title: Recomandarea Consiliului din 28 iunie 2011 privind politicile de reducere a părăsirii timpurii a școlii  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               1.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/1

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 28 iunie 2011
   privind politicile de reducere a părăsirii timpurii a școlii
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   2011/C 191/01
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 165 și 166,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               Termenul părăsire timpurie a școlii este utilizat în legătură cu cei care părăsesc sistemul de educație și formare la nivelul educației secundare sau înainte de acest nivel și care nu mai sunt integrați în sistemul de educație și formare.

               (2)

               Reducerea părăsirii timpurii a școlii este esențială pentru atingerea unei serii de obiective-cheie ale Strategiei Europa 2020. Reducerea părăsirii timpurii a școlii răspunde atât obiectivului de „creștere inteligentă”, îmbunătățind nivelurile de educație și formare profesională, cât și obiectivului de „creștere favorabilă incluziunii”, prin abordarea unuia dintre cei mai importanți factori de risc pentru șomaj, sărăcie și excluziune socială. Prin urmare, unul dintre obiectivele principale ale Strategiei Europa 2020 este acela de a reduce rata părăsirii timpurii a școlii, care se ridica la 14,4 % în 2009, la mai puțin de 10 % până în anul 2020. Statele membre s-au angajat să fixeze obiective naționale ținând cont de situația lor de plecare și de contextul național.

               (3)

               Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, conținute în Decizia 2010/707/UE a Consiliului (1), pentru punerea în aplicare a Strategiei Europa 2020 invită statele membre să întreprindă toate eforturile necesare pentru a preveni părăsirea timpurie a școlii.

               (4)

               Inițiativa emblematică Platforma europeană de combatere a sărăciei și a excluziunii sociale stabilește un cadru de acțiune pentru asigurarea coeziunii sociale și teritoriale, cu un accent special pe ieșirea din cercul vicios al dezavantajării și intensificarea acțiunilor preventive. Aceasta abordează obiectivul principal al Strategiei Europa 2020, care vizează să scoată din sărăcie și excluziune socială cel puțin 20 de milioane de persoane pe parcursul următorului deceniu.

               (5)

               Obiectivul inițiativei emblematice din cadrul Strategiei Europa 2020, Tineretul în mișcare, este de a „consolida performanța și atractivitatea internațională a instituțiilor de învățământ superior din Europa, de a spori nivelul general de calitate, la toate nivelurile de educație și formare profesională, în UE, combinând atât excelența, cât și echitatea, prin promovarea mobilității studenților și a celor care urmează un curs de formare, precum și de a îmbunătăți situația încadrării în muncă a tinerilor”.

               (6)

               Concluziile Consiliului din 5 și 6 mai 2003 privind nivelurile de referință pentru performanțele medii europene în educație și formare (criterii de referință) au indicat că ar fi trebuit să se ajungă până în 2010 la un procentaj de sub 10 % al tinerilor care părăsesc timpuriu școala, definind categoria de tineri care părăsesc timpuriu școala drept persoane cu vârste cuprinse între 18 și 24 de ani, care sunt doar absolvenți ai învățământului secundar inferior sau ai unei forme de învățământ inferioare și care nu mai sunt înscriși în sistemul de educație sau formare profesională. Criteriul de referință nu a fost atins. În prezent, un tânăr din șapte părăsește educația și formarea profesională înainte de a absolvi ciclul de învățământ secundar superior.

               (7)

               Rezoluția Consiliului din 15 noiembrie 2007 privind noi competențe pentru noi locuri de muncă (2) a subliniat necesitatea de a ridica nivelurile generale de competențe și de a acorda prioritate educației și formării profesionale ale persoanelor expuse riscului de excluziune economică și socială, în special ale persoanelor care părăsesc timpuriu școala. Rezoluția a subliniat necesitatea de a oferi persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă orientare profesională și planuri de formare personalizate și de a dezvolta validarea rezultatelor învățării obținute prin învățarea formală, informală și nonformală.

               (8)

               În Concluziile Consiliului din 22 mai 2008 privind învățarea în rândul adulților se recunoaște rolul pe care aceasta îl joacă în combaterea părăsirii timpurii a școlii prin oferirea unei a doua șanse persoanelor ajunse la vârsta adultă fără a deține o calificare, punând în special accentul pe competențele de bază, competențele IT și învățarea limbilor străine.

               (9)

               În Concluziile Consiliului din 12 mai 2009 privind un cadru strategic pentru cooperarea europeană în domeniul educației și formării profesionale („ET 2020”), Consiliul a convenit că, până în 2020, proporția persoanelor care părăsesc timpuriu educația și formarea profesională ar trebui să fie sub 10 %.

               (10)

               În Concluziile Consiliului din 26 noiembrie 2009 privind educația copiilor proveniți din familii de migranți, s-a observat faptul că, deși un număr mare de copii proveniți din familii de migranți urmează cu succes sistemul educațional, există, în general, o probabilitate mai mare ca elevii proveniți din familii de migranți să părăsească timpuriu școala. În cazul migranților, rata medie de părăsire timpurie a școlii în Uniune este de două ori mai mare în comparație cu rata de părăsire timpurie a școlii de către elevii autohtoni. Datele disponibile indică faptul că părăsirea timpurie a școlii este chiar mai ridicată în rândul populației rome.

               (11)

               În Concluziile sale din mai 2010 privind dimensiunea socială a educației și formării profesionale, Consiliul a convenit că prevenirea cu succes a părăsirii timpurii a școlii impune o mai bună cunoaștere a grupurilor care sunt expuse acestui risc la nivel local, regional și național, precum și a sistemelor care permit identificarea din timp a tinerilor care prezintă acest risc; Consiliul a conchis că ar trebui puse în aplicare strategii cuprinzătoare și transversale, care să furnizeze o serie de politici sistemice și la nivelul unităților de învățământ, vizând diferiți factori care duc la părăsirea timpurie a școlii.

               (12)

               Cauzele părăsirii timpurii a școlii sunt foarte diferite de la o țară la alta și, de asemenea, în interiorul regiunilor. Este necesară ajustarea politicilor care vizează reducerea părăsirii timpurii a școlii la situațiile specifice unei zone locale, regiuni sau țări; nu există o soluție unică pentru toate statele membre.

               (13)

               În ciuda diferențelor dintre țări și regiuni, există dovezi concludente în toate statele membre că grupurile dezavantajate și vulnerabile sunt mai afectate. În plus, tinerii cu cerințe educaționale speciale sunt suprareprezentați în rândul persoanelor care părăsesc timpuriu educația și formarea profesională. Pe lângă faptul că părăsirea timpurie a școlii are ca urmare un dezavantaj social, aceasta perpetuează riscul excluziunii sociale.

               (14)

               Un cadru european pentru politici cuprinzătoare privind părăsirea timpurie a școlii poate ajuta statele membre să reexamineze politicile existente, să își elaboreze programele naționale de reformă în temeiul Strategiei Europa 2020 și să pună în aplicare strategii cu un impact ridicat și cu un raport optim între costuri și beneficii, respectând totodată pe deplin principiul subsidiarității. Acest cadru poate, de asemenea, furniza o bază de colaborare prin intermediul metodei deschise de cooperare și un element de referință pentru utilizarea instrumentelor de finanțare ale Uniunii.

               (15)

               Reformele în educație au nevoie de timp pentru a produce efecte. Pentru a realiza o reducere a ratelor de părăsire timpurie a școlii în următorul deceniu și pentru a atinge obiectivul Strategiei Europa 2020, este necesară punerea în aplicare cât mai curând posibil a unor strategii cuprinzătoare și transversale privind părăsirea timpurie a școlii,

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE:
   Să recurgă la cadrul stabilit în anexa la prezenta recomandare, conform contextului național, astfel încât:

               1.

               să identifice principalii factori care conduc la părăsirea timpurie a școlii și să monitorizeze caracteristicile acestui fenomen la nivel național, regional și local ca o bază pentru elaborarea de politici precise și eficiente, fondate pe elemente concrete;

               2.

               să asigure instituirea, până la sfârșitul lui 2012, a unor strategii cuprinzătoare privind părăsirea timpurie a școlii și punerea lor în aplicare în conformitate cu prioritățile naționale și obiectivele Strategiei Europa 2020. Strategiile cuprinzătoare includ măsuri de prevenire, măsuri de intervenție și măsuri compensatorii, acestea din urmă vizând reluarea procesului de educație de către persoanele care l-au părăsit timpuriu;

               3.

               să se asigure că aceste strategii includ măsuri adecvate grupurilor care prezintă un risc crescut de părăsire timpurie a școlii în statul membru în cauză, cum ar fi copiii din grupurile dezavantajate pe plan socioeconomic, copiii proveniți din familii de migranți sau de romi sau copiii cu cerințe educaționale speciale;

               4.

               să se asigure că aceste strategii abordează într-un mod coerent atât educația generală și învățământul profesional și tehnic, cât și provocările specifice fiecăreia dintre cele două categorii;

               5.

               să integreze măsuri care sprijină reducerea ratelor de părăsire timpurie a școlii în politicile relevante care vizează copiii și tinerii și să coordoneze activități între diferitele sectoare de politică;

               6.

               recunoscând rolul-cheie jucat de cadrele didactice, de directorii de școli și de alte tipuri de personal didactic, să asigure implicarea tuturor părților interesate relevante în aceste măsuri și activități în vederea asistării persoanelor expuse riscului de părăsire timpurie a școlii, inclusiv a persoanelor care au părăsit deja școala,

         INVITĂ COMISIA:

               1.

               să contribuie, în cadrul ET 2020, la eforturile statelor membre, monitorizând evoluțiile la diverse niveluri de educație în ansamblul statelor membre pentru a identifica tendințele;

               2.

               să sprijine strategiile statelor membre prin schimbul de experiență și de bune practici și să faciliteze o învățare reciprocă eficace, crearea de rețele și experimentarea prin intermediul abordărilor inovatoare între statele membre în ceea ce privește măsurile care vizează reducerea părăsirii timpurii a școlii și îmbunătățirea rezultatelor școlare ale copiilor proveniți din grupuri expuse riscului de părăsire timpurie a școlii;

               3.

               să integreze măsurile care susțin reducerea ratelor de părăsire timpurie a școlii în toate acțiunile relevante ale Uniunii care vizează copiii și adulții tineri;

               4.

               să sprijine elaborarea de politici eficiente de combatere a părăsirii timpurii a școlii prin lansarea de studii și cercetări comparative și să încurajeze cooperarea între statele membre în acest domeniu;

               5.

               să garanteze că, în cooperare cu statele membre și fără a aduce atingere negocierilor privind viitorul cadru financiar, programele Uniunii în domeniul învățării pe tot parcursul vieții, al tineretului și al cercetării, precum și fondurile structurale europene sprijină și contribuie la punerea în aplicare a strategiilor statelor membre privind părăsirea timpurie a școlii;

               6.

               să prezinte rapoarte periodice privind progresele înregistrate în direcția obiectivului Strategiei Europa 2020 și punerea în aplicare a strategiilor statelor membre privind părăsirea timpurie a școlii prin intermediul Analizei anuale a creșterii și în cadrul mecanismelor de raportare din ET 2020.

      Adoptată la Luxemburg, 28 iunie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         FAZEKAS S.

      (1)  JO L 308, 24.11.2010, p. 46.

      (2)  JO C 290, 4.12.2007, p. 1.

      ANEXĂ

         UN CADRU PENTRU POLITICILE CUPRINZĂTOARE DE REDUCERE A PĂRĂSIRII TIMPURII A ȘCOLII

      Strategiile privind părăsirea timpurie a școlii ar trebui să fie bazate pe o analiză efectuată la nivel național, regional și local a condițiilor care se află la originea acestui fenomen, dat fiind că ratele medii ascund adesea mari diferențe între regiuni sau țări. Persoanele care părăsesc timpuriu școala constituie un grup eterogen, iar motivațiile individuale de părăsire prematură a sistemului educațional sunt foarte diferite. Contextul familial și condițiile socioeconomice de mai mare anvergură, cum ar fi atractivitatea pieței muncii, constituie factori importanți. Impactul lor depinde de structura sistemului de educație și formare profesională, de posibilitățile de învățare puse la dispoziție, precum și de mediul de învățare. Coordonarea politicilor care abordează bunăstarea copiilor și a tinerilor, securitatea socială, ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor și perspectivele profesionale joacă un rol important în reducerea părăsirii timpurii a școlii.
      1.   Identificarea principalilor factori și monitorizare

      Procesul de părăsire timpurie a școlii are cauze complexe și variate, dar acestea sunt adesea legate de un dezavantaj socioeconomic, de medii cu nivel scăzut de educație, de o distanțare față de educație și formarea profesională sau de rezultate școlare mediocre în acest context, de atracția pieței muncii și/sau de o combinație de probleme sociale, emoționale și educative care expun persoanele respective riscului de părăsire timpurie a școlii.
      Trebuie să se țină seama de tipul de educație în care sunt înscriși elevii. În anumite state membre, elevii care au întâmpinat dificultăți în învățământul general se orientează adesea spre învățământul profesional și tehnic („VET”). În astfel de cazuri, școlile profesionale și tehnice se confruntă cu o responsabilitate și o provocare speciale în materie de reducere a părăsirii timpurii a școlii. Politicile bazate pe elemente concrete necesită acordarea unei atenții deosebite rezultatelor în funcție de fiecare sector de educație sau formare profesională.
      Elaborarea de politici de combatere a părăsirii timpurii a școlii fondate pe elemente concrete și eficiente din punct de vedere al costurilor necesită colectarea și actualizarea datelor privind acest fenomen. Acest lucru ar trebui să favorizeze un proces de analiză la nivel local, regional și național. Aceste date pot conține informații cu privire la ratele de părăsire timpurie a școlii, tranzițiile dintre nivelurile de educație, ratele de înscriere și de absolvire a învățământului secundar superior, precum și absenteismul școlar și comportamentele de evitare a școlii.

                  —

                  Colectarea de informații ar trebui să permită analizarea principalelor motive care stau la baza părăsirii timpurii a școlii în cazul diferitelor grupuri de elevi, școli, tipuri de instituții de educație și formare profesională, municipalități sau regiuni.

                  —

                  Combinarea datelor privind părăsirea timpurie a școlii cu datele contextuale, precum informațiile socioeconomice, poate contribui la direcționarea măsurilor și a politicilor. Colectarea și analizarea informațiilor privind motivațiile persoanelor care părăsesc timpuriu școala, perspectivele lor în materie de ocupare a forței de muncă și de carieră pot de asemenea contribui la direcționarea măsurilor și a politicilor.

                  —

                  Evaluarea eficacității și a eficienței măsurilor de politică existente care vizează reducerea părăsirii timpurii a școlii constituie o bază importantă pentru îmbunătățirea strategiilor și a programelor dedicate sporirii șanselor de reușită școlară a elevilor.

            2.   Cadru politic

      Strategiile cuprinzătoare privind părăsirea timpurie a școlii se bazează pe o combinație de politici, pe coordonarea dintre diferitele sectoare de politică și pe integrarea măsurilor de sprijinire a reducerii părăsirii timpurii a școlii în toate politicile relevante care vizează copiii și tinerii. Pe lângă politicile educaționale care promovează sisteme școlare de înaltă calitate, este vorba în principal de politici sociale, de servicii de asistență și de politici privind ocuparea forței de muncă, tinerii, familia și integrarea. Coordonarea orizontală a diferiților actori și coordonarea verticală prin intermediul diferitelor niveluri de guvernare sunt importante în egală măsură. Strategiile privind părăsirea timpurie a școlii ar trebui să includă elementele de prevenire, intervenție și elemente compensatorii. Statele membre ar trebui să își aleagă componentele detaliate ale strategiilor lor în funcție de propria lor situație și de propriul lor context.

                  2.1.

                  POLITICILE DE PREVENIRE urmăresc să reducă riscul de părăsire timpurie a școlii înainte ca problemele să înceapă. Aceste măsuri optimizează oferta de educație și formare profesională pentru a favoriza o mai bună învățare și a înlătura obstacolele din calea reușitei școlare.
                  Scopul acestora este de a crea din timp pentru copii o bază solidă pentru ca aceștia să își dezvolte potențialul și să se integreze în mod optim în școală. Politicile de prevenire ar putea include:

                              1.

                              Oferirea unei educații și a unei îngrijiri de înaltă calitate, destinate copiilor de vârstă mică, este benefică pentru toți copiii și este în special importantă pentru cei proveniți din medii dezavantajate, inclusiv din familii de migranți și de romi. Prin aceasta se sporește bunăstarea fizică, dezvoltarea socială și emoțională, competențele lingvistice și competențele cognitive de bază. Oferta de educație și îngrijire destinată copiilor de vârstă mică ar trebui să fie de înaltă calitate, la un preț rezonabil, dotată cu personalul corespunzător și accesibilă familiilor provenind din medii dezavantajate.

                        Politicile de prevenire abordează organizarea sistemelor de educație și formare profesională, resursele disponibile pentru școli, disponibilitatea, permeabilitatea și flexibilitatea parcursurilor educaționale. Acestea se ocupă de asemenea de disparitatea de gen și de sprijinirea copiilor proveniți din medii dezavantajate sau având o limbă maternă diferită. Politicile de prevenire ar mai putea include:

                              2.

                              Sporirea ofertei educaționale prin furnizarea unor oportunități de educație și formare profesională după vârsta la care învățământul este obligatoriu poate influența comportamentul tinerilor și al familiilor acestora și poate duce la rate ridicate de absolvire a ciclurilor de învățământ secundar superior.

                              3.

                              Promovarea unor politici active de combatere a segregării și furnizarea unui sprijin suplimentar școlilor situate în zone defavorizate sau celor care primesc un număr mare de elevi proveniți din medii dezavantajate din punct de vedere socioeconomic ajută aceste școli să își diversifice compoziția socială și să își consolideze oferta educațională. Acestea îmbunătățesc reușita școlară a elevilor proveniți din medii socioeconomice dezavantajate și reduc riscul de părăsire timpurie a școlii de către acești elevi.

                              4.

                              Sublinierea valorii diversității lingvistice și sprijinirea copiilor care au o limbă maternă diferită pentru a îmbunătăți capacitatea acestora de a folosi limba de predare și, dacă este cazul, limba maternă, precum și sprijinirea cadrelor didactice în instruirea copiilor dotați cu niveluri diferite de competente lingvistice, pot îmbunătăți rezultatele școlare ale copiilor proveniți din familii de migranți și pot reduce riscul de părăsire timpurie a școlii de către aceștia.

                              5.

                              Creșterea gradului de implicare a părinților, consolidarea cooperării lor cu școala și crearea de parteneriate între școală și părinți pot spori motivația de a învăța în rândul elevilor.

                              6.

                              Creșterea flexibilității și a permeabilității parcursului educațional, de exemplu prin modularizarea cursurilor sau printr-o alternanță între școală și muncă, este în special utilă elevilor cu rezultate școlare mai slabe și îi poate motiva să continue o educație și o formare profesională adaptate mai bine cerințelor și capacităților lor. Aceasta ajută de asemenea la abordarea motivelor de părăsire timpurie a școlii specifice fiecărui gen, cum ar fi intrarea timpurie pe piața muncii sau sarcina în rândul adolescentelor. În plus, limitarea repetenției și înlocuirea acesteia cu acest sprijin individual flexibil au fost asociate unei rate mai scăzute de părăsire timpurie a școlii.

                              7.

                              Consolidarea filierelor profesionale și tehnice de înaltă calitate și sporirea atractivității și a flexibilității acestora oferă elevilor expuși riscului alternative credibile la părăsirea timpurie a școlii. Punerea la dispoziție a unor forme de învățământ profesional și tehnic bine integrate în ansamblul sistemelor de educație și formare profesională oferă parcursuri alternative pe calea către învățământul secundar superior și învățământul terțiar.

                              8.

                              Consolidarea legăturii dintre sistemele de educație și formare profesională și sectorul ocupării forței de muncă în vederea evidențierii avantajelor absolvirii studiilor pentru viitoarea capacitate de inserție profesională. Aceasta ar putea să îmbrace forma unor stagii în medii profesionale sau a unei implicări mai mari a angajatorilor în școli și colegii.

                  2.2.

                  Scopul POLITICILOR DE INTERVENȚIE este de a preveni părăsirea timpurie a școlii prin îmbunătățirea calității educației și formării profesionale la nivelul instituțiilor de învățământ, prin reacțiile la semnalele de avertizare timpurie și prin oferirea unui sprijin specific elevilor sau grupurilor de elevi expuși riscului de părăsire timpurie a școlii. Aceste politici abordează toate nivelurile de educație, începând de la educația și îngrijirea destinate copiilor de vârstă mică până la ciclul de învățământ secundar superior.
                  La nivelul școlii sau al instituției de formare, strategiile de combatere a părăsirii timpurii a școlii se înscriu într-o politică globală de dezvoltare școlară. Acestea urmăresc să creeze un mediu de învățare pozitiv, să consolideze calitatea și inovarea pedagogică, să îmbunătățească competențele cadrelor didactice pentru a face față diversității sociale și culturale și să elaboreze abordări de combatere a violenței și a comportamentelor agresive. Politicile de intervenție la nivelul școlii sau al instituției de formare ar putea include:

                              1.

                              transformarea școlilor în comunități de învățare bazate pe o viziune comună a dezvoltării școlare, împărtășită de toate părțile interesate, utilizând experiența și cunoștințele tuturor și oferind un mediu deschis, stimulativ și agreabil pentru a încuraja tinerii să își continue educația și formarea profesională;

                              2.

                              elaborarea unor sisteme de avertizare timpurie pentru elevii expuși riscului, aceasta putând contribui la luarea de măsuri eficiente înainte ca problemele să devină manifeste, precum și înainte ca elevii să înceapă să se îndepărteze de școală, să lipsească de la școală sau să abandoneze școala;

                              3.

                              crearea de rețele cu părinții și alți actori din afara școlii, precum serviciile comunității locale, organizațiile care reprezintă migranții sau comunitățile minoritare, asociațiile sportive și culturale sau angajatorii și organizațiile societății civile, ceea ce permite propunerea unor soluții globale pentru a ajuta elevii expuși riscului și facilitează accesul la un sprijin extern adus, de exemplu, de psihologi, de asistenți sociali și persoane care lucrează cu tinerii sau de servicii culturale și comunitare. Această legătură poate fi facilitată de mediatorii din comunitatea locală capabili să sprijine comunicarea și să atenueze sentimentul de neîncredere;

                              4.

                              sprijinul și responsabilizarea cadrelor didactice în munca lor cu elevii expuși riscului, acestea reprezentând condiții prealabile luării unor măsuri de succes la nivelul școlii. Educația inițială a cadrelor didactice și dezvoltarea profesională continuă dedicată cadrelor didactice și directorilor de școli îi ajută pe aceștia să facă față diversității din sala de clasă, să susțină elevii proveniți din medii socioeconomice dezavantajate și să rezolve situațiile de predare dificile;

                              5.

                              activitățile extrașcolare derulate după programul școlar și în afara școlii, precum și activitățile artistice, culturale și sportive acestea putând crește respectul de sine al elevilor expuși riscului și putând spori rezistența acestora în fața dificultăților întâlnite în procesul de învățare.

                        Politicile de intervenție la nivel individual urmăresc să furnizeze fiecărui elev expus riscului de părăsire a școlii un ansamblu de mecanisme de sprijin care pot fi adaptate cerințelor acestuia. Acestea se concentrează atât pe dezvoltarea personală pentru a mări rezistența elevilor expuși riscului, cât și pe soluționarea dificultăților concrete, care pot fi de natură socială, cognitivă sau emoțională. Politicile de intervenție la nivel individual ar putea include:

                              1.

                              consilierea permite elevilor să depășească în mod individual dificultățile școlare, sociale sau personale specifice. Fie că se încadrează în abordări personalizate (consiliere), fie că fac parte din grupuri mici (meditații), elevii beneficiază de asistență specifică, adesea asigurată de personalul didactic, de membrii comunității sau de colegii lor;

                              2.

                              adaptarea predării la cerințele elevilor, consolidarea unor metode de învățare individualizate și asigurarea unui sprijin pentru elevii expuși riscului îi ajută pe aceștia să se adapteze cerințelor de educație formală și să depășească barierele create de sistemul de educație și formare profesională, putând astfel să contribuie la limitarea repetenției;

                              3.

                              consolidarea activităților de orientare și de îndrumare sprijină elevii la alegerea carierei, precum și tranzițiile în cadrul sistemului de învățământ sau tranzițiile de la sistemul de învățământ la locul de muncă. Aceasta reduce procesele decizionale deficitare bazate pe așteptări false sau pe informații insuficiente. De asemenea, ajută tinerii să facă alegeri care corespund ambițiilor lor, intereselor lor personale și talentelor lor;

                              4.

                              garantarea accesului la sprijin financiar adecvat al tinerilor ale căror circumstanțe economice pot avea drept rezultat părăsirea timpurie a sistemului de educație. În cazul în care se consideră necesar, acest sprijin ar putea fi supus unor condiții sau ar putea fi asociat unor prestații sociale.

                  2.3.

                  Scopul POLITICILOR COMPENSATORII este să ajute persoanele care au părăsit timpuriu școala să își reia educația, propunând căi de reintegrare în sistemul de educație și formare profesională, și să obțină diplomele care le lipsesc. Politicile compensatorii ar putea include:

                              1.

                              programele de educație „a doua șansă” cu rezultate pozitive, care furnizează medii de învățare ce răspund cerințelor specifice ale persoanelor care au părăsit timpuriu școala, recunosc studiile anterioare și sprijină bunăstarea acestora. Aceste programe sunt diferite de școli atât din punct de vedere al abordărilor organizaționale, cât și al celor pedagogice și sunt adesea caracterizate prin grupuri de studiu mici, printr-o predare personalizată, adaptată vârstei și inovatoare și prin parcursuri educaționale flexibile. În măsura posibilului, acestea ar trebui să fie ușor accesibile și gratuite;

                              2.

                              diferite posibilități de reintegrare în sistemul tradițional de educație și formare profesională, a căror asigurare este importantă. Clasele de tranziție care pun în mod deosebit accentul pe orientare pot servi la remedierea decalajului dintre un eșec școlar anterior și reintegrarea în sistemul tradițional de educație;

                              3.

                              recunoașterea și validarea studiilor anterioare, inclusiv a competențelor dobândite în contexte de învățare nonformale și informale, acestea îmbunătățind încrederea și respectul de sine al tinerilor și facilitează reintegrarea acestora în sistemul de educație. Aceasta îi poate motiva să își continue educația și formarea profesională, îi ajută să își identifice talentele și să facă alegeri de carieră mai bune;

                              4.

                              sprijinul individual direcționat, care include ajutor de ordin social, financiar, educațional și psihologic acordat tinerilor aflați în dificultate. Acest sprijin este important în special pentru tinerii care se află în situații de grave dificultăți sociale sau emoționale, care îi împiedică să își continue educația sau formarea profesională.


title: Recomandarea Comisiei din 27 octombrie 2011 privind inițiativa de programare în comun a cercetării Provocarea microbiană – o nouă amenințare pentru sănătatea umană

text:
               28.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/1

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 27 octombrie 2011
   privind inițiativa de programare în comun a cercetării „Provocarea microbiană – o nouă amenințare pentru sănătatea umană”
   2011/C 315/01
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 181 și articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Având în vedere creșterea rezistenței la medicamentele antimicrobiene, provocarea microbiană reprezintă una dintre amenințările emergente majore pentru sănătatea umană în secolul XXI (1). Mai mult de 25 000 de pacienți mor în fiecare an în Uniune din cauza infecțiilor provocate de bacteriile care sunt rezistente la mai multe antibiotice, așa-numitele bacterii multirezistente (2). În unele țări europene ratele de rezistență la un singur antibiotic depășesc 40-50 % (3), iar rezistența la mai multe antibiotice reprezintă o problemă comună și în creștere.

               (2)

               Bolile infecțioase cauzate de bacterii rezistente antrenează creșterea costurilor asistenței medicale și a costurilor indirecte, cum ar fi concediul medical și volumul de muncă pierdut în urma decesului prematur. În Europa, costurile suplimentare cu asistența medicală și pierderile de productivitate antrenează costuri directe totale pentru societate de 1,5 miliarde EUR în fiecare an (4), iar costurile indirecte în țările europene sunt probabil de câteva ori mai mari (5).

               (3)

               Problema rezistenței la medicamente reprezintă o consecință naturală și inevitabilă a tratării bolilor infecțioase cu medicamente antimicrobiene. Cu toate acestea, efectul este exacerbat de utilizarea fără discernământ a antimicrobienelor și de răspândirea bacteriilor rezistente la antibiotice în mediul înconjurător. Dinamica populațiilor umane, inclusiv călătoriile și distribuția la scară mondială a produselor alimentare, contribuie în mod semnificativ la răspândirea rapidă a microorganismelor infecțioase rezistente (6). Mai mult, folosirea necorespunzătoare a antibioticelor la creșterea animalelor sporește riscul de răspândire a microorganismelor rezistente la oameni, prin consumul de alimente (7). În același timp, dezvoltarea de noi substanțe antimicrobiene cunoaște o scădere dramatică.

               (4)

               O soluționare globală a problemei presupune luarea de măsuri de către numeroase sectoare ale societății: factori de decizie politică, asistență medicală, învățământ, sector industrial, agenții de mediu, agricultură, medicină veterinară, cercetare și altele.

               (5)

               Colaborarea transfrontalieră este esențială, dat fiind faptul că rezistența tot mai mare a microorganismelor la antibiotice nu este limitată la o singură țară, ci reprezintă o amenințare reală pentru sănătatea publică la nivel mondial. Împărțirea responsabilității pentru a soluționa în mod eficient provocările viitoare va fi benefică pentru toate țările implicate și va permite o mai bună gestionare și tratare a bolilor infecțioase în viitor.

               (6)

               Cu toate că pe întreg teritoriul Europei se efectuează cercetări de un nivel excelent, situația actuală din Europa în ceea ce privește cercetarea în domeniul rezistenței antimicrobiene pare a fi destul de complexă și fragmentată. Numeroase rețele și organizații de cercetare la nivel european și național își stabilesc în mod izolat programele de cercetare în domeniul rezistenței antimicrobiene, ceea ce conduce la suprapuneri sau la activități de cercetare concurente, care adesea nu reușesc să atingă o masă critică.

               (7)

               Documentul de lucru al serviciilor Comisiei din 18 noiembrie 2009 cu privire la rezistența antimicrobiană (8) a sintetizat inițiativele în acest domeniu la nivelul Uniunii. Au fost propuse și puse în aplicare mai multe acțiuni, inclusiv monitorizarea mai bună a rezistenței antimicrobiene și a utilizării medicamentelor antimicrobiene, precum și măsuri de gestionare a riscurilor.

               (8)

               La reuniunea sa din 1 decembrie 2009 (9), Consiliul Uniunii Europene a invitat statele membre și Comisia „să sprijine punerea în comun a infrastructurilor de cercetare, recrutarea cercetătorilor, stimularea și sprijinirea cooperării mondiale în legătură cu cercetarea, creșterea gradului de răspândire a rezultatelor cercetărilor și cunoștințelor prin structuri care facilitează schimbul de informații și luarea în considerare a instrumentelor financiare deja existente și noi” privind stimulentele inovatoare pentru antibiotice eficace.

               (9)

               În cadrul reuniunii din 26 mai 2010 (10), Consiliul Competitivitate a identificat și argumentat o serie de posibile inițiative de programare în comun (denumite în continuare IPC), inclusiv „Provocarea microbiană – o nouă amenințare pentru sănătatea umană”, ca domenii în care programarea în comun a cercetării ar aduce o valoare adăugată importantă eforturilor fragmentate întreprinse în prezent de statele membre. Prin urmare, Consiliul Competitivitate a adoptat concluzii prin care recunoștea necesitatea lansării unei IPC în acest sens și prin care invita Comisia să contribuie la pregătirea acestei IPC.

               (10)

               Statele membre și-au confirmat participarea la această IPC prin scrisorile oficiale de angajament trimise.

               (11)

               Programarea în comun a cercetării în domeniul rezistenței antimicrobiene, în conformitate cu inițiativa propusă intitulată „Provocarea microbiană – o nouă amenințare pentru sănătatea umană”, va contribui la abordarea problemei pe care o reprezintă fragmentarea eforturilor de cercetare depuse de statele membre și va accelera mobilizarea competențelor, cunoștințelor și resurselor, pentru a avansa și consolida poziția de lider deținută de Europa și competitivitatea cercetării în acest domeniu. În plus, prin abordarea provocărilor sociale majore, ea completează strategia „Europa 2020” (11) și „Uniunea inovării” (12).

               (12)

               Pentru a îndeplini obiectivele stabilite în prezenta recomandare, statele membre trebuie să asigure cooperarea și sinergia cu inițiativele conexe majore, cum ar fi: inițiativa privind medicamentele inovatoare; cercetarea, dezvoltarea și inovarea susținute prin programul-cadru, inclusiv în domeniul sănătății, alimentației, agriculturii și mediului, sprijinite, dacă este cazul, de tehnologia informației, precum și alte inițiative, cum ar fi ERA-NET relevante.

               (13)

               Statele membre trebuie să informeze regulat Comisia cu privire la progresele înregistrate în cadrul acestei IPC, astfel încât Comisia să poată prezenta rapoarte Parlamentului European și Consiliului,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre sunt încurajate să creeze o viziune comună, bazată pe o abordare multidisciplinară, asupra modului în care pot fi îmbunătățite cooperarea și coordonarea în domeniul cercetării la nivel european, abordând problemele legate de rezistența antimicrobiană și valorificând oportunitățile pe care aceasta le prezintă, pentru a asigura eficiența eforturilor comune ale statelor membre.

               2.

               Statele membre sunt încurajate să elaboreze o Agendă de cercetare strategică (ACS) care să stabilească necesități și obiective de cercetare pe termen mediu și lung în domeniul rezistenței antimicrobiene. ACS va trebui dezvoltată în continuare și completată cu un plan de implementare, prin care să se stabilească priorități și orizonturi de timp și să se specifice acțiunile, instrumentele și resursele necesare pentru implementarea acestora.

               3.

               Statele membre sunt încurajate să includă următoarele acțiuni în cadrul ACS și al planului de implementare:

                           (a)

                           identificarea și schimbul de informații cu privire la programele și activitățile de cercetare relevante la nivel național;

                           (b)

                           consolidarea exercițiilor comune de analiză prospectivă și a capacităților de evaluare tehnologică;

                           (c)

                           efectuarea de schimburi de informații, resurse, bune practici, metodologii și orientări;

                           (d)

                           identificarea domeniilor sau a activităților de cercetare care ar putea beneficia de pe urma coordonării, a apelurilor comune de propuneri sau a utilizării în comun a resurselor;

                           (e)

                           definirea procedurilor detaliate pentru cercetarea care urmează a fi efectuată în comun în domeniile enumerate la litera (d);

                           (f)

                           luarea în considerare a necesităților impuse de tratamentul pacienților și a nevoilor sistemelor de asistență medicală cu prilejul definirii obiectivelor programelor de cercetare privind rezistența antimicrobiană;

                           (g)

                           acolo unde este oportun, utilizarea în comun a infrastructurilor de cercetare existente sau crearea unor infrastructuri noi, cum ar fi bazele de date coordonate sau elaborarea de modele pentru studierea proceselor de rezistență antimicrobiană;

                           (h)

                           încurajarea unei colaborări mai bune între sectorul public și cel privat, alături de inovarea deschisă între diferite activități de cercetare și sectoare comerciale având ca obiect rezistența antimicrobiană;

                           (i)

                           exportarea și diseminarea cunoștințelor, a inovațiilor și a abordărilor metodologice interdisciplinare, precum și identificarea și surmontarea obstacolelor din sistemul de cercetare și inovare care nu permit ca soluțiile inovatoare cu un beneficiu societal să ajungă pe piață mai repede;

                           (j)

                           crearea de rețele între centrele dedicate cercetării privind rezistența antimicrobiană.

               4.

               Statele membre sunt încurajate să mențină o structură eficientă de gestionare în comun în domeniul cercetării privind rezistența antimicrobiană, având misiunea de a institui condiții, norme și proceduri adecvate în vederea cooperării și coordonării, precum și de a monitoriza punerea în aplicare a ACS. Structura de gestionare ar trebui să fie suplă, eficientă și flexibilă, și ar trebui să țină cont de orientările voluntare privind condițiile-cadru pentru programarea în comun a cercetării elaborate de Grupul la nivel înalt pentru programarea în comun (GPC).

               5.

               Statele membre sunt încurajate să implementeze ACS comună, inclusiv prin programele de cercetare naționale, în conformitate cu orientările voluntare privind condițiile-cadru pentru programarea în comun a cercetării elaborate de GPC sau prin alte activități de cercetare la nivel național.

               6.

               Statele membre sunt încurajate să valorifice experiența profesională existentă în cadrul Comisiei și să țină cont de orientările voluntare privind condițiile-cadru la elaborarea și punerea în aplicare a ACS și în vederea coordonării IPC-urilor cu alte programe și inițiative în acest domeniu.

               7.

               Statele membre sunt încurajate să raporteze periodic Consiliului și Comisiei privind progresele și rezultatele acestei IPC, inclusiv lecțiile învățate în ceea ce privește obținerea eficienței optime.

      Adoptată la Bruxelles, 27 octombrie 2011.

            Pentru Comisie

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Membru al Comisiei

      (1)  Medicamente prioritare pentru Europa și întreaga lume (Priority Medicines for Europe and the World), Kaplan W., Laing R. Geneva: Organizația Mondială a Sănătății (2004).

      (2)  Provocarea bacteriană: este timpul să reacționăm (The bacterial challenge: time to react). Raport tehnic comun ECDC/EMA (septembrie 2009).

      (3)  Goldstein FW. Streptococcus pneumoniae rezistent la penicilină: selecție în funcție de antibiotice beta lactam și non-beta lactam (Penicillin-resistant Streptocuccus pneumoniae: selection by both beta lactam and non-beta lactam antibiotics). J Antimicrob Chemother 44:141-144 (1999).

      (4)  A se vedea nota de subsol nr. 2.

      (5)  Raport de conferință; Stimulente inovatoare pentru dezvoltarea agenților antibacterieni eficienți (2009).

      (6)  Raport privind starea sănătății în lume 2007. Un viitor mai sigur: securitate globală în domeniul sănătății publice în secolul al XXI-lea (A safer future: global public health security in the 21st century). OMS (2007).

      (7)  Aviz comun privind rezistența antimicrobiană centrată pe infecțiile zoonotice [Joint Opinion on antimicrobial resistance (AMR) focused on zoonotic infections]. EFSA Journal 7 (11):1372 (2009).

      (8)  SANCO/6867/2009r6.

      (9)  Consiliul Uniunii Europene. Concluziile Consiliului privind stimulentele inovatoare pentru antibiotice eficiente. Adoptate la cea de a 2980-a reuniune a Consiliului Ocuparea Forței de Muncă, Politică Socială, Sănătate și Consumatori de la Bruxelles, 1 decembrie 2009.

      (10)  10246/10.

      (11)  COM(2010) 2020.

      (12)  COM(2010) 546.


title: 2014/118/UE: Recomandarea Comisiei din 3 martie 2014 privind monitorizarea urmelor de substanțe ignifuge bromurate în produsele alimentare  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               5.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 65/39

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 3 martie 2014
   privind monitorizarea urmelor de substanțe ignifuge bromurate în produsele alimentare
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2014/118/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Substanțele ignifuge bromurate sunt compuși de organobrom care se aplică pe produse pentru a inhiba sau a încetini aprinderea materialelor combustibile în caz de incendiu. Acestea sunt utilizate pentru o gamă largă de bunuri de consum, de exemplu electronice, autovehicule, mobilă și materiale de construcții, pentru a reduce inflamabilitatea produselor. Substanțele ignifuge bromurate se pot scurge sau se pot evapora din produsele în care au fost utilizate. Deoarece bunurile de consum sunt aruncate la sfârșitul ciclului lor de viață, în timp aceste substanțe au contaminat mediul și lanțul alimentar.

               (2)

               Numeroase substanțe ignifuge bromurate sunt însă persistente, bioacumulative și toxice, atât pentru oameni, cât și pentru mediu. Acestea substanțe sunt susceptibile de a provoca efecte neurocomportamentale și tulburări ale sistemului endocrin și au fost identificate în biocenoză în mediu.

               (3)

               Prin urmare, Comisia a solicitat Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (European Food Safety Authority – EFSA) să elaboreze un aviz științific privind riscurile pentru sănătatea publică legate de prezența substanțelor ignifuge bromurate în produsele alimentare.

               (4)

               Grupul științific pentru contaminanții din produsele alimentare al EFSA a adoptat șase avize științifice (1) privind diferite clase de substanțe ignifuge bromurate în perioada septembrie 2010-septembrie 2012.

               (5)

               Pentru o parte dintre aceste categorii de substanțe, EFSA a recomandat colectarea de date suplimentare privind nivelurile în produsele alimentare și la oameni.

               (6)

               Nivelurile de substanțe ignifuge bromurate în produsele alimentare de origine animală ar putea fi legate de prezența acestor substanțe în hrana pentru animale. Prin urmare, pe baza primelor rezultate ale monitorizării alimentației în 2014, ar putea urma, în 2015, o recomandare referitoare la monitorizarea hranei animalelor,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Statele membre ar trebui să monitorizeze prezența substanțelor ignifuge bromurate în produsele alimentare pe parcursul anilor 2014 și 2015. Monitorizarea ar trebui să includă o mare varietate de produse alimentare care să reflecte obiceiurile de consum, pentru a oferi o evaluare precisă a expunerii, iar pentru categorii diferite de substanțe ignifuge bromurate, ar trebui să fie incluse produse alimentare diverse.

               2.

               Statele membre ar trebui să urmeze procedurile de prelevare a probelor prevăzute în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 252/2012 al Comisiei (2), pentru a se asigura că probele sunt reprezentative pentru lotul din care sunt prelevate.

               3.

               Statele membre ar trebui să efectueze o analiză a diferitor categorii de substanțe ignifuge bromurate pentru a detecta prezența următoarelor substanțe în produsele alimentare respective:

                           (a)

                           pentru categoria difenil eteri polibromurați (PBDE): 2,2′,4-tribromodifenil eter (BDE-28, nr. CAS 41318-75-6); 2,2′,4,4′-tetrabromodifenil eter (BDE-47, nr. CAS 5436-43-1); 2,2′,4,5′-tetrabromodifenil eter (BDE-49, nr. CAS 243982-82-3); 2,2′,4,4′,5-pentabromodifenil eter (BDE-99, nr. CAS 60348-60-9); 2,2′,4,4′,6-pentabromodifenil eter (BDE-100, nr. CAS 189084-64-8); 2,2′,3,4,4′,5′-hexabromodifenil eter (BDE-138, nr. CAS 67888-98-6); 2,2′,4,4′,5,5′-hexabromodifenil eter (BDE-153, nr. CAS 68631-49-2); 2,2′,4,4′,5,6′-hexabromodifenil eter (BDE-154, nr. CAS 207122-15-4); 2,2′,3,4,4′,5′,6-heptabromodifenil eter (BDE-183, nr. CAS 207122-16-5) și 2,2′,3,3′,4,4′,5,5′,6,6′-decabromodifenil eter (BDE-209, nr. CAS 1163-19-5), în ouă și produse din ouă, în lapte și produse lactate, în carne și produse din carne, în grăsimi și în uleiuri animale și vegetale, în pește și alte fructe de mare, în produse cu utilizări nutriționale specifice, în produse alimentare pentru sugari și copii mici, utilizând metode de analiză cu o limită de cuantificare de 0,01 ng/g greutate umedă sau mai mică;

                           (b)

                           pentru categoria hexabromociclododecani (HBCDD): (+/–)-α-HBCD [1,2,5,6,9,10-hexabromo-(1R,2R,5S,6R,9R,10S)-rel-ciclododecan, nr. CAS 134237-50-6]; (+/–)-β-HBCD [1,2,5,6,9,10-hexabromo-(1R,2S,5R,6R,9R,10S)-rel-ciclododecan, nr. CAS 134237-51-7] și (+/–)-γ-HBCD [1,2,5,6,9,10-hexabromo-(1R,2R,5R,6S,9S, 10R)-rel-ciclododecan, nr. CAS 134237-52-8] în pește și alte fructe de mare, în carne și produse din carne, în lapte și produse lactate, în ouă și produse din ouă, precum și în lapte praf pentru sugari și copii. Metodele de analiză utilizate pentru determinarea HBCDD includ determinarea stereoizomerilor și ar trebui să aibă o limită de cuantificare de 0,01 ng/g greutate umedă sau mai mică;

                           (c)

                           pentru categoria tetrabromobisfenol A și derivate ale acestuia: tetrabromobisfenol A (TBBPA, nr. CAS 79-94-7) și eventual TBBPA bismetil eter (TBBPA-bME, nr. CAS 70156-79-5); TBBPA bis(2-hidroxietil) eter (TBBPA-bOHEE, nr. CAS 4162-45-2); TBBPA bisalil eter (TBBPA-bAE, nr. CAS 25327-89-3); tetrabromobisfenol A bis(glicidil eter) (TBBPA-bGE, nr. CAS 3072-84-2) și TBBPA bis(2,3-dibromopropil)eter (TBBPA-bDiBPrE, nr. CAS 21850-44-2) în pește și în alte fructe de mare, în carne și produse din carne, în lapte și produse lactate, precum și în ouă și produse din ouă. Metodele de analiză utilizate pentru determinarea tetrabromobisfenolului A și a derivatelor acestuia ar trebui să aibă o limită de cuantificare de 0,1 ng/g greutate umedă sau mai mică;

                           (d)

                           pentru categoria fenoli bromurați și derivate ale acestora: 2,4,6-tribromofenol (2,4,6-TBP, nr. CAS 118-79-6); 2,4-dibromofenol (2,4-DBP, nr. CAS 615-58-7); 4-bromofenol (4-BP, nr. CAS 106-41-2); 2,6-dibromofenol (2,6-DBP, nr. CAS 608-33-3); tetrabromurat bisfenol S (TBBPS, nr. CAS 39635-79-5); tetrabromobisfenol S bismetil eter (TBBPS-BME, nr. CAS 70156-79-5) în pește și alte fructe de mare. Metodele de analiză utilizate pentru determinarea fenolilor bromurați și a derivatelor acestora ar trebui să aibă o limită de cuantificare de 0,1 ng/g greutate umedă sau mai mică;

                           (e)

                           pentru categoria substanțe ignifuge bromurate noi și emergente: tris(2,3-dibromopropil) fosfat (TDBPP, nr. CAS 126-72-7); N,N′-etilenbis(tetrabromoftalimidă) (EBTEBPI, nr. CAS 32588-76-4); hexabromociclodecan (HBCYD, nr. CAS 25495-98-1); bis(2-etilhexil) tetrabromoftalat (BEH-TEBP, nr. CAS 26040-51-7), 2-etilhexil 2,3,4,5-tetrabromobenzoat (EH-TBB, nr. CAS 183658-27-7) și dibromoneopentil glicol (DBNPG, nr. CAS 3296-90-0) în pește și alte fructe de mare, în carne și produse din carne (inclusiv organe comestibile), în grăsimi și uleiuri animale și vegetale, în lapte și produse lactate, în ouă și produse din ouă, precum și în produse alimentare pentru sugari și copii mici. Metodele de analiză utilizate pentru determinarea substanțelor ignifuge bromurate noi și emergente ar trebui să aibă o limită de cuantificare de 1 ng/g greutate umedă sau mai mică.

               4.

               Statele membre ar trebui să efectueze analiza substanțelor ignifuge bromurate noi și emergente în conformitate cu anexa III la Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (3), utilizând o metodă de analiză care s-a dovedit a genera rezultate fiabile.

               5.

               Statelor membre ar trebui să prezinte în mod regulat EFSA datele monitorizării exprimate pe baza greutății totale sau pe baza grăsimii, împreună cu informațiile și în formatul electronic definite de EFSA în vederea compilării lor într-o bază de date. De asemenea, statele membre ar trebui să prezintă datele disponibile din anii anteriori obținute prin utilizarea unei metode de analiză care s-a dovedit a genera rezultate fiabile în vederea monitorizării expunerii la această substanță.

      Adoptată la Bruxelles, 3 martie 2014.

            Pentru Comisie

         Tonio BORG

            Membru al Comisiei

      (1)  EFSA Panel on Contaminants in the Food Chain (CONTAM); Scientific Opinion on Polybrominated Biphenyls (PBBs) in Food (Aviz științific privind bifenilii polibromurați în produsele alimentare), EFSA Journal 2010, 8(10):1789, [151 pp.], doi:10.2903/j.efsa.2010.1789.

      Scientific Opinion on Polybrominated Diphenyl Ethers (PBDEs) in Food (Aviz științific privind difenil eterii polibromurați în produsele alimentare), EFSA Journal 2011, 9(5):2156, [274 pp.], doi:10.2903/j.efsa.2011.2156.

      Scientific Opinion on Hexabromocyclododecanes (HBCDDs) in Food [Aviz științific privind hexabromociclododecanii (HBCDDs) în produsele alimentare], EFSA Journal 2011, 9(7):2296, [118 pp.], doi:10.2903/j.efsa.2011.2296.

      Scientific Opinion on Tetrabromobisphenol A (TBBPA) and its derivatives in food [Aviz științific privind tetrabrom bifenol A (TBBPA) și derivații acestuia în produsele alimentare], EFSA Journal 2011, 9(12):2477, [61 pp.], doi:10.2903/j.efsa.2011.2477.

      Scientific Opinion on Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food: Brominated Phenols and their Derivatives (Aviz științific privind substanțele ignifuge bromurate în produsele alimentare: fenolii bromurați și derivații acestora), EFSA Journal 2012, 10(4):2634, [42 pp.], doi:10.2903/j.efsa.2012.2634.

      Scientific Opinion on Emerging and Novel Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food (Aviz științific privind substanțele ignifuge bromurate noi și emergente în produsele alimentare), EFSA Journal 2012, 10(10):2908, [125 pp.], doi:10.2903/j.efsa.2012.2908.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 252/2012 al Comisiei din 21 martie 2012 de stabilire a metodelor de prelevare de probe și a metodelor de analiză pentru controlul oficial al nivelurilor de dioxine, de PCB-uri de tipul dioxinelor și de PCB-uri care nu sunt de tipul dioxinelor în anumite produse alimentare și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1883/2006 (JO L 84, 23.3.2012, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor (JO L 165, 30.4.2004, p. 1).


title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2016 privind Programul național de reformă al Belgiei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Belgiei pentru 2016

text:
               18.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 299/36

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2016
   privind Programul național de reformă al Belgiei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Belgiei pentru 2016
   (2016/C 299/09)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2016. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 17-18 martie 2016. La 26 noiembrie 2015, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (2), Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Belgia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat. În aceeași zi, Comisia a adoptat, de asemenea, o recomandare de recomandare a Consiliului privind politica economică a zonei euro. Această recomandare a fost aprobată de Consiliul European din 18-19 februarie 2016 și a fost adoptată de Consiliu la data de 8 martie 2016 (3). În calitate de țară a cărei monedă este euro și având în vedere legăturile strânse dintre economiile din cadrul uniunii economice și monetare, Belgia ar trebui să asigure punerea în aplicare integrală și în timp util a recomandării.

               (2)

               Raportul de țară privind Belgia pentru 2016 a fost publicat la 26 februarie 2016. Acesta a evaluat progresele realizate de Belgia în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate de Consiliu la data de 14 iulie 2015 și a inclus un bilanț aprofundat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. La 8 martie 2016, Comisia a prezentat rezultatele bilanțului aprofundat. În urma analizei sale, Comisia concluzionează că Belgia nu se confruntă cu dezechilibre macroeconomice. Rezultatele slabe pe plan extern, combinate cu nivelul ridicat al datoriei publice, pot constitui un factor de risc în viitor. Evoluțiile recente indică însă o îmbunătățire a competitivității. Măsurile corective adoptate, care au inclus moderarea salariilor și reducerea contribuțiilor la asigurările sociale, au contribuit la încetinirea creșterii costului forței de muncă. Datoria publică nu se înscrie pe o curbă descendentă, însă riscurile pe termen scurt par să fie sub control.

               (3)

               La 29 aprilie 2016, Belgia și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2016 și Programul de stabilitate pentru 2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               Recomandările specifice fiecărei țări relevante au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene pentru perioada 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza această dispoziție în orientările privind aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor structurale și de investiții europene și buna guvernanță economică.

               (5)

               În Programul de stabilitate pentru 2016 se indică faptul că afluxul excepțional de refugiați cu care Belgia s-a confruntat în anii 2015 și 2016 și măsurile excepționale de securitate adoptate în 2016 au avut un impact semnificativ asupra bugetului și se furnizează dovezi adecvate cu privire la anvergura și natura acestor costuri bugetare suplimentare. Potrivit Comisiei, în 2015 cheltuielile suplimentare eligibile legate de refugiați au reprezentant 0,03 % din PIB, estimându-se că impactul incremental va fi în 2016 de 0,17 % din PIB pentru cheltuielile legate de refugiați și de 0,12 % din PIB pentru măsurile de securitate. Dispozițiile articolului 5 alineatul (1) și ale articolului 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 acoperă aceste cheltuieli suplimentare, afluxul de refugiați și gravitatea amenințării teroriste constituind evenimente excepționale, al căror impact asupra finanțelor publice ale Belgiei este important, iar sustenabilitatea finanțelor publice nu ar fi compromisă în cazul unei abateri temporare de la traiectoria de ajustare stabilită pentru atingerea obiectivului bugetar pe termen mediu. Prin urmare, pentru a se ține seama de costurile suplimentare legate de refugiați, a fost redusă în 2015 ajustarea necesară în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu. În ceea ce privește anul 2016, o evaluare finală, care va include și sumele eligibile, va fi realizată în primăvara anului 2017 pe baza datelor observate care vor fi furnizate de autoritățile belgiene.

               (6)

               În prezent, Belgia face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere și este supusă regulii tranzitorii privind datoria. La 18 mai 2016, Comisia a emis un raport în temeiul articolului 126 alineatul (3) din TFUE, întrucât Belgia nu a realizat suficiente progrese în 2015 în vederea respectării regulii privind datoria. Concluzia analizei a fost că criteriul datoriei ar trebui considerat ca fiind respectat. În cadrul Programului său de stabilitate pentru 2016, guvernul prevede reducerea treptată a soldului global, de la un deficit de 2,6 % din PIB în 2015 la – 0,2 % din PIB în 2019. Se preconizează că obiectivul bugetar pe termen mediu revizuit, stabilit ca o poziție bugetară echilibrată în termeni structurali, va fi atins până în 2018. Cu toate acestea, soldul structural recalculat (5) indică în continuare un deficit structural de 0,4 % din PIB în 2018. Conform Programului de stabilitate, se estimează că ponderea datoriei publice în PIB va ajunge la o valoare maximă de 106,2 % din PIB în 2016 și va descrește la 99,6 % din PIB până în 2019. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază aceste proiecții bugetare este plauzibil. Cu toate acestea, măsurile necesare pentru a susține, începând cu 2017, țintele de deficit preconizate nu au fost suficient detaliate. Potrivit previziunilor Comisiei din primăvara anului 2016, în condițiile în care politicile rămân neschimbate, există pentru 2016, dar și pentru anii 2016 și 2017 luați împreună, riscul unei abateri semnificative de la ajustarea bugetară recomandată. În cazul în care impactul bugetar al afluxului excepțional de refugiați și al măsurilor excepționale de securitate a fost exclus din evaluare, abaterea preconizată pentru 2016 nu mai este semnificativă. Se preconizează că Belgia nu va îndeplini în 2016 regula tranzitorie privind datoria, iar în 2017, după încheierea perioadei de tranziție, nu va îndeplini nici criteriul de referință privind reducerea datoriei. Pe baza evaluării sale a Programului de stabilitate și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2016, Consiliul consideră că există riscul ca Belgia să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. Prin urmare, va fi necesar să se întreprindă măsuri suplimentare în 2016 și în 2017 pentru a se asigura conformitatea cu aceste dispoziții.

               (7)

               Nivelul ridicat al datoriei publice este însoțit de rezultate slabe în ceea ce privește exporturile și competitivitatea. Rezultatele pe plan extern s-au degradat comparativ cu anul 2000, după cum o indică scăderea cotei de piață a țării la nivel mondial, tendință care a fost agravată de orientarea exporturilor în principal către piețe mai puțin dinamice. Chiar dacă tendința de scădere a cotei de piață a fost oprită în ultimii ani, pierderile acumulate rămân semnificative. Specializarea pe segmente de piață cu o expunere mai mare la concurența prețurilor este un alt factor care afectează capacitatea de export a țării. Această caracteristică este deosebit de greu de reconciliat cu costul ridicat al forței de muncă al țării. Costul unitar al muncii a crescut rapid până de curând ca urmare a creșterii scăzute a productivității și, mai ales, a creșterii rapide a salariilor. Aceasta din urmă poate fi imputată anumitor caracteristici ale sistemului de stabilire a salariilor. Pe de o parte, marjele de creștere a salariilor reale au fost în mod repetat fixate la un nivel prea ridicat. Pe de altă parte, nivelul inflației a fost constant mai mare atât în raport cu estimările, cât și în raport cu nivelul din țările vecine. Diferența structurală între rata inflației de bază din Belgia și cea din țările vecine se datorează, în principal, creșterii mai mari a prețurilor la servicii și funcționării suboptime a pieței cu amănuntul. Această inflație s-a repercutat la nivelul creșterii salariale prin practica generală de indexare automată a salariilor. Împreună, acești factori au subminat eficacitatea sistemului extrem de coordonat de stabilire a salariilor. Pentru a frâna declinul competitivității și impactul său negativ asupra performanțelor la export și a ocupării forței de muncă, autoritățile belgiene au intervenit în ultimii ani în procesul de stabilire a salariilor. Au fost impuse măsuri de moderare a salariilor, inclusiv prin limitarea creșterii salariilor reale și prin suspendarea schemelor de indexare a salariilor. În plus, se aplică în prezent reduceri ale contribuțiilor sociale. Cu toate acestea, pentru ca aceste măsuri corective să aibă un impact durabil, este necesar să se reformeze la nivel structural cadrul de stabilire a salariilor, în conformitate cu recomandările Consiliului din ultimii ani. Deși guvernul intenționează să revizuiască Legea din 1996 privind promovarea ocupării forței de muncă și protejarea competitivității, care constituie actul de referință pe baza căruia partenerii sociali stabilesc la fiecare doi ani „norma salarială”, până în prezent s-au realizat progrese firave în acest sens. Formalizarea mai puternică a legăturii dintre salarii și productivitate ar permite protejarea succeselor recente și ar preveni reapariția problemelor înregistrate în trecut.

               (8)

               S-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește funcționarea generală a pieței muncii. Stimulentele pentru muncă au fost consolidate prin măsuri de reducere a sarcinii fiscale asupra costului forței de muncă și prin modificări aduse sistemului de indemnizații de șomaj. Cu toate acestea, diferențele considerabile în materie de ocupare a forței de muncă dintre anumite categorii de populație continuă să se traducă într-o subutilizare cronică a forței de muncă, în special în rândul lucrătorilor slab calificați, al tinerilor, al persoanelor în vârstă și al persoanelor care provin din familii de migranți. În plus, rata marginală de impunere aplicată la intrarea sau reintrarea pe piața muncii înseamnă că persoanele care aduc al doilea venit în gospodărie, precum și anumite tipuri de gospodării, cum ar fi persoanele singure și părinții singuri, se confruntă fie cu perspectiva inactivității, fie cu aceea de a rămâne în capcana salariului mic. Prin urmare, este important să se pună la punct și să se pună în aplicare politici care să încurajeze încadrarea în muncă a persoanelor inactive sau a șomerilor. Inegalitățile educaționale legate de mediul socioeconomic sunt printre cele mai ridicate din UE, iar rezultatele școlare slabe explică parțial performanțele suboptime pe piața muncii observate în cazul persoanelor care provin din familii de migranți. Reformele în curs de a fi introduse în materie de educație au fost concepute cu obiectivele specifice de a aborda problema părăsirii timpurii a școlii și de a îmbunătăți furnizarea de servicii de îngrijire și educație destinate copiilor preșcolari. Autoritățile relevante urmăresc să îmbunătățească calitatea și relevanța sistemului de formare profesională. Aceste reforme ar putea facilita într-o măsură semnificativă tranziția către o economie bazată pe cunoaștere și axată tot mai mult pe servicii și ar putea atenua necorelările de competențe și deficitul persistent de forță de muncă în anumite profesii. În plus, pentru a corecta ratele foarte scăzute de activitate și de ocupare a forței de muncă în rândul lucrătorilor în vârstă, este necesar să se elaboreze politici care să promoveze îmbătrânirea activă și să sprijine cererea de lucrători în vârstă pe piața muncii. În sfârșit, ar putea să fie necesar să se adopte măsuri fiscale suplimentare care să încurajeze încadrarea în muncă.

               (9)

               Mai pot fi întreprinse multe măsuri pentru a îmbunătăți aspectele nelegate de costuri ale competitivității externe. Pentru a menține și a consolida nivelul actual de bunăstare, ar trebui pus un accent mai puternic pe creșterea productivității și pe realizarea de investiții în capitalul de cunoștințe. Acest lucru necesită un efort susținut pentru dezvoltarea unor produse și servicii asociate aflate pe treptele superioare ale lanțului valoric, pe baza unor rezultate mai bune în materie de inovare și a valorizării rezultatelor cercetării și dezvoltării. În ciuda calității ridicate a sistemului său de cercetare publică, în Belgia sunt relativ puține întreprinderi cu creștere rapidă care își desfășoară activitatea în sectoare inovatoare. În plus, climatul de afaceri este grevat de sarcini administrative și de reglementare oneroase, care inhibă constituirea și dezvoltarea întreprinderilor. Cerințele privind structura acționariatului și restricțiile privind drepturile de vot, forma juridică și activitățile multidisciplinare frânează dinamismul pieței serviciilor pentru întreprinderi. Restricțiile de funcționare și cele referitoare la locul în care comercianții cu amănuntul își pot stabili sediul au aceleași efecte inhibitorii în sectorul comerțului cu amănuntul. În plus, există deficiențe care afectează eficiența sistemului judiciar, în condițiile unei penetrări reduse a tehnologiilor informației și comunicațiilor. Împreună, acești factori reprezintă obstacole semnificative în calea investițiilor private. Lipsa de conformitate cu standardele a infrastructurii și blocajele de lungă durată subminează, de asemenea, creșterea productivității și investițiile. Rețeaua de transport este domeniul în care se resimte cel mai acut deficitul investițional. Localizarea geografică a Belgiei și prezența unor organizații internaționale pe teritoriul său au permis țării să atragă un număr mare de centre de distribuție, de baze logistice și de sedii internaționale ale mai multor societăți. Cu toate acestea, există o problemă tot mai mare legată de congestionarea traficului la orele de vârf care subminează atractivitatea țării pentru investitorii străini și generează costuri economice și de mediu importante. Se preconizează de asemenea că Belgia, care se confruntă cu probleme grave în ceea ce privește poluarea aerului, nu-și va atinge obiectivul stabilit pentru 2020 în materie de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră. Având în vedere nivelul ridicat de concentrare a activității economice în jurul capitalei și al porturilor, cele mai presante provocări sunt legate de modernizarea infrastructurii de transport rutier și feroviar de bază și de crearea conexiunilor care lipsesc în prezent între principalele centre economice. Totodată, este important să se abordeze problema congestionării traficului la orele de vârf prin îmbunătățirea serviciilor de transport public, optimizarea gestionării traficului și eliminarea distorsiunilor pieței și a stimulentelor fiscale negative, cum ar fi tratamentul favorabil de care beneficiază autovehiculele de serviciu.

               (10)

               O altă provocare o constituie adecvarea producției interne de energie și securitatea aprovizionării în general. În urma unor întreruperi neprevăzute în alimentarea mai multor instalații nucleare, s-au exprimat îngrijorări legate de modul în care pot fi echilibrate cererea și oferta de energie electrică. Totodată, calendarul revizuit în mod repetat de scoatere treptată din funcțiune a parcului nuclear a creat un climat nefavorabil unor decizii de investiții pe termen lung. Acest lucru se reflectă în creșterea importurilor și în problemele tot mai mari legate de securitatea aprovizionării. Cu toate că riscurile pe termen scurt au fost îndepărtate, necesitățile de investiții pe termen lung sunt în continuare considerabile. Pe lângă necesitatea unei capacități noi și substanțiale de producție internă și a creșterii suplimentare a interconexiunilor, este necesar și să se dezvolte rețele inteligente care să asigure gestionarea cererii de energie. Având în vedere intervalul de timp considerabil necesar pentru dezvoltarea unor proiecte de amploare în sectorul energetic și necesitatea acută de capacitate de înlocuire care se prefigurează în următorul deceniu, se impun acțiuni rapide, în special sub forma unui cadru juridic adecvat care să promoveze creșterea capacității de producție.

               (11)

               Belgia a realizat unele progrese în ceea ce privește reforma sistemului fiscal, în special prin reorientarea impozitării dinspre veniturile salariale către alte baze de impozitare, ceea ce va avea drept efect reducerea treptată a sarcinii fiscale asupra costului forței de muncă. Reducerile impozitului pe veniturile persoanelor fizice și ale contribuțiilor angajatorilor la asigurările sociale vor contribui, de asemenea, la diminuarea decalajului fiscal. În ciuda acestor măsuri, sistemul fiscal rămâne complex, iar bazele de impozitare sunt erodate de diferite scutiri, deduceri și rate reduse, care implică uneori pierderi de venituri, distorsiuni economice și o sarcină administrativă considerabilă. În plus, reorientarea fiscală nu pare a fi neutră din punct de vedere bugetar. Mai pot fi aduse încă îmbunătățiri considerabile sistemului fiscal printr-o lărgire și mai mare a bazelor de impozitare, ceea ce ar permite scăderea ratelor legale de impozitare și ar reduce totodată distorsiunile. Există, de asemenea, un potențial considerabil pentru trecerea la taxe ecologice, în special având în vedere tratamentul fiscal favorabil de care beneficiază autovehiculele de serviciu și cardurile pentru carburant, care contribuie la poluare, la congestionarea traficului și la emisiile de gaze cu efect de seră.

               (12)

               În ultimii ani, Belgia a realizat progrese importante în ceea ce privește reformarea sistemului său de pensii. Legea din 10 august 2015 privind majorarea vârstei de pensionare, condițiile pentru pensionarea anticipată și vârsta minimă pentru pensiile de urmaș stabilește o nouă vârstă minimă și criterii privind vechimea în muncă pentru pensiile obișnuite. Cu toate acestea, chiar și după reformele recente, creșterea prevăzută a ponderii cheltuielilor cu pensiile rămâne substanțială. Corelarea automată cu evoluția speranței de viață, conform recomandărilor formulate anterior, ar reduce riscurile la adresa sustenabilității pe termen mediu și lung. În acest sens, guvernul și-a anunțat intenția de a introduce un sistem de pensii bazat pe credite, care ar putea permite aplicarea unor mecanisme de ajustare automată în funcție de evoluțiile demografice. Aceste aspecte vor continua să fie monitorizate îndeaproape în cadrul semestrului european.

               (13)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Belgiei, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2016. De asemenea, Comisia a evaluat Programul de stabilitate, Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Belgiei în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Belgia, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a UE prin oferirea unei contribuții la nivelul UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului european se reflectă în recomandările 1-3 de mai jos.

               (14)

               Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (6) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2016-2017, Belgia să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să realizeze în 2016 și în 2017 o ajustare bugetară anuală de cel puțin 0,6 % din PIB în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu. Să utilizeze veniturile excepționale pentru a accelera reducerea nivelului datoriei publice. Să convină asupra unei formule executorii de distribuție a eforturilor între toate nivelurile de guvernare în vederea atingerii țintei de deficit bugetar. Să simplifice sistemul fiscal și să elimine cheltuielile fiscale care generează distorsiuni.

               2.

               Să efectueze revizuirea prevăzută a Legii din 1996 privind promovarea ocupării forței de muncă și protejarea competitivității, în consultare cu partenerii sociali. Să se asigure că salariile evoluează în pas cu productivitatea. Să asigure eficacitatea politicilor de activare pe piața muncii. Să impulsioneze reformele în materie de educație și formare profesională și să ofere sprijin educațional categoriilor sociale dezavantajate, în special persoanelor provenite din familii de migranți.

               3.

               Să stimuleze capacitatea de inovare, în special prin stimularea investițiilor în capitalul de cunoștințe. Să impulsioneze concurența în sectorul serviciilor pentru întreprinderi și în sectorul comerțului cu amănuntul prin eliminarea restricțiilor nejustificate în materie de funcționare și stabilire. Să remedieze deficiențele în ceea ce privește investițiile în infrastructura de transport și capacitatea de producție de energie.

      Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. KAŽIMÍR

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (JO L 306, 23.11.2011, p. 25).

      (3)  JO C 96, 11.3.2016, p. 1.

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (5)  Soldul structural, astfel cum a fost recalculat de Comisie pe baza informațiilor furnizate în Programul de stabilitate, utilizând metodologia convenită de comun acord.

      (6)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.