sarcina de a pune în aplicare prevederile de la articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE, pot stabili cerințe minime privind calitatea serviciilor care să fie impuse unei sau unor întreprinderi furnizoare de rețele publice de comunicații, pentru a preveni degradarea serviciului și obstrucționarea sau încetinirea traficului în rețele. Măsurile propuse trebuie să fie justificate și proporționale în raport cu obiectivele și principiile de reglementare stabilite la articolul 8 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (2). Atunci când propun astfel de măsuri, autoritățile naționale de reglementare trebuie să țină cont de orientările emise de Organismul autorităților europene de reglementare în domeniul comunicațiilor electronice (OAREC) (3).

               (2)

               Comisia trebuie să evalueze eventualele propuneri de măsuri, pentru a verifica dacă cerințele preconizate nu afectează buna funcționare a pieței interne. În acest scop, autoritățile naționale de reglementare trebuie să transmită Comisiei proiecte de măsuri de stabilire a unor cerințe minime privind calitatea serviciilor sau de modificare a unor cerințe impuse anterior conform procedurii stabilite la articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE. Mecanismul de notificare nu trebuie să încarce autoritățile naționale de reglementare cu sarcini administrative suplimentare care nu sunt necesare. Proiectele de măsuri care elimină cerințe impuse anterior se comunică în această etapă numai din motive de transparență.

               (3)

               Pentru a facilita realizarea evaluării, autoritățile naționale de reglementare trebuie să comunice Comisiei în timp util proiectele de măsuri, înainte de a stabili astfel de cerințe, prin intermediul unei notificări în care se prezintă pe scurt motivele care justifică luarea de măsuri, cerințele preconizate și acțiunile propuse. Autoritățile naționale de reglementare pot discuta neoficial cu Comisia pe marginea proiectelor de măsuri, înainte de a efectua notificarea.

               (4)

               În vederea realizării unei evaluări de către Comisie, trebuie furnizate o serie de informații minime cu privire la proiectele de măsuri. Trebuie avută în vedere necesitatea de a asigura o evaluare eficace, pe de o parte, și de a simplifica administrația cât mai mult posibil, pe de altă parte. Pentru a contribui la simplificarea evaluării proiectelor de măsuri notificate și pentru a accelera acest proces, autoritățile naționale de reglementare trebuie să utilizeze formate standard pentru notificările lor.

               (5)

               Înainte de a lua o decizie, autoritățile naționale de reglementare trebuie să acorde atenția cuvenită recomandărilor și observațiilor făcute de Comisie referitor la propunerile de măsuri de stabilire sau de modificare a cerințelor minime privind calitatea serviciilor. Autoritățile naționale de reglementare trebuie, de asemenea, să contribuie la asigurarea transparenței prin comunicarea măsurilor adoptate, inclusiv a celor care elimină cerințele impuse anterior.

               (6)

               În ceea ce o privește, Comisia trebuie să facă publice notificarea și toate informațiile justificative, precum și eventualele observații sau recomandări pe care le-a formulat sau anunțul pe care l-a transmis în cazul în care nu a emis observații sau recomandări. În cazul în care informațiile sunt considerate confidențiale de către o autoritate națională de reglementare, în conformitate cu normele UE și naționale privind confidențialitatea informațiilor de natură comercială, Comisia și autoritatea națională de reglementare respectivă trebuie să asigure confidențialitatea în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2002/21/CE,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

      SCOPUL ȘI DOMENIUL DE APLICARE

               1.

               Scopul prezentei recomandări este acela de a asigura o abordare coerentă, transparență totală și o procedură simplificată pentru cazurile în care autoritățile naționale de reglementare intenționează să ia măsuri de stabilire a unor cerințe minime privind calitatea serviciilor, în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE.

               2.

               În acest scop, autoritățile naționale de reglementare trebuie să furnizeze Comisiei, în timp util, următoarele:

                           (a)

                           proiecte de măsuri de stabilire a unor cerințe minime privind calitatea serviciilor, în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE;

                           (b)

                           proiecte de măsuri de modificare a eventualelor cerințe impuse anterior în acest sens;

                           (c)

                           proiecte de măsuri de eliminare a unor astfel de cerințe impuse anterior.

      DEFINIȚII

               3.

               Termenii definiți în Directiva 2002/21/CE, în Directiva 2002/22/CE și în alte directive specifice sunt utilizați cu același sens în prezenta recomandare. În plus:

                           „notificare” înseamnă notificarea transmisă Comisiei de către o autoritate națională de reglementare cu privire la un proiect de măsură în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE, însoțită de formularul de notificare prevăzut în prezenta recomandare;

                           „proiecte de măsuri” se referă la măsurile privind cerințele de calitate a serviciilor, concepute pentru a preveni degradarea serviciului și obstrucționarea sau încetinirea traficului în rețele, pe care o autoritate națională de reglementare intenționează să le impună unei sau unor întreprinderi furnizoare de rețele publice de comunicații.

      PROCEDURA DE NOTIFICARE

               4.

               Proiectele de măsuri menționate la punctul 2 trebuie puse la dispoziția Comisiei prin intermediul formularului de notificare prevăzut în anexă. Proiectele de măsuri notificate trebuie să includă următoarele informații, dacă este cazul:

                           (a)

                           o notificare succintă cuprinzând următoarele elemente:

                                       (i)

                                       identitatea întreprinderii sau întreprinderilor care furnizează rețele publice de comunicații și cărora li se aplică proiectul de măsură;

                                       (ii)

                                       un rezumat al motivelor acțiunii;

                                       (iii)

                                       cerințele preconizate care urmează să fie impuse de autoritatea națională de reglementare;

                                       (iv)

                                       derularea propusă a acțiunii;

                           (b)

                           proiectul de măsură al autorității naționale de reglementare și toate documentele justificative, inclusiv:

                                       (i)

                                       datele și circumstanțele relevante pentru cazul respectiv, care necesită impunerea unor cerințe minime privind calitatea serviciilor pentru una sau mai multe întreprinderi furnizoare de rețele publice de comunicații;

                                       (ii)

                                       o evaluare a măsurii propuse, ținându-se cont în particular de obiectivele de politică și de principiile de reglementare în conformitate cu articolul 8 din Directiva 2002/21/CE;

                                       (iii)

                                       calendarul provizoriu de punere în aplicare a cerințelor minime privind calitatea serviciilor;

                                       (iv)

                                       metodele specifice care vor fi utilizate pentru monitorizarea punerii în aplicare a acestor cerințe;

                                       (v)

                                       rezultatele eventualelor consultări publice organizate de autoritatea națională de reglementare cu privire la măsura propusă; precum și

                                       (vi)

                                       avizul autorității naționale din domeniul concurenței, dacă există.

               5.

               Notificările trebuie efectuate pe cale electronică cu cerere de confirmare de primire. Documentele transmise pe cale electronică sunt considerate primite de către destinatar în ziua în care au fost transmise. Notificările se vor înregistra în ordinea în care au fost primite.

               6.

               Notificările devin efective la data înregistrării lor de către Comisie („data înregistrării”). Toate autoritățile de reglementare naționale și OAREC vor fi informate, prin intermediul paginii de internet a Comisiei și pe cale electronică, cu privire la data înregistrării unei notificări, la conținutul notificării și la eventualele documente justificative primite, asigurându-se în același timp confidențialitatea în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2002/21/CE.

               7.

               Notificările trebuie redactate în una dintre limbile oficiale ale Uniunii Europene. Formularul de notificare poate fi completat într-o altă limbă oficială decât cea utilizată în proiectul de măsură. Eventualele observații sau recomandări adoptate de Comisie în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE vor fi prezentate în limba utilizată în proiectul de măsură notificat, traduse, dacă este posibil, în limba utilizată pentru formularul de notificare.

               8.

               La solicitarea unei autorități naționale de reglementare, Comisia va discuta neoficial pe marginea unui proiect de măsură înainte de notificare.

               9.

               O autoritate națională de reglementare poate decide, în orice moment, să își retragă notificarea, caz în care măsura notificată va fi eliminată din registru, iar autoritatea națională de reglementare în cauză, toate celelalte autorități naționale de reglementare și OAREC vor fi informate în legătură cu acest lucru. Comisia va publica un anunț în acest sens pe pagina sa de internet.

      CALENDAR ȘI FOLLOW-UP

               10.

               În conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE, îndeosebi atunci când evaluează un proiect de măsură menționat la punctul 2 litera (a) sau (b), Comisia poate, după ce a analizat toate informațiile relevante, să facă observații sau recomandări cu privire la proiectul de măsură, în special în cazul în care consideră că cerințele propuse ar afecta funcționarea pieței interne.
               Perioada de examinare nu trebuie să depășească două luni de la data notificării proiectului de măsură, cu excepția cazului în care s-a convenit altfel între Comisie și autoritatea națională de reglementare.

               11.

               Prin derogare de la punctul 10, în termen de 15 zile de la notificarea proiectului de măsură:

                           (i)

                           autoritatea națională de reglementare sau Comisia poate solicita prelungirea perioadei de examinare pentru o perioadă de timp rezonabilă, în special dacă evaluarea se dovedește a fi un proces complex; sau

                           (ii)

                           autoritatea națională de reglementare poate solicita scurtarea perioadei de examinare în cazul în care, în circumstanțe excepționale, consideră că este nevoie să se acționeze de urgență pentru a garanta concurența și a proteja interesele utilizatorilor finali.

                     Atunci când dorește să extindă sau să scurteze perioada de examinare de două luni conform subpunctului (i) sau (ii) de mai sus, autoritatea națională de reglementare sau Comisia trebuie să indice motivele care stau la baza acestui demers.

               12.

               Durata eventualelor derogări de la perioada de examinare de două luni, la care se face referire la punctul 11 subpunctele (i) și (ii), trebuie să facă obiectul unui acord prealabil între Comisie și autoritatea națională de reglementare, având în vedere în special complexitatea evaluării și interesul utilizatorilor finali și al altor părți interesate de a beneficia de reguli clare și previzibile în materie de calitate a serviciilor. În cazul în care se solicită o prelungire în conformitate cu punctul 11 subpunctul (i), perioada totală de examinare convenită nu trebuie să depășească trei luni de la notificarea proiectului de măsură.
               Prin derogare de la punctul 11, Comisia, în urma unei prime evaluări a unui proiect de măsură notificat, poate informa autoritatea națională de reglementare cu privire la scurtarea cu o lună a perioadei de examinare.

               13.

               Odată ce s-a convenit cu privire la o derogare de la perioada de examinare de două luni, conform celor menționate la punctele 11 și 12, Comisia va informa autoritatea națională de reglementare în cauză, toate celelalte autorități naționale de reglementare și OAREC și va publica în acest sens pe pagina sa de internet un anunț în care specifică durata perioadei de examinare stabilite.

               14.

               Fără a aduce atingere punctelor 11 și 12 de mai sus, după înregistrarea notificării, Comisia, acționând în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2002/21/CE, poate solicita informații sau clarificări suplimentare din partea autorității naționale de reglementare în cauză, precizând un termen până la care dorește să primească răspuns. Calendarul procedurii de notificare va fi extins cu numărul de zile care au trecut până la primirea răspunsului la solicitarea de informații. Autoritățile naționale de reglementare trebuie să depună eforturi pentru a furniza în timp util informațiile solicitate, dacă sunt disponibile.

               15.

               În cazul în care formulează observații sau recomandări cu privire la propunerile de măsuri de stabilire sau de modificare a cerințelor minime privind calitatea serviciilor în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE, Comisia va informa autoritatea națională de reglementare respectivă prin poștă electronică și va publica observațiile sau recomandările pe pagina sa de internet.

               16.

               În cazul în care nu a emis observații sau recomandări, Comisia va informa autoritatea națională de reglementare în cauză, toate celorlalte autorități naționale de reglementare și OAREC și va publica un anunț în acest sens pe pagina sa de internet.

               17.

               O autoritate națională de reglementare nu trebuie să adopte proiecte de măsuri conform punctului 2 litera (a) sau (b) înainte de încheierea perioadei de examinare, stabilite în conformitate cu punctele 10-12. În cazul în care Comisia nu emite observații sau recomandări în intervalul de timp prevăzut pentru notificare, autoritatea națională de reglementare poate adopta proiectul de măsură notificat. Proiectele de măsuri menționate la punctul 2 litera (c) pot fi adoptate de autoritățile naționale de reglementare la orice moment după notificare.

               18.

               În cazul în care adoptă o măsură în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE, autoritățile naționale de reglementare trebuie să comunice Comisiei măsura adoptată. Comisia va publica pe site-ul său internet fiecare măsură adoptată, sub rezerva reglementărilor privind confidențialitatea în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2002/21/CE.

      DISPOZIȚII SUPLIMENTARE

               19.

               În conformitate cu Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1182/71 al Consiliului (4), orice termen menționat în prezenta recomandare se calculează după cum urmează:

                           (a)

                           dacă termenul exprimat în zile, săptămâni sau luni se calculează de la momentul în care are loc un eveniment, ziua în care are loc evenimentul respectiv nu este luată în considerare la calcularea termenului în cauză;

                           (b)

                           un termen exprimat în săptămâni sau luni se încheie odată cu expirarea zilei din ultima săptămână sau lună care reprezintă aceeași zi a săptămânii sau aceeași dată ca cea a zilei în care a avut loc evenimentul de la care se calculează termenul. Dacă, într-un termen exprimat în luni, ziua în care ar trebui să expire termenul nu există în ultima lună, termenul se încheie la expirarea ultimei zile din acea lună;

                           (c)

                           termenele includ sărbătorile legale, zilele de sâmbătă și duminică;

                           (d)

                           zile lucrătoare înseamnă toate zilele în afară de sărbătorile legale și/sau publice, zilele de sâmbătă și duminică. În cazul în care expiră într-o zi de sâmbătă, duminică sau într-o sărbătoare legală, termenul se prelungește până la finalul următoarei zile lucrătoare. Lista cu sărbătorile legale stabilită de Comisie este publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene înainte de începutul fiecărui an.

               20.

               Comisia, împreună cu autoritățile naționale de reglementare și cu OAREC, va monitoriza punerea în aplicare a procedurii de notificare. Comisia va evalua necesitatea revizuirii prezentei recomandări, după cum este cazul, la doi ani de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               21.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 12 decembrie 2012.

            Pentru Comisie

         Neelie KROES

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 108, 24.4.2002, p. 51.

      (2)  JO L 108, 24.4.2002, p. 33.

      (3)  A se vedea OAREC, Guidelines for Quality of Service in the scope of Net Neutrality, BoR (12) 32.

      (4)  JO L 124, 8.6.1971, p. 1.

      ANEXĂ

         Formular de notificare a proiectelor de măsuri propuse în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE

      INTRODUCERE
      Formularul de notificare conține informațiile succinte care trebuie furnizate Comisiei de către autoritățile naționale de reglementare în momentul notificării proiectelor de măsuri în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE.
      Comisia intenționează să discute cu autoritățile naționale de reglementare aspecte referitoare la punerea în aplicare a articolului 22 alineatul (3), în special cu prilejul reuniunilor prealabile notificării. În consecință, autoritățile naționale de reglementare sunt încurajate să consulte Comisia cu privire la orice aspect legat de formularul de notificare și mai ales cu privire la tipul de informații pe care trebuie să le furnizeze sau, dimpotrivă, referitor la posibilitatea de derogare de la obligația de furnizare a anumitor informații legate de măsurile prin care se impun cerințe minime privind calitatea serviciilor în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE.
      Este important să se furnizeze Comisiei o serie de informații succinte care să includă: (i) identitatea întreprinderii sau întreprinderilor care furnizează rețele publice de comunicații și cărora li se aplică proiectul de măsură; (ii) un rezumat al motivelor acțiunii; (iii) cerințele preconizate care urmează să fie impuse de autoritatea națională de reglementare; și (iv) derularea propusă a acțiunii.
      La formularul de notificare trebuie să se anexeze proiectul de măsură al autorității naționale de reglementare, care cuprinde argumente corespunzătoare legate de justificarea și proporționalitatea adoptării măsurilor propuse în conformitate cu punctele 1 și 2 din prezenta recomandare. Proiectul de măsură trebuie să includă: (i) datele și circumstanțele relevante pentru cazul respectiv, care necesită impunerea unor cerințe minime privind calitatea serviciilor pentru una sau mai multe întreprinderi furnizoare de rețele publice de comunicații; (ii) o evaluare a măsurii propuse, ținându-se cont în particular de obiectivele de politică și de principiile de reglementare stabilite la articolul 8 din Directiva 2002/21/CE; (iii) calendarul provizoriu de punere în aplicare a cerințelor minime privind calitatea serviciilor și metodele specifice care vor fi utilizate pentru a se monitoriza aplicarea acestor cerințe; (iv) rezultatele eventualelor consultări publice desfășurate în prealabil de autoritatea națională de reglementare; și (v) avizul autorității naționale din domeniul concurenței, dacă există.
      INFORMAȚII SUCCINTE

                  Descrieți pe scurt conținutul proiectului de măsură notificat:

                  Indicați referința notificării conform articolului 22 alineatul (3) pentru proiectele de măsuri notificate anterior (dacă există):

                  Identificați întreprinderea sau întreprinderile cărora li se impun obligații în virtutea acestui proiect de măsură:

                  Descrieți pe scurt motivele acțiunii:

                  Descrieți pe scurt cerințele preconizate:

                  Descrieți pe scurt derularea propusă a acțiunii:

                  Referința proiectului de măsură notificat (cu link internet, dacă este disponibil):


title: Recomandarea Comisiei din 13 iulie 2010 privind orientările pentru elaborarea măsurilor naționale de coexistență pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice

text:
               22.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/1

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 13 iulie 2010
   privind orientările pentru elaborarea măsurilor naționale de coexistență pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice
   2010/C 200/01
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (UE), în special articolul 292,
   având în vedere articolul 26a alineatul (2) din Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (1),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 26a din Directiva 2001/18/CE prevede că statele membre pot adopta măsuri adecvate pentru a evita prezența accidentală a organismelor modificate genetic (OMG) în alte produse. Aceasta se referă în special la evitarea prezenței OMG-urilor în alte culturi precum cele convenționale sau ecologice.

               (2)

               Structurile fermelor și sistemele agricole, precum și condițiile economice și naturale în care își desfășoară activitatea agricultorii din Uniunea Europeană sunt foarte diverse. Diversitatea sistemelor agricole și condițiile naturale și economice din UE trebuie luate în considerare la elaborarea măsurilor destinate să evite prezența accidentală a culturilor modificate genetic în alte culturi.

               (3)

               Se poate dovedi necesar ca autoritățile publice din statele membre să stabilească pentru zonele în care se cultivă OMG-uri măsuri adecvate pentru a permite consumatorilor și producătorilor să aleagă între producția convențională, ecologică și cea modificată genetic (denumite în continuare „măsuri de coexistență”).

               (4)

               Obiectivul adoptării măsurilor de coexistență în zonele în care se cultivă OMG-uri este de a evita prezența accidentală a OMG-urilor în alte produse, prevenind pierderile economice potențiale și eventualul impact al amestecării culturilor modificate genetic cu cele nemodificate genetic (inclusiv cu culturile ecologice).

               (5)

               În unele cazuri, în funcție de condițiile economice și naturale, poate fi necesară excluderea cultivării OMG-urilor din zone extinse. Această posibilitate ar trebui să se bazeze pe demonstrarea de către statele membre că pentru zonele respective nu sunt suficiente alte măsuri pentru a preveni prezența accidentală a OMG-urilor în culturile convenționale sau ecologice. În plus, măsurile de restricționare trebuie să fie proporționale cu obiectivul (și anume, protejarea anumitor nevoi ale cultivatorilor de culturi convenționale sau ecologice).

               (6)

               În contextul combinării sistemului de autorizare al Uniunii Europene, bazat pe principii științifice, cu libertatea acordată statelor membre de a decide dacă doresc sau nu să cultive culturi modificate genetic pe teritoriul lor, Comisia consideră că măsurile menite să evite prezența accidentală a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice ar trebui stabilite la nivelul statelor membre.

               (7)

               Este necesar să se înlocuiască Recomandarea 2003/556/CE (2) pentru a reflecta mai bine posibilitatea oferită de articolul 26a statelor membre de a stabili măsuri pentru evitarea prezenței accidentală a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice. În consecință, orientările actuale își limitează conținutul la principalele principii generale pentru elaborarea de măsuri de coexistență, recunoscând faptul că statele membre au nevoie de suficientă flexibilitate pentru a ține cont de specificitățile lor regionale și naționale și de necesitățile particulare de la nivel local privind culturile și produsele convenționale, ecologice și de alte tipuri.

               (8)

               Biroul european pentru coexistență (ECoB) va continua să elaboreze, în cooperare cu statele membre, bune practici în materie de coexistență, precum și orientări tehnice pe teme conexe,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               La elaborarea de măsuri naționale pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice, statele membre ar trebui să respecte orientările prezentate în anexa la prezenta recomandare.

               2.

               Recomandarea 2003/556/CE se abrogă.

               3.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 iulie 2010.

            Pentru Comisie

         John DALLI

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 106, 17.4.2001, p. 1.

      (2)  Recomandarea Comisiei privind orientările pentru elaborarea de strategii naționale și bune practici în vederea asigurării coexistenței culturilor modificate genetic cu cele convenționale și ecologice (JO L 189, 29.7.2003, p. 36).

      ANEXĂ
      1.   Introducere

      1.1.   Măsuri naționale de coexistență pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice

      Cultivarea OMG-urilor în UE are implicații pentru organizarea producției agricole. Pe de altă parte, posibilitatea prezenței accidentale a culturilor modificate genetic (MG) în culturile nemodificate genetic (convenționale și ecologice) aduce în discuție problema modalităților de garantare a alegerii de către producător a diferitelor tipuri de producție. În principiu, agricultorii ar trebui să aibă posibilitatea de a cultiva tipurile de culturi agricole pe care le-au ales – indiferent dacă acestea sunt modificate genetic, convenționale sau ecologice. Posibilitatea ar trebui să fie armonizată cu dorința unora dintre agricultori și operatori să se asigure că culturile lor conțin în cea mai mică măsură OMG-uri.
      Pe de altă parte, acest aspect este legat și de alegerea consumatorului. Pentru a oferi consumatorilor europeni posibilitatea de a alege între produse alimentare modificate genetic și produse alimentare nemodificate genetic, ar trebui să se asigure nu numai un sistem de etichetare și trasabilitate care să funcționeze corespunzător, ci și un sector agricol care să poată oferi diverse tipuri de produse. Capacitatea industriei alimentare de a oferi consumatorilor posibilitatea unei alegeri cât mai variate trebuie combinată cu capacitatea sectorului agricol de a menține diverse sisteme de producție.
      Prezența accidentală a OMG-urilor peste pragul de toleranță stabilit în legislația UE impune necesitatea ca o cultură care era destinată a fi cultură nemodificată genetic să fie etichetată drept cultură care conține OMG-uri (1). Aceasta ar putea duce la scăderea veniturilor din cauza unui preț de piață mai scăzut al culturii modificate genetic sau la dificultăți de vânzare. În plus, este posibil ca agricultorii să suporte costuri mai ridicate în cazul în care sunt obligați să adopte sisteme de monitorizare și măsuri menite să reducă la minimum gradul de amestecare a culturilor modificate genetic cu cele nemodificate genetic.
      Cu toate acestea, scăderea potențială a veniturilor pentru producătorii de produse agricole speciale precum produsele ecologice nu se limitează neapărat la situațiile de depășire a pragului de etichetare de 0,9 % stabilit în legislația UE. În anumite cazuri și în funcție de cererea de pe piață și de dispozițiile relevante din legislațiile naționale (de exemplu, unele state membre au elaborat standarde naționale pentru diverse tipuri de etichetare a produselor „fără OMG-uri”), prezența de urme de OMG-uri în anumite culturi destinate obținerii de produse alimentare – chiar și la niveluri inferioare pragului de 0,9 % – poate cauza pierderi economice operatorilor care ar dori să le comercializeze drept produse care nu conțin OMG-uri.
      În plus, prezența OMG-urilor are implicații specifice pentru producătorii anumitor produse precum agricultorii care cultivă culturi ecologice (2), având impact și asupra consumatorului final (3). Deoarece o astfel de producție este adesea mai costisitoare, este posibil să fie necesare eforturi mai mari de separare pentru a evita prezența OMG-urilor cu scopul de a garanta solicitarea unui preț mai ridicat. În plus, constrângerile și caracteristicile existente la nivel local pot face ca, în unele zone geografice, aceste eforturi de separare să fie extrem de anevoioase și costisitoare.
      Prin urmare, este necesar să se recunoască faptul că statele membre au nevoie de suficientă flexibilitate pentru a ține seama de necesitățile lor specifice la nivel regional și local cu privire la cultivarea OMG-urilor, pentru a obține o prezență cât mai redusă a OMG-urilor în culturile ecologice și în alte culturi, în cazul în care nu se poate obține prin alte mijloace un nivel satisfăcător de puritate.
      1.2.   Distincția între aspectele economice referitoare la cultivarea OMG-urilor și aspectele științifice care au făcut obiectul evaluării riscurilor asupra mediului înconjurător

      Este important să se facă o distincție clară între aspectele economice ale cultivării OMG-urilor și aspectele legate de riscurile asupra mediului înconjurător care au făcut obiectul procedurilor de autorizare din Directiva 2001/18/CE și din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic.
      Conform procedurii stabilite în Directiva 2001/18/CE și în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, autorizația de eliberare a OMG-urilor în mediul înconjurător face obiectul unei evaluări cuprinzătoare a riscurilor asupra sănătății și a mediului înconjurător. Rezultatul evaluării riscurilor poate fi unul dintre următoarele:

                  —

                  se identifică un risc de producere a unor efecte dăunătoare asupra mediului sau a sănătății care nu poate fi gestionat, situație în care se refuză acordarea autorizației;

                  —

                  nu se identifică niciun risc de efecte dăunătoare asupra mediului sau a sănătății, situație în care se acordă autorizația fără a se solicita vreo măsură suplimentară de gestionare în afara măsurilor specificate în legislație;

                  —

                  se identifică riscuri, dar acestea pot fi gestionate prin adoptarea măsurilor adecvate (de exemplu, separarea fizică și/sau monitorizarea); în acest caz, autorizația va impune obligația de implementare a măsurilor de gestionare a riscurilor asupra mediului.

            Pentru cazurile în care se identifică un risc asupra mediului sau a sănătății după momentul acordării autorizației, Directiva 2001/18/CE [articolul 20 alineatul (3)] și Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 (articolele 10 și 22) prevăd o procedură de abrogare sau de modificare a aprobării sau a autorizației acordate de UE. În plus, statele membre pot invoca clauza specială de protecție prevăzută în Directiva 2001/18/CE (articolul 23) sau măsura de urgență prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 (articolul 34) pentru a restricționa sau a interzice provizoriu cultivarea de OMG-uri pe baza noilor informații sau a informațiilor suplimentare referitoare la riscurile asupra sănătății sau a mediului.
      Deoarece numai OMG-urile autorizate pot fi cultivate în UE (4) și aspectele referitoare la mediu și la sănătate fac deja obiectul evaluării riscurilor asupra mediului înconjurător din cadrul procesului de autorizare UE, problemele rămase de rezolvat în contextul coexistenței se referă la aspecte economice asociate amestecării culturilor modificate genetic cu cele nemodificate genetic.
      1.3.   Recunoașterea condițiilor agricole diverse din UE

      Agricultorii europeni lucrează în condiții foarte diferite. Dimensiunile fermelor și ale terenurilor arabile, sistemele de producție, rotația culturilor și modelele de cultivare a acestora, precum și condițiile naturale variază în Europa. Această varietate trebuie luată în considerare la elaborarea, punerea în aplicare și monitorizarea măsurilor naționale de evitare a prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice. Măsurile care sunt aplicate trebuie să fie specifice structurilor de ferme, sistemelor agricole, modelelor de cultivare și condițiilor naturale dintr-o regiune.
      Este posibil să fie necesare elaborarea și implementarea la nivel național sau regional de strategii și bune practici pentru cultivarea OMG-urilor, cu participarea agricultorilor și a altor părți interesate și ținând seama de factori naționali, regionali și locali.
      Prin urmare, este adecvat ca măsurile de evitare a prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice să fie elaborate la nivel național și, în unele cazuri, la nivel regional sau local.
      1.4.   Scopul și domeniul de aplicare al orientărilor

      Prezentele orientări îmbracă forma unor recomandări fără caracter obligatoriu, adresate statelor membre. Acestea au drept scop să ofere principii generale pentru elaborarea de măsuri naționale pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice. Se recunoaște faptul că mulți dintre factorii care sunt importanți în acest context sunt specifici condițiilor de la nivel național, regional și local.
      2.   Principii generale pentru elaborarea măsurilor naționale de coexistență pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice

      2.1.   Transparență, cooperare transfrontalieră și implicarea părților interesate

      Măsurile naționale pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice ar trebui să fie elaborate în cooperare cu toate părțile interesate și în mod transparent. Statele membre ar trebui să asigure cooperarea transfrontalieră cu țările vecine pentru a garanta funcționarea eficace a măsurilor de coexistență în zonele de frontieră. În acest sens, acestea ar trebui să asigure și să pună la dispoziție informații adecvate și punctuale privind măsurile pe care decid să le pună în aplicare.
      2.2.   Proporționalitatea

      Măsurile pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în alte culturi ar trebui să fie proporționale cu obiectivul urmărit (protecția nevoilor specifice ale cultivatorilor de culturi convenționale sau ecologice). Măsurile de coexistență ar trebui să evite impunerea de sarcini inutile pentru agricultori, producătorii de semințe și pentru alți operatori asociați oricărui tip de producție. Alegerea măsurilor ar trebui să țină cont de constrângerile și caracteristicile regionale și locale, precum forma și dimensiunea terenurilor arabile dintr-o regiune, fragmentarea și dispersia geografică a terenurilor arabile care aparțin agricultorilor individuali și practicile regionale de gestionare a culturilor.
      2.3.   Niveluri de prezență a OMG-urilor care trebuie impuse prin intermediul măsurilor naționale de coexistență pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice

      Măsurile naționale pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și în cele ecologice ar trebui să țină seama de cunoștințele existente privind probabilitatea și sursele de amestecare a culturilor modificate genetic cu cele nemodificate genetic. Aceste măsuri ar trebui să fie proporționale cu nivelul de prezență a OMG-urilor care trebuie respectat și care va depinde de specificitățile regionale și naționale și de nevoile speciale de la nivel local referitoare la culturile și producția convențională, ecologică și la alte tipuri de culturi și producție.

                  2.3.1.

                  În unele cazuri, prezența urmelor de OMG-uri în produsele alimentare și în hrana pentru animale are un efect economic numai atunci când aceasta depășește pragul de etichetare de 0,9 %. În cazurile respective, statele membre ar trebui să considere că sunt suficiente măsurile de asigurare a respectării pragului de etichetare de 0,9 %.

                  2.3.2.

                  Statele membre ar trebui să rețină faptul că este posibil să nu fie nevoie să se aplice niveluri specifice de prezență a OMG-urilor în cazul în care etichetarea unei culturi drept cultură modificată genetic nu are nicio implicație economică.

                  2.3.3.

                  În alte cazuri, scăderea potențială a veniturilor pentru producătorii de culturi ecologice și pentru unii producătorii de produse convenționale (de exemplu, anumiți producători din industria alimentară) se poate datora prezenței de urme de OMG-uri la niveluri inferioare pragului de 0,9 %. În cazurile respective și cu scopul protejării anumitor tipuri de producție, statele membre vizate pot stabili măsuri având drept scop atingerea nivelurilor de prezență a OMG-urilor în alte culturi care să fie inferioare pragului de 0,9 %.

            Indiferent de nivelul de prezență a OMG-urilor care este stabilit prin măsurile de coexistență, pragurile stabilite în legislația UE (5) vor continua să se aplice pentru etichetarea prezenței OMG-urilor în produsele alimentare, hrana pentru animale și în produsele destinate prelucrării directe.
      2.4.   Măsuri de interzicere a cultivării OMG-urilor în zone extinse (denumite în continuare „zone fără culturi modificate genetic”)

      Diferențele existente în privința aspectelor regionale, precum condițiile climatice (care influențează activitatea agenților de polenizare și transportul polenului de către vânt), topografia, modelele de cultivare și sistemele de rotație a culturilor sau structurile agricole (inclusiv structurile înconjurătoare precum garduri vii, păduri, terenuri necultivate și dispoziția spațială a culturilor) pot influența gradul de amestecare a culturilor modificate genetic cu cele convenționale și ecologice, precum și măsurile necesare pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în alte tipuri de culturi.
      În funcție de anumite condiții economice și naturale, statele membre ar trebui să ia în considerare posibilitatea interzicerii cultivării OMG-urilor pe zone extinse ale teritoriului lor pentru a evita prezența accidentală a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice. Astfel de interdicții ar trebui să se bazeze pe demonstrarea de către statul membru a faptului că, pentru zonele respective, alte măsuri nu sunt îndeajuns pentru a se obține un grad satisfăcător de puritate. În plus, măsurile de restricționare ar trebui să fie proporționale cu obiectivul urmat (și anume, protejarea anumitor nevoi ale cultivatorilor de culturi convenționale și/sau ecologice).
      2.5.   Reguli privind răspunderea

      Aspectele privind compensațiile financiare sau responsabilitatea pentru pagubele economice sunt de competența exclusivă a statelor membre.
      3.   Schimbul de informații la nivelul UE

      Comisia va continua să colecteze și să coordoneze informații relevante bazate pe studiile aflate în curs de desfășurare la nivelul UE și la nivel național și să ofere asistență tehnică statelor membre interesate cu scopul stabilirii de strategii naționale în materie de coexistență.
      Coordonarea aflată în curs de desfășurare prin COEX-NET (6) și asistența tehnică asigurată de Biroul european pentru coexistență (ECoB) (7) vor continua să fie oferite. ECoB va continua să actualizeze un catalog informativ de măsuri, precum și o listă a factorilor agronomici, naturali și specifici anumitor culturi care trebuie luate în considerare la elaborarea de măsuri naționale pentru evitarea prezenței accidentale a OMG-urilor în culturile convenționale și ecologice. Statele membre ar trebuie să continue să contribuie la activitățile tehnice ale ECoB.

         (1)  În conformitate cu articolele 12 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, obligația de etichetare nu se aplică produselor alimentare/hranei pentru animale care conțin materiale care conțin sau constau în OMG-uri sau care sunt obținute din sau conțin ingrediente obținute din OMG-uri într-o proporție de cel mult 0,9 % din: (i) fiecare ingredient separat sau (ii) produsul alimentar compus dintr-un singur ingredient sau (iii) hrana pentru animale și fiecare furaj din care aceasta este compusă, cu condiția ca această prezență să fie accidentală sau inevitabilă din punct de vedere tehnic.

         (2)  În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 834/2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, se interzice utilizarea în producția biologică a OMG-urilor, inclusiv sub formă de semințe, produse alimentare sau hrană pentru animale [articolul 9 alineatul (1)]. Se urmărește prin aceasta reducerea la minimum a prezenței OMG-urilor în produsele ecologice (a se vedea considerentul 10).

         (3)  COM(2009) 153 – Raportul Comisiei către Consiliu și către Parlamentul European privind coexistența între culturile modificate genetic, agricultura convențională și agricultura ecologică.

         (4)  Pentru a putea fi cultivate în UE, OMG-urile trebuie să fi fost autorizate pentru cultivare în temeiul Directivei 2001/18/CE sau al Regulamentului (CE) nr. 1829/2003.

         (5)  Articolele 12 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 și articolul 21 alineatul (3) din Directiva 2001/18/CE.

         (6)  Scopul Grupului de lucru în rețea pentru schimbul și coordonarea de informații privind coexistența între culturile modificate genetic, culturile convenționale și culturile ecologice (COEX-NET) este de a facilita schimbul de informații între statele membre și Comisie.

         (7)  ECoB elaborează culegeri de bune practici, pe culturi specifice, destinate măsurilor tehnice de coexistență. ECoB este alcătuit dintr-un secretariat și din grupuri de lucru tehnice pe culturi specifice formate din experți ai statelor membre și ai părților interesate.


				|

		52013DC0248

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI privind desemnarea Capitalei europene a culturii pentru anul 2017 în Danemarca și în Cipru, precum și a Capitalei europene a culturii pentru anul 2018 în Malta /* COM/2013/0248 final */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
Decizia nr. 1622/2006/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire a unei
acțiuni comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a
culturii” pentru anii 2007-2019[1]
stabilește procedura de desemnare a Capitalelor europene ale culturii. În
conformitate cu articolul 2 din decizia respectivă, începând cu anul 2009,
două orașe din două state membre vor fi desemnate, pe rând,
„Capitale europene ale culturii”, conform ordinii cronologice stabilite în
anexa la decizia respectivă. Danemarca și Cipru au dreptul de a
găzdui evenimentul în 2017. Malta este unul dintre cele două state
membre care au dreptul să găzduiască evenimentul în 2018,
împreună cu Țările de Jos, și a decis să lanseze
procedura de selecție cu un an mai devreme față de programul
normal.
Nominalizarea pentru capitalele europene ale
culturii pentru anii 2017 și 2018 este supusă procesului prezentat în
continuare.
Fiecare dintre statele membre în cauză
publică, cel târziu cu șase ani înainte de eveniment, o cerere de
prezentare de candidaturi. Un comitet de selecție compus din 13
experți independenți din sectorul cultural este convocat pentru o
reuniune de preselecție, cel târziu cu cinci ani înainte de eveniment. Comitetul
de selecție evaluează candidaturile primite, în conformitate cu
criteriile stabilite la articolul 4 din Decizia nr. 1622/2006/CE și
realizează o preselecție a orașelor candidate care trebuie
să fie avute în vedere după finalizarea procedurii de depunere a
candidaturii.
Fiecare dintre statele membre în cauză
convoacă comitetul, pentru selecția finală, la 9 luni după
reuniunea de preselecție. După o evaluare aprofundată a
orașelor preselecționate, pe baza criteriilor stabilite pentru
acțiune, comitetul recomandă, pentru titlul respectiv, un oraș
din fiecare stat membru în cauză.
Pe baza acestor recomandări, fiecare stat
membru nominalizează un oraș pentru „Capitala europeană a
culturii” și notifică Parlamentul European, Consiliul, Comisia
și Comitetul Regiunilor, cel târziu cu patru ani înainte de începerea
evenimentului în cauză.
Parlamentul European poate transmite Comisiei
un aviz în termen de cel mult trei luni de la primirea nominalizărilor.
Consiliul, hotărând la recomandarea
Comisiei, desemnează în mod oficial orașele în cauză pentru anul
pentru care acestea au fost nominalizate.
După încheierea celor două runde ale
concursului descris mai sus, comitetul a recomandat, în rapoartele
corespunzătoare pe care le-a realizat în septembrie 2012, ca orașele
Aarhus (Danemarca) și Paphos (Cipru) să găzduiască
evenimentul în 2017, iar în raportul întocmit în noiembrie 2012, ca orașul
Valletta (Malta) să găzduiască evenimentul în 2018. Cele trei
state membre au notificat aceste nominalizări Parlamentului European,
Consiliului, Comisiei și Comitetului Regiunilor în toamna anului 2012.
Parlamentul European a transmis avizul
său favorabil Comisiei în februarie 2013.
În consecință, Comisia, în
conformitate cu articolul 9 alineatul (3) din Decizia nr. 1622/2006/CE,
transmite Consiliului recomandarea anexată, în vederea desemnării
orașelor Aarhus și Paphos pentru desfășurarea evenimentului
„Capitala europeană a culturii” în 2017, în Danemarca și, respectiv,
în Cipru, precum și în vederea desemnării oficiale a orașului
Valletta pentru desfășurarea evenimentului „Capitala europeană a
culturii” în 2018, în Malta.
Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind desemnarea Capitalei europene a
culturii pentru anul 2017 în Danemarca și în Cipru, precum și a
Capitalei europene a culturii pentru anul 2018 în Malta
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Decizia nr. 1622/2006/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire
a unei acțiuni comunitare în favoarea evenimentului „Capitala
europeană a culturii” pentru anii 2007-2019[2],
în special articolul 9 alineatul (3),
având în vedere
recomandarea Comisiei Europene,
având în vedere
rapoartele comitetului de selecție din septembrie 2012 privind procesul de
selecție a Capitalelor europene ale culturii în Danemarca și Cipru,
având în vedere
raportul comitetului de selecție din noiembrie 2012 privind procesul de
selecție a Capitalei europene a culturii în Malta,
întrucât:
criteriile
menționate la articolul 4 din Decizia nr. 1622/2006/CE sunt
îndeplinite pe deplin,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Orașele Aarhus și Paphos sunt
desemnate „Capitale europene ale culturii 2017” în Danemarca și,
respectiv, în Cipru.
Orașul Valletta este desemnat
„Capitală europeană a culturii 2018” în Malta.
Articolul 2
Prezenta decizie intră în vigoare în ziua
următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Preşedintele
[1]               JO L 304, 3.11.2006, p. 1.
[2]               JO L 304, 3.11.2006, p. 1.


title: Recomandarea Consiliului din 10 iulie 2012 privind Programul național de reformă al Irlandei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Irlandei pentru perioada 2012-2015

text:
               24.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/44

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 10 iulie 2012
   privind Programul național de reformă al Irlandei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Irlandei pentru perioada 2012-2015
   2012/C 219/13
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   după consultarea Comitetului economic și financiar,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de reformă pe 2011 al Irlandei (3) și a emis un aviz cu privire la Programul de stabilitate actualizat al Irlandei pentru perioada 2011-2015.

               (4)

               La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua analiză anuală a creșterii, marcând începutul celui de al doilea Semestru european de coordonare ex ante și integrată a politicilor, care se înscrie în cadrul Strategiei Europa 2020.

               (5)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 15 februarie 2012, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii pentru 2012 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii pentru 2012.

               (6)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Acesta a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea fiscală diferențiată favorabilă creșterii, să se restabilească condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (7)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a invitat, de asemenea, statele membre care participă la Pactul Euro Plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru ca acestea să fie incluse în programele lor de stabilitate sau de convergență și în programele lor naționale de reformă.

               (8)

               La 27 aprilie 2012, Irlanda a prezentat Programul de stabilitate pentru perioada 2012-2015 și Programul național de reformă pentru 2012.

               (9)

               La 7 decembrie 2010, Consiliul a adoptat Decizia de punere în aplicare 2011/77/UE (4) privind acordarea de asistență financiară din partea Uniunii pentru Irlanda până la sfârșitul anului 2013, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 407/2010 al Consiliului din 11 mai 2010 de instituire a unui mecanism european de stabilizare financiară (5). Memorandumul de înțelegere însoțitor, semnat la 16 decembrie 2010, și completările ulterioare aduse acestuia prevăd condițiile de politică economică pe baza cărora se acordă asistența financiară.

               (10)

               În linii generale, Irlanda a pus în aplicare condițiile din cadrul programului de asistență financiară menționate în memorandumul de înțelegere. În special, obiectivul privind deficitul fiscal pe anul 2011 (10,6 %) a fost atins cu o marjă semnificativă, iar bugetul pentru anul 2012 vizează un deficit fiscal de 8,6 % din PIB, în conformitate cu plafonul prevăzut în programul de asistență fiscală. Planurile de consolidare fiscală pe termen mediu respectă plafoanele de deficit ale programului de asistență fiscală și un deficit sub pragul de 3 % din PIB până în 2015. Recapitalizarea băncilor irlandeze, prevăzută în cadrul testului Prudential Capital Assessment Review 2011 efectuat de Banca Centrală a Irlandei, a fost în mare măsură finalizată, iar reducerea efectului de levier în ceea ce privește băncile irlandeze a depășit obiectivele programului de asistență financiară pentru ansamblul anului 2011. S-au înregistrat progrese semnificative în ceea ce privește reformele structurale menite să stimuleze competitivitatea și să permită crearea de noi locuri de muncă.

               (11)

               Economia Irlandei a revenit la o creștere modestă de 0,7 % în 2011, astfel cum s-a preconizat, în linii generale, în cadrul programului de asistență financiară. Creșterea a fost determinată de exporturi, beneficiind de îmbunătățirea competitivității și de o cerere externă solidă. Exporturile nete au contribuit cu 4,7 puncte procentuale la creșterea PIB-ului, în timp ce cererea internă a continuat să scadă, din cauza consolidării fiscale, a scăderii nivelului de ocupare a forței de muncă și a redresării bilanțurilor gospodăriilor. Se estimează că, în 2012, creșterea se va limita la aproximativ 0,5 %, din cauza conjuncturii externe nefavorabile și a ajustării continue a cererii interne. Redresarea bilanțurilor gospodăriilor și ale întreprinderilor va continua să influențeze consumul și investițiile pe termen mediu. Se prevede o accelerare a creșterii determinate de exporturi, care va ajunge la 1,9 % în 2013 și la 2,8 % până în 2015, ca urmare a dinamismului demografic și a flexibilității pieței forței de muncă a Irlandei, precum și a capacităților neutilizate semnificative ale economiei acestei țări.

               (12)

               Pe baza evaluării, în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a programului de stabilitate, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare prezentate în program este plauzibil. Previziunile privind creșterea economică prevăzute în programul de stabilitate sunt conforme cu cele emise de serviciile Comisiei în primăvara anului 2012. Obiectivul strategiei bugetare definită în cadrul programului vizează reducerea deficitului public general sub plafonul de 3 % din PIB până la sfârșitul anului 2015, în conformitate cu termenul stabilit de Consiliu pentru corectarea deficitului excesiv. Programul de stabilitate prevede în prezent un deficit de 8,3 % din PIB (sub ținta prevăzută în program de 8,6 % din PIB) în 2012, 7,5 % din PIB în 2013, 4,8 % din PIB în 2014 și 2,8 % din PIB până la sfârșitul perioadei acoperite de program, în 2015. Această evoluție se întemeiază pe măsuri de consolidare reprezentând 2,7 % din PIB, puse în aplicare în cadrul bugetului pentru 2012, pe măsuri ample de consolidare reprezentând 3,9 % din PIB în perioada 2013-2014, precum și pe un efort suplimentar de consolidare specificat parțial, reprezentând 1,1 % din PIB în 2015. Programul de stabilitate reafirmă obiectivul bugetar pe termen mediu (OTM) privind un deficit public general structural de 0,5 % din PIB, care nu este atins în perioada acoperită de program. OTM reflectă în mod corespunzător cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Datoria publică depășește 60 % din PIB și se preconizează că va crește de la 108 % din PIB în 2011 la 120 % în 2013, înainte de a scădea. Pe parcursul procedurii aplicabile deficitelor excesive, până în 2015, și în cursul următorilor trei ani, Irlanda va traversa o perioadă de tranziție, iar planurile bugetare vor garanta progrese suficiente în direcția respectării valorii de referință privind reducerea datoriei prevăzută de Pactul de stabilitate și de creștere.

               (13)

               Irlanda și-a asumat o serie de angajamente în cadrul Pactului Euro Plus. Aceste angajamente vizează încurajarea competitivității, promovarea ocupării forței de muncă, îmbunătățirea sustenabilității finanțelor publice și consolidarea stabilității financiare,

         RECOMANDĂ ca Irlanda să acționeze în perioada 2012-2013, astfel încât:
   Să pună în aplicare măsurile prevăzute în Decizia de punere în aplicare 2011/77/UE a Consiliului, specificate mai detaliat în memorandumul de înțelegere din 16 decembrie 2010 și în completările ulterioare aduse acestuia.

      Adoptată la Bruxelles, 10 iulie 2012.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. SHIARLY

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținută în ceea ce privește anul 2012 prin Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 119, 4.5.2012, p. 47).

      (3)  JO C 215, 21.7.2011, p. 1.

      (4)  JO L 30, 4.2.2011, p. 34.

      (5)  JO L 118, 12.5.2010, p. 1.


title: (2014/193/UE): Recomandarea Comisiei din 4 aprilie 2014 privind reducerea prezenței cadmiului în produsele alimentare  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               8.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 104/80

         Recomandarea Comisiei
   din 4 aprilie 2014
   privind reducerea prezenței cadmiului în produsele alimentare
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2014/193/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 1881/2006 al Comisiei din 19 decembrie 2006 de stabilire a nivelurilor maxime pentru anumiți contaminanți din produsele alimentare (1) stabilește niveluri maxime pentru cadmiu într-o serie de produse alimentare.

               (2)

               Grupul științific pentru contaminanții din lanțul alimentar (Grupul Contam) din cadrul Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a adoptat, la 30 ianuarie 2009, un aviz privind cadmiul în produsele alimentare (2). În acest aviz, EFSA a stabilit o nouă doză săptămânală tolerabilă (DST) de 2,5 μg/kg greutate corporală. În declarația sa privind „Reevaluarea dozei săptămânale tolerabile pentru cadmiu stabilită de Grupul Contam în 2009” (3), EFSA a ținut cont de recenta evaluare a riscului realizată de Comitetul mixt FAO/OMS de experți pentru aditivi alimentari (JECFA) (4) și a confirmat DST de 2,5 μg/kg greutate corporală.

               (3)

               În avizul său științific, Grupul Contam a concluzionat că expunerile medii la cadmiu prin alimentație din țările europene sunt apropiate de DST de 2,5 μg/kg greutate corporală sau o depășesc ușor. Anumite subgrupuri ale populației ar putea depăși aproximativ dublul DST. De asemenea, Grupul Contam a concluzionat că, deși este puțin probabil ca efectele adverse asupra funcției renale să apară în cazul unei persoane expuse la acest nivel, expunerea populației la cadmiu ar trebui redusă.

               (4)

               Conform avizului științific al Grupului Contam, grupele alimentare care contribuie la cea mai mare parte a expunerii la cadmiu prin alimentație, în principal din cauza unui consum ridicat, sunt cerealele și produsele pe bază de cereale, legumele, fructele cu coajă lemnoasă și leguminoasele, rădăcinoasele cu amidon sau cartofii, precum și carnea și produsele din carne. Cele mai ridicate concentrații de cadmiu au fost detectate în produse alimentare precum algele marine, peștele și fructele de mare, ciocolata și alimentele destinate dietelor speciale, precum și în ciuperci, în semințele oleaginoase și în organele comestibile.

               (5)

               În 2001 au fost stabilite niveluri maxime pentru cadmiu într-o serie de alimente, inclusiv cereale, legume, carne, pește, fructe de mare, organe comestibile și suplimente alimentare. Luând în considerare recentele concluzii ale EFSA, au fost luate în considerare noi niveluri maxime pentru alimentele pentru copii și ciocolată/produse din cacao și este de așteptat ca aceste niveluri să fie adoptate în scurt timp.

               (6)

               În plus, ca urmare a avizelor științifice privind cadmiul ale Grupului Contam, Comisia a examinat, de asemenea, posibilitățile de a reduce o parte din nivelurile maxime existente pentru cadmiu în produsele alimentare care au o contribuție majoră la expunere (de exemplu, cereale, legume, cartofi).

               (7)

               Comisia consideră că o reducere imediată a nivelurilor maxime ar fi dificil de realizat. Prezența cadmiului în produsele alimentare nu este uniformă, ci foarte variabilă, depinzând, de exemplu, de localizarea geografică a zonei de cultivare (diferite niveluri ale prezenței naturale a cadmiului în sol din cauza distribuției diferite din scoarța terestră), de disponibilitatea cadmiului din sol (un transfer diferit din sol în plante în funcție de pH-ul solului și de alte componente din sol), de soiurile diferite de plante care prezintă o acumulare diferită a cadmiului, precum și de factori antropici, cum ar fi utilizarea în agricultură a nămolurilor de epurare, a gunoiului de grajd sau a îngrășămintelor fosfatice și alți factori. În ceea ce privește prezența cadmiului în îngrășămintele fosfatice, care face în prezent obiectul unor studii, Comisia recunoaște necesitatea de a lua măsuri în conformitate cu strategia sa de reducere a riscurilor prezentate de cadmiu și oxidul de cadmiu, adoptată în 2008 (5).

               (8)

               Cu toate acestea, există deja unele metodele de atenuare destinate reducerii prezenței cadmiului în produsele alimentare, însă este nevoie de un anumit timp pentru a fi puse pe deplin în aplicare de către agricultori și de către operatorii din sectorul alimentar. În unele cazuri, metodele existente trebuie adaptate în mod specific la culturile și zonele geografice în care urmează să fie aplicate și comunicate și promovate mai eficient către agricultori în vederea reducerii pe termen mediu/lung a nivelurilor de cadmiu din produsele alimentare. Prin urmare, este necesar ca statele membre să ia măsurile necesare pentru a se asigura că metodele de atenuare deja disponibile sunt comunicate și promovate agricultorilor și că acestea au început sau au continuat să fie puse în aplicare în vederea reducerii nivelurilor de cadmiu din produsele alimentare. În cazul în care este necesar, ar trebui desfășurate activități suplimentare de cercetare și investigare pentru a elimina orice eventuale lacune ale cunoștințelor privind metodele de atenuare.

               (9)

               Progresele înregistrate de efectele măsurilor luate ar trebui să fie monitorizate și raportate Comisiei în mod regulat. Date suplimentare privind prezența cadmiului ar trebui colectate și raportate periodic către EFSA pentru a permite Comisiei reevaluarea situației până la 31 decembrie 2018 cu scopul de a decide cu privire la măsurile suplimentare adecvate,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre ar trebui să se asigure că măsurile de atenuare privind reducerea nivelurilor de cadmiu din produsele alimentare, în special din cereale, legume și cartofi, sunt puse în aplicare în mod progresiv de către agricultori și de către operatorii din sectorul alimentar. Aceasta include modalități eficiente de comunicare și promovare a metodelor cunoscute de atenuare către agricultori și operatorii din sectorul alimentar.

               2.

               Statele membre ar trebui să se asigure că, în cazul în care sunt necesare noi cunoștințe pentru identificarea unor măsuri adecvate de atenuare, de exemplu pentru anumite culturi sau într-o anumită zonă geografică, se efectuează cercetări/investigații pentru a elimina aceste lacune de cunoștințe.

               3.

               Statele membre ar trebui să monitorizeze periodic progresele înregistrate de măsurile de atenuare puse în aplicare prin colectarea de date privind nivelurile de cadmiu prezente în produsele alimentare. Statele membre ar trebui să se asigure că:

                           1.

                           rezultatele analitice sunt transmise periodic către EFSA în vederea compilării într-o bază de date unică; și

                           2.

                           un raport privind progresele înregistrate în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandării este furnizat Comisiei Europene în decembrie 2015, urmat de un raport final cel târziu în februarie 2018. În aceste rapoarte, o atenție deosebită ar trebui să se acorde nivelurilor de cadmiu apropiate de nivelurile maxime sau care depășesc aceste niveluri.

               4.

               Prelevarea de probe și analiza ar trebui să fie efectuate în conformitate cu dispozițiile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 333/2007 al Comisiei din 28 martie 2007 de stabilire a metodelor de prelevare a probelor și de analiză pentru controlul oficial al nivelurilor de plumb, cadmiu, mercur, staniu anorganic, 3-MCPD și hidrocarburi policiclice aromatice din produsele alimentare (6).

      Adoptată la Bruxelles, 4 aprilie 2014.

            Pentru Comisie

         Tonio BORG

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 364, 20.12.2006, p. 5.

      (2)  EFSA Journal (2009) 980, 1-139.

      (3)  EFSA Journal (2011); 9(2):1975.

      (4)  OMS, Seria privind aditivii alimentari nr. 64, cea de a 73-a reuniune a Comitetului mixt FAO/OMS de experți pentru aditivi alimentari (JECFA), Organizația Mondială a Sănătății, Geneva, 2011.

      (5)  Comunicarea Comisiei privind rezultatele evaluării riscurilor și strategiile de reducere a riscurilor prezentate de substanțele: cadmiu și oxid de cadmiu (JO C 149, 14.6.2008, p. 6).

      (6)  JO L 88, 29.3.2007, p. 29.