				|

		52013DC0365

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2016 /* COM/2013/0365 final */

.
Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Lituaniei pentru 2013
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de
convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2016
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 9 alineatul (2),
având în vedere recomandările Comisiei
Europene[2],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[3],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare
acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere
durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, pe baza
propunerilor Comisiei, Consiliul a adoptat o recomandare privind
orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre
și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o
decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de
muncă ale statelor membre[4],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
aplicate la nivel național.
(3)       La 29 iunie 2012, șefii
de stat sau de guvern au convenit asupra unui Pact pentru creștere
economică și locuri de muncă prin care se oferă un cadru
coerent de acțiune la nivel național, dar și la nivelul UE
și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile,
instrumentele și politicile existente. Ei au stabilit acțiunile care
trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special
angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa
2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor
specifice fiecărei țări.
(4)       La 6 iulie 2012,
Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de
reformă al Lituaniei pentru 2012 și a emis un aviz cu privire la
Programul actualizat de convergență al Lituaniei pentru perioada 2011-2015.
(5)       La 28 noiembrie 2012, Comisia
a adoptat analiza anuală a creșterii[5], marcând începutul semestrului european 2013
pentru coordonarea politicilor economice. Tot la 28 noiembrie 2012,
Comisia a adoptat, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011,
Raportul privind mecanismul de alertă[6], în care nu a identificat Lituania ca fiind
unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț
aprofundat.
(6)       La 14 martie 2013, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea
stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice
și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul
European a evidențiat că este necesar să se continue
consolidarea finanţelor publice într-un mod diferențiat şi
favorabil creșterii, să fie restabilite condițiile normale de
creditare a economiei, să se promoveze creșterea și
competitivitatea, să se combată șomajul și
consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze
administrația publică.
(7)       La 9 aprilie 2013, Lituania
și-a prezentat Programul național de reformă actualizat pentru 2013,
iar la 26 aprilie 2013, Programul de convergență pentru perioada 20122016.
Pentru a se ţine seama de legăturile dintre cele două programe,
acestea au fost evaluate în același timp.
(8)       Pe baza evaluării, în
temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a Programului de
convergență pentru 2013, Consiliul consideră că scenariul
macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare din program este
plauzibil, corespunzând în general evaluării formulate în cadrul
previziunilor de primăvară ale Comisiei. Începând din 2009, ca urmare
a unei consolidări ambițioase a finanţelor publice, deficitul
public a atins 3,2 % din PIB în 2012, ceea ce se consideră a fi suficient
pentru a abroga decizia privind existența unui deficit excesiv,
ținând seama de costul reformei sistemului de pensii. De asemenea,
reducerea deficitului s-a bazat într-o oarecare măsură pe
creșterea economică solidă și pe înghețarea
temporară a cheltuielilor. Programul a modificat obiectivul pe termen
mediu de la +0,5 % la ‑1,0 %, conformându-se astfel în
continuare obiectivelor Pactului de stabilitate și de creștere.
Strategia bugetară prezentată în program are drept scop atingerea,
până în 2016, a obiectivului pe termen mediu. Pe baza soldului bugetar
structural (recalculat), progresele anuale înregistrate în direcția
îndeplinirii obiectivului pe termen mediu se situează peste 0,5 % din
PIB în termeni structurali. Criteriul de referință privind cheltuielile
este îndeplinit pe parcursul perioadei vizate de program. Ajustarea este
concentrată întrucâtva la începutul perioadei și se bazează în
principal pe limitarea cheltuielilor, însă este susținută doar
parțial de măsuri concrete, inclusiv de măsuri cu caracter
excepțional care nu sunt întotdeauna specificate. Conform previziunilor
Comisiei, se estimează că ajustarea structurală va fi de 0,3 %
din PIB în 2013 și, respectiv, de 0,0 % din PIB în 2014, prin urmare,
sub nivelul solicitat de 0,5 % din PIB, ceea ce creează îndoieli
asupra traiectoriei de ajustare a programului. Nu au fost încă specificate
noile măsuri de consolidare, fiind totodată necesar să se
aibă în vedere reforme structurale, inclusiv trecerea spre măsuri
bazate pe venituri. În 2012, datoria publică atinge 40,7 %,
situându-se în continuare sub 60 % din PIB, și se preconizează o
ușoară scădere a acesteia pe parcursul perioadei vizate de
program. În timp ce Programul de convergență estimează că
datoria se va reduce la 39,7 % în 2013, urmând să scadă în
continuare la 34,5 % până în anul 2016, conform previziunilor
Comisiei, aceasta se va reduce la 40,1 % din PIB în 2013 și la 39,4 %
în 2014. Aceste diferențe sunt în primul rând rezultatul luării în
calcul în cadrul Programului de convergență a unor deficite mai mici.
(9)       Chiar dacă poziția
sa privind deficitul s-a îmbunătățit pe parcursul anilor,
Lituania nu dispune încă de o capacitate bugetară suficientă
pentru a reacționa la șocuri negative. Se pot aduce totuși îmbunătățiri
în ceea ce privește o impozitare care să denatureze mai puțin
concurența, precum și în ceea ce privește respectarea normelor
fiscale. Lituania continuă să aibă cel mai mic raport la nivelul
UE dintre impozite și PIB, consolidarea fiind în principal axată pe
partea de cheltuieli. Există în continuare posibilitatea de a lua în
considerare surse suplimentare de venituri fiscale, care să fie cel mai
puțin dăunătoare creșterii economice, cum ar fi taxele de
mediu și impozitele recurente pe bunurile imobile. Chiar dacă
Lituania a luat măsuri destinate creșterii veniturilor din impozitele
recurente pe bunuri, se pare că sunt necesare eforturi suplimentare în
acest sens. Veniturile Lituaniei din taxele de mediu înregistrează o
tendință descendentă, clasându-se în 2011 pe penultimul loc din
UE, ceea ce s-a datorat, de asemenea, faptului că această
țară a avut cel mai scăzut nivel al taxelor pe transporturi din
UE. Acest lucru nu facilitează reducerile în ceea ce privește
intensitatea energetică ridicată a economiei Lituaniei. În
același timp, cheltuielile care favorizează creșterea
economică, de exemplu cele alocate cercetării și educației,
ar trebui avute în vedere cu prioritate în sectorul consolidării fiscale.
S-a tergiversat punerea în aplicare a legilor destinate consolidării cadrului
bugetar. Cadrul bugetar al Lituaniei nu a fost în măsură să
prevină politica bugetară prociclică în anii caracterizați
de o mare creștere economică, normele nefiind suficient de
constrângătoare. Este necesar să se
îmbunătățească monitorizarea, responsabilitatea și
execuția procedurii bugetare, precum și să se consolideze
caracterul obligatoriu al cadrului pe termen mediu.
(10)     Evoluția demografică
reprezintă o provocare pentru sustenabilitatea fiscală pe termen lung
a Lituaniei. O reformă cuprinzătoare a pensiilor, care să vizeze
atât sustenabilitatea, cât și caracterul adecvat al pensiilor,
rămâne, prin urmare, importantă. Caracterul adecvat al pensiilor
constituie o provocare, deoarece populația vârstnică se confruntă
cu un risc ridicat de sărăcie și de excluziune. Reforma din 2012
a sistemului acumulării de pensii încurajează acumularea la cel de al
doilea pilon de pensii prin stimulente financiare de la bugetul de stat.
Aceasta introduce, de asemenea, posibilitatea de a refuza acumularea de pensii
private și de a reveni la fondul național de asigurări sociale
pe parcursul unei perioade de tranziție, precum și o majorare
progresivă a vârstei de pensionare. Reforma va intra în vigoare începând
de la 1 ianuarie 2014. Acestea sunt demersuri importante, dar izolate în
direcția cea bună, însă sunt necesare schimbări mai
semnificative, în special în cadrul primului pilon al sistemului de pensii. În
plus, sunt necesare măsuri destinate promovării capacității
de inserție profesională a lucrătorilor în vârstă și
medii de lucru adaptate persoanelor în vârstă.
(11)     Abordarea șomajului
și a ratei scăzute de participare pe piața muncii rămâne în
continuare o provocare-cheie. Se înregistrează rate ridicate ale
șomajului în special în rândul lucrătorilor tineri și al celor
necalificați. Necorelarea competențelor a devenit deosebit de
pregnantă în timpul crizei și reprezintă o problemă din ce
în ce mai mare, fiind mărturie a unor deficiențe structurale la
nivelul politicilor în domeniul educației și al pieței muncii.
Deficitul de mână de lucru calificată care rezultă din aceasta
este agravat de ratele ridicate ale emigrării. Prin urmare, sunt necesare
măsuri suplimentare care să vizeze îmbunătățirea
flexibilității pieței muncii și stimularea
participării, în special a tinerilor, a persoanelor necalificate și a
lucrătorilor în vârstă, la piața forței de muncă.
Acoperirea globală a măsurilor active pe piața forței de
muncă și alocarea financiară pentru fiecare măsură în
parte rămân insuficiente, iar măsurile nu sunt direcționate în
mod corespunzător în ceea ce îi privește pe lucrătorii slab
calificați și pe șomerii de lungă durată. Printr-o
revizuire cuprinzătoare a dreptului muncii, la care să participe
partenerii sociali, s-ar putea identifica restricțiile și obstacolele
administrative inutile care afectează flexibilitatea contractelor de
muncă, dispozițiile referitoare la concediere și orarele de
lucru flexibile. Pentru înlesnirea trecerii de la educație la piața
forței de muncă, programele de ucenicie și stagiile ar putea fi
concepute astfel încât să fie mai atractive.
(12)     Sărăcia și
excluziunea socială ating în continuare niveluri îngrijorător de
ridicate. În special, creșterea sărăciei în rândul copiilor
reprezintă un motiv de îngrijorare. În 2012 au fost lansate măsuri
privind reforma sistemului de ajutoare sociale bănești care
vizează acțiuni pentru o mai bună stimulare a încadrării în
muncă (prestațiile pentru șomerii de lungă durată care
se încadrează în muncă, reducerea treptată a prestațiilor
sociale pentru persoanele în vârstă de muncă care sunt inactive)
și reducerea sărăciei. Un proiect-pilot desfășurat în
cinci municipalități a dat rezultate impresionante în ceea ce privește
reducerea cheltuielilor și o mai bună direcționare către
beneficiari. În prezent, este necesar să se instituie un sistem de
monitorizare pentru a evalua eficiența și impactul acestui proiect
asupra combaterii sărăciei și a excluziunii. De asemenea,
reforma ar trebui să fie corelată cu măsuri de activare
destinate creșterii nivelului de participare, în special a persoanelor
care beneficiază de asistență socială pe termen lung.
Printre măsurile care vizează reducerea sărăciei se
numără o mai bună acoperire a prestațiilor sociale și
o nouă metodă de calcul al prestațiilor respective. În plus, la 1 ianuarie
2013, salariul minim a crescut cu 18 %, ceea ce ar putea contribui la
reducerea capcanei inactivității și a sărăciei
persoanelor încadrate în muncă. Dată fiind amploarea provocării
și lipsa unei strategii cuprinzătoare sau a unui plan de acțiune
pentru combaterea sărăciei, aceste măsuri par insuficiente.
(13)     Începând din 2010, guvernul a
întreprins o reformă ambițioasă a întreprinderilor de stat.
Reforma este relevantă și credibilă, implicând atât
schimbări legislative, cât și organizaționale. Au fost puse în
aplicare aspectele normative ale reformei și au fost respectate, în linii
mari, cerințele în materie de raportare. Dificultatea actuală
constă în evitarea conflictelor de interese în ceea ce privește funcțiile
de reglementare și cele de altă natură, precum și în
operarea unei distincții între activitățile comerciale și
cele necomerciale ale întreprinderilor de stat. Odată ce va fi pe deplin
pusă în aplicare, reforma ar putea contribui la stimularea competitivității
și a creșterii economice. Monitorizarea conformității va
fi, prin urmare, esențială.
(14)     Legăturile din sectorul energetic și al gazului cu
țările învecinate rămân insuficient dezvoltate. În
consecință, concurența în sectorul energetic este foarte
limitată, iar prețurile la energie sunt ridicate. În plus,
eficiența energetică continuă să reprezinte un motiv de
îngrijorare. S-au înregistrat progrese lente în ceea ce privește renovarea
clădirilor, inclusiv în ceea ce privește investițiile în cadrul
fondului de participare JESSICA, iar domeniul renovării locuințelor
private se confruntă în continuare cu provocări majore.
(15)     În contextul semestrului
european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii
economice a Lituaniei și a evaluat Programul de convergență
și Programul național de reformă ale acestei țări.
Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o
politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în
Lituania, ci și de conformitatea lor cu normele și orientările UE,
având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică
globală a Uniunii Europene prin oferirea unei contribuții a UE la
deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul
semestrului european se reflectă în recomandările 1-6 de mai jos.
(16)     Ținând seama de
această evaluare, Consiliul a examinat Programul de convergență
al Lituaniei, iar avizul său[7]
este reflectat îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,
RECOMANDĂ ca în perioada 2013-2014
Lituania să întreprindă acţiuni astfel încât:
1.           Să asigure o consolidare
fiscală favorabilă creșterii economice și să pună
în aplicare strategia bugetară, astfel cum s-a prevăzut, depunând în
continuare un efort de ajustare structurală care va permite Lituaniei
să atingă obiectivul pe termen mediu. Să acorde prioritate
cheltuielilor care favorizează creșterea economică. Să
consolideze cadrul bugetar, în special prin introducerea unor plafoane de
cheltuieli executorii și obligatorii în cadrul bugetar pe termen mediu. Să
revizuiască regimul fiscal și să aibă în vedere o
creștere a acelor impozite care sunt cel mai puțin
dăunătoare creșterii economice, cum ar fi impozitele recurente
pentru bunuri și taxele recurente de mediu, inclusiv introducerea taxelor
pe autovehicule, continuând totodată consolidarea respectării
normelor fiscale.
2.           Să adopte și
să pună în aplicare o legislație referitoare la o reformă
globală a sistemului de pensii. Să coreleze vârsta legală de
pensionare cu speranța de viață, să restricționeze accesul
la regimurile de pensionare anticipată, să stabilească norme
clare de indexare a pensiilor și să promoveze utilizarea sistemelor
complementare de economii, asigurând totodată punerea în aplicare a
reformelor în curs. Să susțină reforma sistemului de pensii cu
măsuri care promovează capacitatea de inserție profesională
a lucrătorilor în vârstă.
3.           Să abordeze problema
ratei ridicate a șomajului în rândul lucrătorilor slab
calificați și al șomerilor de lungă durată prin
concentrarea resurselor asupra politicilor active pe piața forței de
muncă, îmbunătățind în același timp gradul de
acoperire și eficiența acestora. Să
îmbunătățească capacitatea de inserție
profesională a tinerilor, de exemplu prin intermediul unei garanții
pentru tineret, să intensifice punerea în aplicare și eficacitatea
programelor de ucenicie și să abordeze necorelările persistente
ale competențelor. Să revizuiască pertinența
legislației muncii, în vederea flexibilizării contractelor de
muncă, a dispozițiilor referitoare la concediere și a orarelor
de lucru flexibile, în consultare cu partenerii sociali.
4.           Să pună în aplicare
măsuri specifice concrete destinate reducerii sărăciei și
excluziunii sociale. Să consolideze legăturile dintre reforma
sistemului de ajutoare sociale bănești și măsurile de activare.

5.           Să finalizeze punerea în
aplicare a reformei întreprinderilor de stat, în special pentru a asigura
separarea funcțiilor de proprietate de cele de reglementare, și
să monitorizeze îndeaproape respectarea cerințelor reformei.
6.           Să intensifice
măsurile de îmbunătățire a eficienței energetice a
clădirilor, inclusiv prin eliminarea măsurilor de descurajare și
prin punerea în aplicare rapidă a fondului de participare. Să
promoveze concurența în rețelele energetice prin îmbunătățirea
legăturilor cu rețelele din alte state membre atât pentru energia
electrică, cât și pentru gazele naturale.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               COM(2013) 365 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 și P7_TA(2013)0053.
[4]               2013/208/UE din 22 aprilie 2013.
[5]               COM(2012) 750
final.
[6]               COM(2012) 751
final.
[7]               Emis în
temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al
Consiliului.


title: Recomandarea Consiliului din 10 iulie 2012 privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru perioada 2012-2015

text:
               24.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/85

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 10 iulie 2012
   privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru perioada 2012-2015
   2012/C 219/25
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   după consultarea Comitetului economic și financiar,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei Europene de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare (4) privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2011 și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de convergență al Suediei pentru perioada 2011-2014.

               (4)

               La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua analiză anuală a creșterii, marcând începutul celui de al doilea Semestru european de coordonare ex ante și integrată a politicilor, care se înscrie în cadrul Strategiei Europa 2020. La 14 februarie 2012, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Suedia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să fie efectuată o analiză aprofundată.

               (5)

               La 1 decembrie 2011, Consiliul a adoptat concluzii prin care Comitetul pentru protecție socială este invitat, în cooperare cu Comitetul pentru ocuparea forței de muncă și alte comitete, să își prezinte opiniile privind acțiunile recomandate în cadrul ciclului de politici Europa 2020. Aceste opinii au fost incluse în avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 15 februarie 2012, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii pentru 2012 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii pentru 2012.

               (7)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea fiscală diferențiată favorabilă creșterii, să se restabilească condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se abordeze șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (8)

               La 20 aprilie 2012, Suedia a prezentat Programul de convergență pentru perioada 2012-2015 și Programul național de reformă pentru 2012. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp. Comisia a examinat, de asemenea, în cadrul unei analize aprofundate, realizate în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, dacă Suedia este afectată de dezechilibre macroeconomice. Comisia a concluzionat, în analiza aprofundată pe care a realizat-o, că Suedia se confruntă cu dezechilibre, care nu sunt totuși excesive.

               (9)

               Pe baza evaluării programului de convergență, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din program este plauzibil pentru 2012 și optimist pentru perioada 2013-2015, când se preconizează o creștere medie a PIB-ului de 3,5 %. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2012, PIB-ul va înregistra o creștere de 2,1 % în 2013. Obiectivul strategiei bugetare prezentate în programul de convergență este asigurarea sustenabilității pe termen lung, prin respectarea normelor cadrului fiscal suedez, în special a obiectivului de înregistrare a unei excedent de 1 % din PIB a împrumuturilor administrative nete pe parcursul ciclului. De asemenea, strategia urmărește îndeplinirea cerințelor din Pactul de stabilitate și de creștere, în special respectarea valorii de referință de 3 % din PIB. Programul de convergență a modificat obiectivul bugetar pe termen mediu (OTM) de la un excedent public general de 1,0 % din PIB la un deficit de 1,0 % din PIB. Noul OTM reflectă în mod corespunzător cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Din cauza modificării, este posibil ca, pe baza soldului bugetar structural (recalculat), OTM să fie îndeplinit în perioada corespunzătoare programării, chiar în condițiile eventualei adoptări a unor noi măsuri discreționare expansioniste în 2013 sau 2014. Anumite riscuri care amenință previziunile bugetare începând din 2013 sunt legate de ipotezele macroeconomice optimiste. Rata de creștere preconizată a cheltuielilor publice, care ține seama de măsurile discreționare privind veniturile, ar urma să respecte criteriul de referință privind cheltuielile din Pactul de stabilitate și de creștere. Rata datoriei este mai mică de 60 % din PIB și, conform programului de convergență, se estimează că va continua să scadă în perioada corespunzătoare programului.

               (10)

               Analiza aprofundată a Comisiei, în conformitate cu articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, a confirmat faptul că, în Suedia, nivelul de îndatorare a gospodăriilor este relativ ridicat. Deși situația de pe piața imobiliară și cea ipotecară s-a stabilizat în 2011, există în continuare o serie de denaturări structurale, care amenință stabilitatea pe termen lung a acestor piețe. S-au adoptat măsuri relevante pentru consolidarea rezistenței sectorului financiar. Cu toate acestea, în prezent există o serie de politici care pot contribui la volatilitatea pieței imobiliare suedeze și la acumularea de datorii ipotecare și cărora li s-a acordat puțină atenție: deductibilitate fiscală generoasă a dobânzilor, impozite scăzute pe proprietate, amortizare scăzută și stabilirea unor condiții stricte de închiriere. În ceea ce privește oferta, monopolul planificării locale, procesele îndelungate de zonare și lipsa concurenței afectează flexibilitatea ofertei de locuințe.

               (11)

               Deși în 2011 s-a înregistrat o îmbunătățire a pieței muncii, rata șomajului în rândurile tinerilor și ale grupurilor vulnerabile rămâne ridicată, în special în cazul persoanelor care provin din familii de emigranți. Pentru a remedia această situație, Suedia pune în aplicare mai multe măsuri de politică active pe piața muncii și reforme în domeniul educației. Majoritatea acestor măsuri par relevante și credibile, deși este prea devreme să evaluăm impactul acestora. Cu toate acestea, relevanța și eficacitatea principalei măsuri menite să stimuleze ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor – reducerea TVA-ului pentru restaurante și serviciile de catering – sunt nesigure și trebuie evaluate. În plus, s-ar putea înregistra rezultate mai ambițioase dacă provocările ar fi abordate la nivel mai larg, inclusiv prin abordarea unor chestiuni precum salariile relativ mari corespunzătoare nivelului inferior al grilei salariale și diferențele în materie de protecție a locurilor de muncă între lucrătorii obișnuiți și cei temporari.

               (12)

               Suedia ocupă locul doi în UE în ceea ce privește procentajul din PIB alocat cheltuielilor cu cercetarea și dezvoltarea (C&D) și este considerată lider în materie de inovare conform tabloului de bord al Uniunii privind inovarea. Cu toate acestea, în ceea ce privește comercializarea produselor inovatoare, Suedia se situează sub media UE și înregistrează o tendință negativă. În plus, se pare că Suedia se află în întârziere în ceea ce privește crearea de întreprinderi inovatoare, cu ritm de creștere susținut. Mai mult, deși ocupă o poziție globală importantă în domeniul C&D, Suedia este vulnerabilă din cauza faptului că este puternic dependentă de câteva companii multinaționale de mari dimensiuni, care își delocalizează din ce în ce mai mult activitățile de cercetare și dezvoltare. Aceste aspecte ar trebui abordate în noua lege privind cercetarea și inovarea, care este prevăzută pentru toamna anului 2012.

               (13)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Suediei, a evaluat programul de convergență și programul național de reformă și a prezentat o analiză aprofundată. Comisia nu a ținut seama doar de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Suedia, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții la nivelul UE pentru deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul Semestrului european sunt reflectate în recomandările de la punctele 1-4 de mai jos.

               (14)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat programul de convergență al Suediei, iar avizul (5) său se reflectă îndeosebi în recomandarea de la punctul 1 de mai jos.

               (15)

               Având în vedere această analiză aprofundată a Comisiei și această evaluare, Consiliul a examinat programul național de reformă și programul de convergență. Recomandările sale formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 se reflectă în special în recomandarea de la punctul 2 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca Suedia să întreprindă acțiuni în perioada 2012-2013 astfel încât:

               1.

               Să mențină o poziție fiscală solidă în 2012 și ulterior prin punerea în aplicare a strategiei bugetare în forma stabilită și prin continuarea eforturilor în vederea atingerii OTM.

               2.

               Să adopte măsuri preventive suplimentare pentru a consolida, pe termen mediu, stabilitatea pieței locuințelor și a pieței creditelor ipotecare, inclusiv prin promovarea unor politici prudente de creditare, reducerea tendinței de îndatorare în ceea ce privește finanțarea investițiilor în locuințe și abordarea problemei legate de oferta de locuințe și de legislația în materie de închirieri.

               3.

               Să adopte măsuri suplimentare pentru îmbunătățirea participării tinerilor și a grupurilor vulnerabile pe piața muncii, de exemplu prin îmbunătățirea eficacității măsurilor active din domeniul pieței muncii, facilitarea tranziției de la școală la muncă, promovarea politicilor în vederea creșterii cererii pentru grupurile vulnerabile și îmbunătățirea funcționării pieței muncii; să efectueze o analiză pentru a stabili dacă rata redusă de TVA de care beneficiază restaurantele și serviciile de catering încurajează crearea de locuri de muncă.

               4.

               Să ia măsuri suplimentare în viitoarea lege privind cercetarea și inovarea pentru a continua îmbunătățirea excelenței în cercetare și pentru a se concentra asupra îmbunătățirii comercializării produselor inovatoare și a dezvoltării de noi tehnologii.

      Adoptată la Bruxelles, 10 iulie 2012.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. SHIARLY

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținută pentru 2012 prin Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 119, 4.5.2012, p. 47).

      (4)  JO C 217, 23.7.2011, p. 9.

      (5)  În temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


				|

		52013DC0383

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI cu scopul de a pune capăt situației de deficit public excesiv în Spania /* COM/2013/0383 final - 2013/ () */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
cu scopul de a pune capăt situației
de deficit public excesiv în Spania
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126 alineatul (7),
având în vedere recomandarea Comisiei
Europene,
întrucât:
(1)       În conformitate cu articolul 126
din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), statele membre
trebuie să evite deficitele publice excesive.
(2)       Pactul de stabilitate și
de creștere are la bază obiectivul unor finanțe publice solide
ca mijloc de consolidare a condițiilor propice stabilității
prețurilor și unei creșteri susținute și durabile,
care să contribuie la crearea de locuri de muncă.
(3)       La 27 aprilie 2009, Consiliul
a decis, în conformitate cu articolul 104 alineatul (6) din Tratatul de
instituire a Comunității Europene (TCE), că în Spania
există un deficit excesiv și a emis o recomandare pentru corectarea
acestuia până cel târziu în 2012, în conformitate cu articolul 104
alineatul (7) din TCE și cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1467/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind accelerarea și clarificarea
aplicării procedurii de deficit excesiv[1].
(4)       La 2 decembrie 2009,
Consiliul a hotărât, în conformitate cu articolul 3 alineatul (5) din
Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului, că s-au luat măsuri
eficace și că, după adoptarea recomandării respective, au
survenit evenimente economice negative neprevăzute cu consecințe
nefavorabile majore pentru finanțele publice[2]. În special, deteriorarea
severă a perspectivelor de creștere în urma crizei economice și
financiare mondiale a avut implicații bugetare negative majore. În
consecință, Consiliul a decis să adopte, în temeiul articolului 126
alineatul (7) din TFUE, o recomandare revizuită pentru corectarea
deficitului excesiv până cel târziu în 2013, în mod credibil și
sustenabil, prin luarea de măsuri pe termen mediu.
(5)       La 15 iunie 2010, Comisia a
concluzionat că Spania a luat măsuri eficace în concordanță
cu recomandarea Consiliului din 2 decembrie 2009 pentru a-și aduce
deficitul public sub valoarea de referință de 3 % din PIB
și a considerat că, prin urmare, nu mai este necesară nicio
altă etapă în cadrul procedurii de deficit excesiv.
(6)       La 10 iulie 2012, Consiliul a
hotărât, în conformitate cu articolul 3 alineatul (5) din Regulamentul
(CE) nr. 1467/97 al Consiliului, că s-au luat măsuri eficace și
că, după adoptarea în 2009 a recomandării revizuite, au survenit
evenimente economice negative neprevăzute cu consecințe nefavorabile
majore pentru finanțele publice. În special, înrăutățirea
perspectivelor de creștere și trecerea la o componență a
creșterii cu o pondere mai redusă a veniturilor fiscale au avut
implicații bugetare negative majore. Prin urmare, Consiliul a adoptat, în
temeiul articolului 126 alineatul (7) din TFUE, o recomandare revizuită
(„recomandarea revizuită din cadrul PDE”) și a recomandat Spaniei
să își corecteze deficitul excesiv până cel târziu în 2014.
Pentru a aduce deficitul public global sub valoarea de referință de 3 %
din PIB până în 2014, Spaniei i s-a recomandat să realizeze o
îmbunătățire a soldului structural de 2,7 % din PIB în 2012,
de 2,5 % din PIB în 2013 și de 1,9 % din PIB în 2014, pe baza
versiunii actualizate a previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara
anului 2012. Obiectivele de deficit global au
fost stabilite la 6,3 % din PIB pentru 2012, 4,5 % din PIB pentru 2013
și 2,8 % din PIB în 2014. Spaniei i
s-a recomandat, de asemenea, să pună în aplicare măsurile
adoptate în cadrul bugetului 2012 și al planurilor de reechilibrare ale
comunităților autonome și să adopte, până la
sfârșitul lunii iulie 2012, planul bugetar multianual pentru 2013-2014
anunțat, inclusiv o strategie bugetară pe termen mediu, care să
descrie integral măsurile structurale necesare pentru corectarea
deficitului excesiv până în 2014.
(7)       La 14 noiembrie 2012, Comisia
a concluzionat, pe baza previziunilor serviciilor Comisiei din toamna anului 2012,
că Spania a luat măsuri eficace în conformitate cu recomandarea revizuită
a Consiliului din 10 iulie 2012 și că nu mai sunt necesare alte etape
în cadrul procedurii de deficit excesiv.
(8)       În conformitate cu
articolul 3 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97,
în cazul în care s-au luat măsuri eficace, iar, după adoptarea
recomandării respective, survin evenimente economice negative
neprevăzute, cu consecințe nefavorabile majore pentru finanțele
publice, Consiliul poate decide, la recomandarea Comisiei, adoptarea unei
recomandări revizuite în temeiul articolului 126 alineatul (7)
din TFUE. Apariția unor evenimente economice negative neprevăzute cu
consecințe nefavorabile majore asupra bugetului trebuie evaluată în
raport cu previziunile economice care au stat la baza recomandării
Consiliului.
(9)       În conformitate cu articolul 126
alineatul (7) din TFUE și cu articolul 3 din
Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului, Consiliul trebuie
să adreseze recomandări statului membru în cauză, invitându-l
să pună capăt situației de deficit excesiv într-un termen
dat. Recomandarea trebuie să stabilească un termen maxim de șase
luni pentru luarea unor măsuri eficace de către statul membru vizat
în vederea corectării deficitului excesiv. În plus, într-o recomandare
pentru corectarea unui deficit excesiv, Consiliul trebuie să solicite
realizarea unor obiective bugetare anuale care, pe baza previziunilor ce stau
la baza recomandării, să fie în concordanță cu o
îmbunătățire anuală minimă a soldului structural,
altfel spus a soldului ajustat ciclic, excluzând măsurile one-off
și alte măsuri temporare, de cel puțin 0,5 % din PIB ca
valoare de referință.
(10)     După o redresare de
scurtă durată în 2011, economia a intrat din nou în recesiune,
înregistrând o creștere trimestrială negativă a PIB-ului real
începând din al treilea trimestru al anului 2011. În termeni anuali, PIB-ul a
scăzut cu 1,4 % în 2012. În conformitate cu previziunile serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2013, recesiunea va continua în 2013,
exporturile nete pozitive nereușind încă să compenseze actuala
scădere a cererii interne. Se preconizează că producția se
va stabiliza abia către sfârșitul anului 2013. Astfel, se
preconizează că PIB-ul real va scădea cu 1,5 % în 2013,
după care va crește cu 0,9 % în 2014 (în ipoteza menținerii
politicilor actuale). În momentul adoptării ultimei recomandări a
Consiliului, se preconiza că PIB-ul real va scădea cu 1,9 %
și cu 0,3 % în 2012, respectiv în 2013, și va crește cu 1,1 %
în 2014. În 2012, rezultatele mai puțin nefavorabile ale creșterii
s-au datorat, în principal, unei cereri interne puțin mai reziliente,
probabil și grație lichidităților injectate prin
intermediul sistemului de rambursare a datoriilor comerciale acumulate de
regiunile autonome și de administrațiile locale înainte de 1 ianuarie
2012 (27,4 miliarde EUR sau 2,6 % din PIB). Referitor la anii 2013 și
2014, previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013
anunță o reducere mai accentuată PIB-ului real în 2013,
urmată de o redresare mai timidă în 2014. Aceasta presupune, printre
altele, o scădere mai accentuată a cererii interne în ambii ani
și o criză mai îndelungată în ceea ce privește ocuparea
forței de muncă. Deteriorarea perspectivelor macroeconomice este
legată parțial de luarea în calcul a măsurilor de consolidare
suplimentare incluse în planul bugetar 2013-2014 și în bugetul 2013.
(11)     Potrivit previziunilor
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, deficitul public general a
atins 10,6 % din PIB în 2012, comparativ cu obiectivul de 6,3 % din
PIB guvernului și al PDE și cu un rezultat de 9,4 % din PIB în 2011.
Luând în calcul transferurile de capital în favoarea băncilor (considerate
operațiuni cu caracter excepțional), deficitele corespunzătoare
au fost de 7,0 % și de 9,0 % din PIB în 2012 și, respectiv,
în 2011. Scăderea soldului global corespunde
unei îmbunătățiri de 2,4 pp a soldului primar (excluzând transferurile de capital în favoarea
băncilor), în contextul unei situații economice dificile și al
unei componențe a creșterii cu o pondere redusă a veniturilor
fiscale. Previziunile serviciilor Comisiei din
primăvara anului 2013 indică o îmbunătățire a
deficitului structural cu 1,8 pp în 2012, comparativ cu
îmbunătățirea recomandată de 2,7 pp. Luând în calcul
ușoara revizuire în scădere a PIB-ului potențial de la ultima
recomandare a Consiliului până în prezent, efortul bugetar estimat
rămâne neschimbat. Cu toate acestea, modificarea estimată a soldului
structural a fost grav afectată de diminuarea neașteptată a
veniturilor, care s-a ridicat la aproximativ 1,0 pp. Per ansamblu, luând în
considerare aceste efecte, efortul bugetar ajustat ar urma să crească
cu 2,9 pp, depășind efortul recomandat în recomandarea revizuită
din cadrul PDE. În afară de măsurile de recapitalizare, decalajul
bugetar din 2012 este legat de o combinație între veniturile mai slabe
decât era de așteptat (ținând seama de impactul măsurilor
discreționare și de efectul de bază) și un consum
intermediar și transferuri sociale mai ridicate. Componența
creșterii, cu o pondere mai redusă a veniturilor fiscale, și o
deteriorare mai puternică a pieței forței de muncă au
determinat diminuarea considerabilă a veniturilor, mai ales a celor din
impozitele directe și indirecte, precum și cheltuieli sociale mai
ridicate. În decursul anului 2012, Spania a adoptat măsuri importante de
consolidare, reprezentând aproximativ 4 % din PIB, inclusiv aproximativ 1½ %
din PIB pe partea de venituri și 2½ % din PIB pe partea de
cheltuieli. Aceste măsuri au compensat parțial și o deteriorare
subiacentă a soldului structural cauzată de creșterea
plăților de dobânzi și a transferurilor sociale.
(12)     Referitor la 2013, potrivit
previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, se
estimează că deficitul public va scădea la 6,5 % din PIB,
comparativ cu obiectivul PDE de 4,5 % din PIB. Se preconizează
că soldul primar se va îmbunătăți cu 4,5 pp (0,9 pp,
dacă nu se iau în calcul transferurile de capital în favoarea
băncilor). În urma ultimei recomandări a Consiliului, guvernul
spaniol a prezentat, în august 2012, un plan bugetar multianual pentru perioada
2013-2014, evidențiind unele elemente ale strategiei de consolidare pe
termen mediu. În total, se estimează că, în 2013, impactul bugetar al
măsurilor discreționare va fi de aproximativ 1 % din PIB pe
partea de cheltuieli și de aproximativ 1½% din PIB pe partea de venituri.
Decalajul bugetar preconizat de aproximativ 2 % din PIB comparativ cu
obiectivul PDE se explică parțial prin poziția
inițială mai nefavorabilă. Cu toate acestea, principalul factor
determinant al decalajului este componența defavorabilă a
creșterii, cu o scădere mai accentuată a consumului privat
și o performanță a pieței forței de muncă mai
slabă decât se preconiza în recomandarea revizuită din cadrul PDE.
Previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013 indică o
nouă reducere a deficitului structural de 1,1 pp în 2013, comparativ cu
efortul recomandat de 2,5 pp. Luând în calcul modificarea creșterii
potențiale estimate și diminuarea mai accentuată decât era de
așteptat a veniturilor, efortul bugetar estimat se ameliorează cu 1,4
pp, aducând efortul bugetar ajustat la 2,5 % din PIB, în
concordanță cu efortul recomandat în recomandarea revizuită din
cadrul PDE. În programul său de stabilitate pentru 2013, guvernul spaniol
a anunțat un obiectiv de deficit public de 6,3 % din PIB pentru 2013,
care trebuie susținut de măsuri de consolidare suplimentare în
valoare de aproximativ 3 miliarde EUR (0,3 % din PIB), care urmează
să fie adoptate și implementate anul acesta.
(13)     Referitor la 2014, se
preconizează că deficitul global va crește la 7,0 % din
PIB, comparativ cu obiectivul PDE de 2,8 % din PIB. Deficitul primar ar
urma să crească cu 0,4 % din PIB. Pe lângă efectul de
bază, decalajul preconizat reflectă, în principal, încetarea
aplicării măsurilor temporare luate în anii anteriori și faptul
că măsurile de consolidare planificate pentru 2014 nu au fost
suficient detaliate în planul bugetar multianual anunțat în august 2012
pentru a putea fi incluse în previziunile serviciilor Comisiei. Mai mult, în
componența creșterii economice, veniturile fiscale au în continuare o
pondere redusă, creșterea contribuțiilor sociale și a
impozitelor indirecte nefiind pe deplin proporțională cu cea a
PIB-ului nominal La rândul lor, plățile de dobânzi vor crește în
continuare, pe fondul creșterii datoriei. Potrivit previziunilor
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, se preconizează
că deficitul structural se va deteriora cu 1,1 pp, comparativ cu
îmbunătățirea recomandată de 1,9 % din PIB. Luând în
calcul modificarea creșterii potențiale estimate și diminuarea
neprevăzută a veniturilor, decalajul crește cu încă 0,2 pp.
(14)     În ceea ce privește
guvernanța bugetară, s-au înregistrat progrese considerabile în
raportarea execuției bugetare la nivelul administrației subcentrale.
Cu toate acestea, dispozițiile Legii privind stabilitatea bugetară
referitoare la mecanismele de avertizare timpurie și de corectare
destinate să limiteze decalajele bugetare nu au fost pe deplin eficace,
iar implementarea lor ar trebui să fie mai transparentă. În pofida
progreselor înregistrate în ceea ce privește raportarea bugetară la
nivel regional, creșterea transparenței fiscale ar presupune o
raportare mai cuprinzătoare, mai coerentă și realizată în
timp util, și în ceea ce privește planurile bugetare, pe o bază
consolidată la nivelul administrației publice, în
concordanță cu sistemul SEC 95. Nu a fost instituit încă un
consiliu bugetar pe deplin independent din punct de vedere instituțional
și financiar.
(15)     Datoria publică
brută s-a ridicat la aproximativ 84 % din PIB în 2012, comparativ cu 80,9 %
din PIB, cât s-a estimat în versiunea actualizată a previziunilor
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2012. Creșterea ratei
datoriei s-a datorat unui deficit mai mare decât era de așteptat, unei
creșteri mai reduse a PIB-ului nominal, costurilor aferente
operațiunilor de recapitalizare a băncilor și plății
arieratelor administrațiilor publice. În conformitate cu previziunile
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, se preconizează
că ponderea datoriei în PIB va continua să crească și va
depăși 95 % în 2014, pe baza ipotezei de status quo al
politicilor, depășind astfel valorile de referință din
tratat în toți anii.
(16)     La 10 aprilie 2013, Comisia a
concluzionat, pe baza analizei sale aprofundate privind Spania efectuată în
cadrul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice[3], că Spania
înregistrează dezechilibre macroeconomice excesive. Corectarea acestor
dezechilibre acumulate pe parcursul anilor de expansiune economică
și, în special, absorbția unor niveluri foarte ridicate ale datoriei
private și externe au în prezent consecințe negative majore asupra
creșterii economice, asupra stabilității financiare și
asupra finanțelor publice. În vederea corectării sustenabile a
deficitului excesiv pe termen mediu, sunt necesare progrese simultane în ceea
ce privește asigurarea corectării dezechilibrelor macroeconomice,
sprijinite de reforme structurale care să stimuleze creșterea
economică și crearea de locuri de muncă și să
reducă rigiditățile structurale care împiedică ajustarea.
(17)     Potrivit previziunilor
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, Spania nu va îndeplini
obiectivele bugetare nominale stabilite în recomandarea Consiliului din 10 iulie 2012.
Cu toate acestea, Spania a realizat, în 2012 și în 2013, un efort
structural care, ținând seama de evoluțiile economice nefavorabile
neașteptate față de ceea ce se preconiza în momentul emiterii
recomandării Consiliului, este în concordanță cu recomandarea
revizuită din cadrul PDE. Aceste evoluții economice nefavorabile
neașteptate au avut consecințe negative asupra finanțelor
publice. În special, diminuarea semnificativă a veniturilor, legată
de reechilibrarea în curs a economiei către o structură de
creștere cu o pondere mai redusă a veniturilor fiscale, și
efectele negative conexe asupra elasticităților veniturilor au dus la
o deteriorare substanțială a poziției bugetare. Mai mult,
recesiunea economică a afectat într-un mod foarte negativ ocuparea
forței de muncă, iar șomajul a crescut foarte mult. În
conformitate cu normele Pactului de stabilitate și de creștere, având
în vedere toți acești factori, inclusiv necesitatea de a corecta
dezechilibrele macroeconomice excesive cu consecințe nefavorabile majore
asupra finanțelor publice, o prelungire cu doi ani a termenului
prevăzut pentru corectarea deficitului excesiv din Spania pare a fi
justificată.
(18)     În contextul gradului ridicat
de incertitudine cu privire la evoluțiile economice și bugetare, obiectivul
bugetar recomandat pentru ultimul an al perioadei de corecție ar trebui
stabilit la un nivel clar inferior valorii de referință, pentru a se
garanta o corectare eficace și durabilă a deficitului în termenul
prevăzut.
(19)     Obiectivele intermediare de
deficit global vizând corectarea deficitului excesiv până în 2016 sunt
stabilite la 6,5 % din PIB pentru 2013, la 5,8 % din PIB pentru 2014,
la 4,2 % din PIB pentru 2015 și la 2,8 % din PIB pentru 2016.
Pentru atingerea acestor obiective, este necesară o
îmbunătățire anuală medie a soldului primar (cu
excepția măsurilor one-off) de 1,3 % din PIB în perioada 2013-2016
și, pe baza previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013
extinse până în 2016, o îmbunătățire a soldului bugetar
structural de 1,1 % din PIB în 2013, de 0,8 % din PIB în 2014, de 0,8 %
din PIB în 2015 și de 1,2 % din PIB în 2016. Această traiectorie
de ajustare mai progresivă ia în considerare actualul mediu economic
dificil și transformarea structurală majoră, aflată în curs,
a economiei spaniole și va trebui să fie sprijinită de reforme
structurale ambițioase. Ca atare, se preconizează că
această traiectorie de ajustare va sprijini corectarea dezechilibrelor
macroeconomice externe și interne, va atenua impactul negativ pe termen
scurt al consolidării fiscale asupra creșterii economice,
totodată stabilizând și inversând tendința ascendentă a
datoriei publice.
(20)     Potrivit previziunilor
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013 extinse până în 2016,
bazate pe o ipoteză de status quo al politicilor, în acest stadiu
nu par a fi necesare măsuri suplimentare pentru realizarea
îmbunătățirii recomandate a soldului structural pentru 2013
(și a noului obiectiv de deficit de 6,5 % din PIB), însă va
trebui ca planurile bugetare să fie implementate în mod strict la toate
nivelurile administrației publice. În ceea ce privește perioada 2014-2016,
pentru a aduce deficitul sub valoarea de referință din tratat pe o
bază sustenabilă, vor fi necesare măsuri bugetare structurale
considerabile, pe lângă cele deja incluse în previziunile serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2013. Măsurile respective, cifrate la
aproximativ 2 % din PIB în 2014, la 1% din PIB în 2015 și la 1½ %
din PIB în 2016, ar trebui să ia în considerare necesitatea de a compensa
efectele secundare negative, creșterea negativă a PIB-ului
potențial, precum și majorarea dobânzilor și a
plăților sociale.
(21)     Programul de stabilitate
pentru 2013 are în vedere o traiectorie de ajustare coerentă, în general,
cu corectarea deficitului excesiv până în 2016, vizând deficituri globale
de 6,3 % din PIB în 2013, de 5,5 % în 2014, de 4,1% în 2015 și
de 2,7 % în 2016. Referitor la 2013, obiectivul se bazează pe
măsurile de consolidare suplimentare de aproximativ 3 miliarde EUR avute în
vedere în program, care nu au fost încă specificate pe deplin.
(22)     Măsurile de consolidare
bugetară ar trebui să garanteze o îmbunătățire
durabilă a soldului bugetului general, vizând în același timp
îmbunătățirea calității finanțelor publice
și consolidarea potențialului de creștere a economiei.
(23)     Spania se confruntă cu
riscuri ridicate pentru sustenabilitate pe termen mediu și cu riscuri
medii pe termen lung. Revenirea la un sold primar structural mai ridicat, de
aproximativ -0,5 % din PIB, similar, în medie, cu cel din perioada 1998-2012,
ar contribui la limitarea acestor riscuri. Se preconizează că reforma
din 2013 a sistemelor de pensionare anticipată va contribui la
sustenabilitatea pe termen lung a sistemului de asigurări sociale. Cu
toate acestea, par a fi necesare măsuri suplimentare care să limiteze
creșterea cheltuielilor legate de îmbătrânire, de exemplu, prin
intermediul reglementării corespunzătoare a factorului de
sustenabilitate prevăzut de reforma sistemului de pensii din 2011, inclusiv
prin dispoziții privind mărirea vârstei de pensionare în paralel cu
creșterea speranței de viață.
(24)     Având în vedere natura
descentralizată a finanțelor sale publice, traiectoria de ajustare
fiscală a Spaniei ar trebui să se bazeze pe o strategie de consolidare
pe termen mediu credibilă care să includă (i) un plan bugetar
multianual detaliat, cu specificarea deplină a măsurilor pentru 2014-2016,
(ii) consolidarea în continuare a eficacității cadrului
instituțional (prin creșterea transparenței în cazul
implementării Legii privind stabilitatea bugetară, precum și
prin instituirea unui consiliu bugetar independent), (iii) luarea de
măsuri concrete pentru a limita creșterea deficitului structural din
sistemul de asigurări sociale și (iv) un efort sporit pentru a face
consolidarea mai favorabilă creșterii economice (inclusiv prin
efectuarea de revizuiri sistematice ale cheltuielilor și de revizuiri ale
sistemului fiscal).
(25)     În paralel cu
reexaminările periodice ale asistenței financiare acordate prin MES pentru
recapitalizarea instituțiilor financiare din Spania[4] și astfel cum s-a convenit
în Memorandumul de înțelegere semnat la 23 iulie 2012, monitorizarea
progreselor înregistrate în ceea ce privește implementarea angajamentelor
asumate de Spania în cadrul PDE se va efectua pe o bază trimestrială.
(26)     Spania
îndeplinește condițiile de prelungire a termenului limită pentru
corectarea deficitului public excesiv în conformitate cu dispozițiile
articolului 3 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 privind
accelerarea și clarificarea aplicării procedurii de deficit excesiv,
ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
(1)
Spania ar trebui să pună capăt
situației actuale de deficit excesiv până în 2016.
(2)
Spania ar trebui să atingă un obiectiv de
deficit global de 6,5 % din PIB în 2013, de 5,8 % din PIB în 2014, de
4,2 % din PIB în 2015 și de 2,8 % din PIB în 2016, care, pe baza
previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013 extinse
până în 2016, să corespundă unei îmbunătățiri a
soldului structural de 1,1 %, 0,8 %, 0,8 % și 1,2 %
din PIB în anii 2013, 2014, 2015, respectiv 2016.
(3)
Spania ar trebui să pună în aplicare
măsurile adoptate în planurile bugetare pentru 2013 la toate nivelurile
administrației publice și să fie pregătită să ia
măsuri corective în caz de devieri de la planurile bugetare.
Autoritățile ar trebui să consolideze strategia bugetară pe
termen mediu cu măsuri structurale clar definite pentru perioada 2014-2016,
pentru a putea corecta deficitul excesiv până în 2016.
(4)
Consiliul stabilește data de 1 octombrie 2013
ca termen limită până la care guvernul spaniol trebuie să ia
măsuri eficace și, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4a) din
Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului, să prezinte un raport
detaliat privind strategia de consolidare avută în vedere pentru atingerea
obiectivelor.
În plus, autoritățile spaniole ar
trebui (i) să consolideze eficacitatea cadrului instituțional prin
creșterea transparenței în ceea ce privește punerea în aplicare
a Legii privind stabilitatea bugetară, precum și prin instituirea
unui consiliu bugetar independent care să efectueze analize, să
emită avize și să monitorizeze conformitatea politicii fiscale
cu normele fiscale naționale și ale UE, (ii) să ia măsuri
concrete pentru a limita creșterea deficitului structural din sistemul de
asigurări sociale și (iii) depună un efort sporit pentru a face
consolidarea mai favorabilă creșterii economice, inclusiv prin
efectuarea de revizuiri sistematice ale cheltuielilor și ale sistemului fiscal. În plus, pentru a garanta succesul strategiei de
consolidare fiscală, va fi important ca aceasta să fie
sprijinită prin reforme structurale cuprinzătoare, în
concordanță cu recomandările adresate Spaniei de către
Consiliu în contextul semestrului european și al procedurii privind dezechilibrele
macroeconomice.
Prezenta recomandare se adresează
Regatului Spaniei.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 6.
[2]               Toate documentele referitoare la procedura de deficit
excesiv pentru Spania sunt disponibile la:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/spain_en.htm.

[3]               http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/occasional_paper/2013/op134_en.htm.
[4]               http://ec.europa.eu/economy_finance/assistance_eu_ms/spain/index_en.htm.


               RO

                        COMISIA EUROPEANĂ

               Bruxelles, 20.7.2010

               COM(2010) 913 final

               RECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU

               de autorizare a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri în numele Uniunii Europene pentru reînnoirea protocolului la Acordul de parteneriat în domeniul pescuitului cu Capul Verde

               RECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU

               de autorizare a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri în numele Uniunii Europene pentru reînnoirea protocolului la Acordul de parteneriat în domeniul pescuitului cu Capul Verde

               A.EXPUNERE DE MOTIVE

               Uniunea Europeană și Republica Capului Verde au încheiat un protocol la acordul din sectorul pescuitului
                  1
               , care a fost parafat de către părți la 16 decembrie 2005 și a intrat în vigoare la 30 martie 2007. Protocolul, care acordă posibilități de pescuit navelor din UE și stabilește valoarea contraprestației financiare, va expira la 31 august 2011.

               Comisia propune negocierea unui nou protocol care răspunde posibilităților și nevoilor actuale ale flotelor statelor membre și concordă cu liniile directoare ale Consiliului, din iulie 2004, privind acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului.

               Consiliul este rugat să adopte liniile directoare pentru negociere anexate prezentei recomandări.

               B.RECOMANDARE

               Având în vedere cele de mai sus, Comisia face următoarele recomandări:

               –Consiliul să autorizeze Comisia să deschidă și să poarte negocieri în vederea reînnoirii protocolului în cadrul acordului de parteneriat în domeniul pescuitului cu Republica Capului Verde;

               –Comisia să fie numită negociatorul Uniunii Europene în această chestiune;

               –Comisia să poarte negocierile în consultare cu comitetul special, potrivit dispozițiilor din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               –Consiliul să aprobe liniile directoare pentru negociere anexate prezentei recomandări.

               ANEXĂ

               Linii directoare pentru negociere

               –Obiectivul negocierii este reînnoirea protocolului în cadrul acordului de parteneriat în domeniul pescuitului dintre Uniunea Europeană și Republica Capului Verde, în conformitate cu concluziile Consiliului din 15 iulie 2004 privind acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului bazate pe comunicarea Comisiei din 23 decembrie 2002 și luând în considerare situația drepturilor omului în această țară.

               –Acest protocol va include o clauză privind consecințele încălcării drepturilor omului și a principiilor democratice.

               –În vederea asigurării prin acest nou protocol a promovării pescuitului durabil și responsabil, obiectivele de negociere ale Comisiei se vor baza pe :

               asigurarea accesului în zona economică exclusivă (ZEE) a Republicii Capului Verde și a autorizațiilor necesare flotei europene pentru a desfășura activități de pescuit de specii de ton în zona ZEE menționată anterior;

               acordarea atenției cuvenite celor mai bune opinii științifice disponibile;

               asigurarea faptului că accesul la resursele de pește se bazează pe criteriile din protocolul actual și pe evoluțiile observate în ultimii ani;

               întărirea dialogului în domeniul politicii sectoriale în vederea încurajării implementării unei politici de pescuit responsabile, compatibile cu obiectivele de dezvoltare ale țării, în special în ceea ce privește operațiunile de monitorizare, control și supraveghere a activităților de pescuit, gestionarea resurselor de pescuit și îmbunătățirea standardelor de igienă pentru produsele pescărești.

                     (1)
                  Regulamentul (CE) nr. 2027/2006 al Consiliului din 19 decembrie 2006 - JO L 414, 30.12.2006.


Recomandare privind Recomandarea Consiliului către Polonia în scopul încetării situaţiei de deficit public excesiv Aplicarea articolului 104 alineatul (7) din tratat (prezentată de către Comisie)


title: 2011/25/UE: Recomandarea Comisiei din 14 ianuarie 2011 de stabilire a orientărilor pentru efectuarea distincției între materiile prime furajere, aditivii furajeri, produsele biodestructive și medicamentele de uz veterinar  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 11/75

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 14 ianuarie 2011
   de stabilire a orientărilor pentru efectuarea distincției între materiile prime furajere, aditivii furajeri, produsele biodestructive și medicamentele de uz veterinar
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2011/25/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 767/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind introducerea pe piață și utilizarea furajelor, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1831/2003 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Directivei 79/373/CEE a Consiliului, a Directivei 80/511/CEE a Comisiei, a Directivelor 82/471/CEE, 83/228/CEE, 93/74/CEE, 93/113/CE și 96/25/CE ale Consiliului și a Deciziei 2004/217/CE a Comisiei (1), în special articolul 7 alineatul (1),
   întrucât:

               (1)

               Distincția între materii prime furajere, aditivi furajeri și alte produse, cum ar fi medicamentele de uz veterinar, are implicații asupra condițiilor de introducere pe piață a acestor produse, în funcție de legislația relevantă aplicabilă.

               (2)

               Operatorii din sectorul hranei pentru animale și autoritățile naționale competente sunt confruntate deseori cu întrebări privind clasificarea produselor, care ar putea periclita comercializarea hranei pentru animale în ansamblul Uniunii Europene.

               (3)

               Pentru a evita orice incoerență în tratamentul unor astfel de produse, a facilita activitatea autorităților naționale competente și a sprijini operatorii economici interesați să acționeze într-un cadru care să ofere un nivel adecvat de siguranță juridică, se recomandă stabilirea unor orientări neobligatorii în privința distincției între materiile prime furajere, aditivii furajeri și alte tipuri de produse.

               (4)

               Măsurile prevăzute în prezenta recomandare sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   Pentru efectuarea distincției între materiile prime furajere, aditivii furajeri și alte tipuri de produse, este necesar să se țină seama de orientările cuprinse în anexa la prezenta recomandare.

      Adoptată la Bruxelles, 14 ianuarie 2011.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 229, 1.9.2009, p. 1.

      ANEXĂ

         ORIENTĂRI PENTRU EFECTUAREA DISTINCȚIEI ÎNTRE MATERIILE PRIME FURAJERE, ADITIVII FURAJERI ȘI ALTE PRODUSE

      Prezentele orientări sunt menite să ajute autoritățile naționale competente și operatorii din sectorul hranei pentru animale să respecte și să aplice legislația corespunzătoare.
      Ele se bazează pe dispozițiile fixate în cadrul legislativ care reglementează diferitele tipuri de produse în cauză, cu un accent deosebit pe definițiile produselor în cauză, menționate în cadrul lor, în vederea stabilirii unor indicații care să permită efectuarea distincției între tipurile de produse.
      Pentru fiecare produs, este indicat să se aplice în mod simultan, și nu de manieră ulterioară, criteriile propuse pentru efectuarea distincției între diferitele tipuri de produse, cu scopul creării unui profil pentru fiecare produs specific, luând în considerare toate caracteristicile sale. Niciunul dintre criterii nu poate fi utilizat în mod exclusiv și nici nu poate fi prioritar față de altul.
      Analogia cu alte produse nu poate fi utilizată ca un criteriu discriminatoriu, dar poate fi utilă atunci când este vorba de reexaminarea unei decizii deja adoptate pe baza aplicării unor criterii stabilite. Cu toate acestea, ea poate fi utilizată pentru verificarea coerenței.
      1.   Legislația privind hrana pentru animale

      1.1.   Texte juridice

      Următoarele definiții sunt cuprinse în legislația aplicabilă:

                  Articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 (1):
                  „hrană pentru animale”: orice substanță sau produs, inclusiv aditivii, indiferent dacă sunt prelucrate, parțial prelucrate sau neprelucrate, destinate utilizării ca hrănire pe cale orală a animalelor.
                  În continuarea acestei definiții largi a hranei pentru animale, considerentul 3 din Regulamentul (CE) nr. 767/2009 afirmă că „furajele pot lua forma unor materii prime pentru furaje, furaje combinate, aditivi pentru hrana animalelor, preamestecuri sau furaje cu adaos de medicamente”.

                  Articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 767/2009:
                  „materii prime pentru furaje”: produse de origine vegetală sau animală, al căror scop principal este să răspundă nevoilor nutriționale ale animalelor, în starea lor naturală, proaspete sau conservate, și produse derivate din prelucrarea lor industrială, cât și substanțe organice și anorganice care conțin sau nu aditivi pentru hrana animalelor, destinate hrănirii animalelor pe cale orală, fie direct, ca atare, fie după prelucrare, pentru prepararea furajelor combinate sau ca suport pentru preamestecuri;
                  „substanță suport”: substanță utilizată pentru dizolvarea, diluarea, dispersarea sau modificarea fizică a unui aditiv pentru hrana animalelor în scopul de a facilita manipularea, aplicarea sau utilizarea acestuia fără a-i afecta funcția tehnologică și fără a avea, ea însăși, vreun efect tehnologic;
                  „furaj destinat unor obiective nutriționale speciale”: furaj care poate satisface un obiectiv nutrițional specific datorită compoziției speciale sau metodei de fabricație a acestuia, prin care se distinge în mod clar de furajele normale. Furajele destinate unor scopuri nutriționale speciale nu includ furajele medicamentoase în sensul Directivei 90/167/CEE;
                  „hrănirea animalelor pe cale orală”: introducerea pe cale bucală de furaje în tractul gastrointestinal al animalului, ce are drept obiectiv satisfacerea necesităților nutriționale ale animalului și/sau menținerea productivității animalelor sănătoase.

                  Articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003 (2):
                  „aditivi pentru hrana animalelor”: substanțe, microorganisme sau preparate, altele decât materiile prime pentru furaje și preamestecurile, adăugate în mod expres în furaje sau apă, pentru a îndeplini, în special, una sau mai multe dintre funcțiile specifice menționate la articolul 5 alineatul (3) din regulament:(a)să aibă un efect pozitiv asupra caracteristicilor furajelor;(b)să aibă un efect pozitiv asupra caracteristicilor produselor de origine animală;(c)să aibă un efect pozitiv asupra culorii peștilor și păsărilor de ornament;(d)să satisfacă cerințele nutriționale ale animalelor;(e)să aibă un efect pozitiv asupra consecințelor ecologice ale producției animale;(f)să aibă un efect pozitiv asupra producției, randamentului sau bunăstării animalelor, influențând mai ales flora gastrointestinală sau digestibilitatea furajelor; sau(g)să aibă un efect coccidiostatic sau histomonostatic.

                  Articolul 2 alineatul (2) litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003:
                  „auxiliar tehnologic”: orice substanță care nu se consumă ca furaj în sine, utilizată la prelucrarea furajelor sau a materiilor prime pentru furaje pentru a se realiza un anumit obiectiv tehnologic în timpul tratării sau prelucrării și care poate avea ca rezultat prezența în produsul final, în mod neintenționat, însă inevitabil din punct de vedere tehnic, a reziduurilor din această substanță sau a derivatelor acesteia, cu condiția ca aceste reziduuri să nu aibă un efect nociv asupra sănătății animale, a sănătății oamenilor sau asupra mediului și să nu aibă efecte tehnologice asupra furajelor în stare finită.
                  Mai mult, considerentul 11 din Regulamentul (CE) nr. 767/2009 prevede: „(…). Materiile prime pentru furaje sunt folosite în primul rând pentru a satisface nevoile animalelor, de exemplu, în ceea ce privește energia, elementele nutritive, mineralele sau fibrele alimentare. În general, acestea nu sunt bine definite din punct de vedere chimic, cu excepția componentelor nutriționale de bază. Efectele care pot fi justificate prin intermediul evaluării științifice și care sunt rezervate aditivilor pentru hrana animalelor sau medicamentelor de uz veterinar ar trebui excluse dintre utilizările obiective ale materiilor prime pentru furaje. (…)”

            1.2.   Consecințe ale distincției între materiile prime furajere și aditivii furajeri

      1.2.1.   Derivație de la textele juridice

      —   „Aditivii furajeri sunt substanțe (…) diferite de materiile prime furajere”: Un produs nu poate fi în același timp o materie primă furajeră și un aditiv furajer.
      —   „Necesitățile nutriționale ale animalelor”: Nu este posibil să se prezinte o listă exhaustivă a elementelor relevante, dar următoarele caracteristici ale materiilor prime furajere pot fi considerate ca fiind cele mai importante:
      —   „Obiectivul principal este de a satisface necesitățile nutriționale ale animalelor” și „utilizate în primul rând pentru a satisface necesitățile animalelor”: În afară de funcția lor primară obișnuită de a furniza elemente nutritive animalului, materiile prime furajere pot avea alte scopuri, de exemplu dacă sunt utilizate ca substanțe suport sau dacă nu sunt digestibile în tractul intestinal al animalelor. Aceasta se conformează obiectivelor „hrănirii animalelor pe cale orală” („satisfacerea necesităților nutriționale ale animalului și/sau menținerea productivității animalelor sănătoase”), ceea ce corespunde principalei utilizări prevăzute conform definiției „hranei pentru animale”.
      1.2.2.   Criterii care trebuie să fie luate în considerare în mod simultan într-o evaluare de la caz la caz

      —   Metoda de fabricare și de prelucrare – definiția chimică și nivelul de standardizare sau de purificare: Produsele de origine vegetală sau animală, în stare naturală, proaspete sau conservate, și produsele derivate din transformarea simplă a acestora, precum și substanțele organice sau anorganice pot fi considerate ca fiind materii prime furajere (de exemplu, acizii grași sau carbonatul de calciu). Substanțele bine definite din punct de vedere chimic care sunt purificate și corespund unui anumit nivel de standardizare garantat de către fabricant pot fi considerate ca fiind aditivi furajeri (de exemplu, uleiul aromatic extras în mod expres din material vegetal). Cu toate acestea, anumite materii prime furajere sunt substanțe bine definite din punct de vedere chimic și standardizate (de exemplu, zaharoza). Pe de altă parte, produsele naturale din plante integrale sau din părți ale acestora sau produsele acestora obținute printr-o prelucrare fizică limitată, precum sfărâmarea, măcinarea sau uscarea, vor fi considerate ca fiind materii prime furajere.
      —   Siguranță și mod de utilizare: Dacă, pentru sănătatea animală sau umană, este necesar să se stabilească o cantitate maximă a produsului în rația zilnică, produsele pot fi clasificate ca aditivi. Cu toate acestea, ratele de incluziune maxime se aplică, de asemenea, anumitor materii prime furajere. Statutul de aditiv furajer ar putea oferi perspective ameliorate pentru o gestionare eficace a produsului din punct de vedere al stabilității, al omogenității și al riscului de supradozare. Aditivii furajeri sunt utilizați, în general, în cantități reduse. Însă, numeroase materii prime furajere, precum sărurile minerale, sunt utilizate, de asemenea, în cantități reduse în rațiile alimentare.
      —   Funcțiuni: Aditivii furajeri sunt definiți prin funcțiunile lor, astfel cum sunt menționate la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003. Totuși, aceste funcțiuni nu aparțin în mod exclusiv aditivilor furajeri. Astfel, o materie primă furajeră poate avea, de asemenea, o funcție de aditiv (de exemplu, în calitate de agent de îngroșare), dar aceasta nu ar trebui să fie unica sa utilizare.
      2.   Produse biodestructive

      2.1.   Texte juridice

      Următoarele definiții sunt cuprinse în legislația aplicabilă:

                  Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 98/8/CE (3):
                  „produse biodestructive”: substanțe active și amestecuri care conțin una sau mai multe substanțe active, prezentate sub forma în care sunt livrate utilizatorului, destinate distrugerii, inhibării, anihilării organismelor dăunătoare sau prevenirii acțiunilor acestora sau combaterii lor în orice mod, printr-o acțiune chimică sau biologică;
                  „substanță activă”: o substanță sau un microorganism, inclusiv un virus sau o ciupercă, care exercită o acțiune generală sau specifică asupra sau împotriva organismelor dăunătoare;
                  „organism dăunător”: orice organism a cărui prezență nu este dorită sau care produce efecte nocive asupra omului, a activităților sale sau a produselor pe care le utilizează sau le produce, pentru animale sau pentru mediu.

                  Punctul 1 litera (a) din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1831/2003:
                  „conservanți”: substanțe sau, dacă este cazul, microorganisme care protejează furajele față de alterările cauzate de microorganisme sau de metaboliții acestora.

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE prevede următoarele:
                  „Prezenta directivă se aplică produselor biodestructive definite în articolul 2 alineatul (1) litera (a), dar exclude produsele care sunt definite sau intră în domeniul de aplicare a instrumentelor următoare, în conformitate cu respectivele directive:
                  (…)

                              (o)

                              Directiva 70/524/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1970 privind aditivii din alimentația animalelor, Directiva 82/471/CEE a Consiliului din 30 iunie 1982 privind anumite produse utilizate în alimentația animalelor și Directiva 70/101/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1976 privind comercializarea furajelor;

                        (…)”.

                  Anexa V la Directiva 98/8/CE conține o listă exhaustivă de 23 de tipuri de produse, cuprinzând o serie indicativă de descrieri pentru fiecare tip, inclusiv următoarele tipuri de produse conexe:
                  Tipul de produs 3: Produse biodestructive destinate igienei veterinare: Produsele din această categorie sunt produse biodestructive utilizate pentru igiena veterinară, inclusiv produse utilizate în zonele în care se țin, se adăpostesc sau se transportă animale.
                  Tipul de produs 4: Dezinfectanți pentru suprafețele în contact cu produsele alimentare sau alimentele pentru animale: Produse utilizate pentru dezinfectarea echipamentelor, containerelor, ustensilelor de consum, suprafețelor sau conductelor folosite pentru producția, transportul, depozitarea sau consumul produselor alimentare, alimentelor pentru animale sau al băuturilor (inclusiv apa potabilă) destinate oamenilor și animalelor.
                  Tipul de produs 5: Dezinfectanți pentru apa potabilă: Produse utilizate pentru dezinfectarea apei potabile (atât pentru oameni, cât și pentru animale).
                  Tipul de produs 20: Produse pentru protecția produselor alimentare sau a alimentelor pentru animale: Produse utilizate la protecția produselor alimentare sau a alimentelor pentru animale prin combaterea organismelor dăunătoare.

            2.2.   Consecințele distincției între alimente pentru animale și produse biodestructive

      În temeiul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE, produsele care sunt definite sau intră în domeniul de aplicare al legislației privind hrana pentru animale, inclusiv privind auxiliarii tehnologici, nu sunt produse biodestructive, ci trebuie să fie considerate drept hrană pentru animale (prevalența legislației privind hrana pentru animale asupra legislației privind produsele biodestructive).
      Produsele aparținând tipurilor de produs 3 și 4, astfel cum sunt definite la anexa V din Directiva 98/8/CE, nu sunt considerate drept hrană pentru animale.
      Totuși, anumite produse ar putea pretinde să fie incluse în categoriile de tipuri de produs 5 sau 20, fiind considerate, totodată, drept hrană pentru animale, de obicei aditivi furajeri. Datorită prevalenței legislației privind hrana pentru animale asupra legislației privind produsele biodestructive, astfel de produse trebuie să fie considerate drept hrană pentru animale. Produsele destinate conservării hranei pentru animale nu sunt produse biodestructive. Dacă astfel de produse sunt cuprinse în tipurile de produs 5 sau 20, ele nu sunt destinate a fi administrate animalelor.
      3.   Medicamente de uz veterinar (MUV)

      3.1.   Texte juridice

      Următoarele definiții sunt cuprinse în legislația relevantă:

                  Articolul 1 din Directiva 2001/82/CE (4):
                  „produs medicamentos veterinar”:

                              (a)

                              orice substanță sau combinație de substanțe prezentată ca având proprietăți de tratare sau de prevenire a bolilor animale; sau

                              (b)

                              orice substanță sau combinație de substanțe care poate fi folosită sau administrată animalelor fie pentru restabilirea, corectarea sau modificarea funcțiilor fiziologice prin exercitarea unei acțiuni farmacologice, imunologice sau metabolice, fie pentru stabilirea unui diagnostic medical;

                        „furaje cu conținut medicamentos”: orice amestec dintre unul sau mai multe produse medicamentoase veterinare și unul sau mai multe furaje care este gata preparat pentru introducerea pe piață și care este destinat hrănirii animalelor fără a fi prelucrat ulterior, datorită proprietăților sale curative sau preventive sau altor proprietăți specifice unui produs medicamentos conform punctului 2.

                  Articolul 2 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE prevede următoarele:

                     „În caz de îndoială, în care, ținând seama de toate caracteristicile sale, un produs se poate încadra și la definiția unui «medicament veterinar», și la definiția unui produs reglementat de alte legi comunitare, se aplică dispozițiile prezentei directive.”

                  Articolul 3 alineatul (1) din aceeași directivă prevede următoarele:

                     „Prezenta directivă nu se aplică:

                                 (a)

                                 furajelor medicamentoase definite de Directiva 90/167/CEE a Consiliului din 26 martie 1990 de stabilire a condițiilor de reglementare a preparării, introducerii pe piață și utilizării furajelor medicamentoase în Comunitate;
                                 (…)

                                 (d)

                                 aditivilor care fac parte din domeniul de aplicare al Directivei 70/524/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1970 privind aditivii din furaje, dacă aceștia sunt încorporați în furajele pentru animale și în furajele complementare pentru animale în conformitate cu directiva sus-menționată;
                                 (…)”.

                  Articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 767/2009 prevede următoarele:
                  „Etichetarea sau prezentarea materiilor prime pentru furaje și a furajului combinat nu trebuie să indice faptul că:

                              (a)

                              va preveni, trata sau vindeca o boală, cu excepția coccidiostaticelor și a histomonostaticelor autorizate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1831/2003; totuși, prezenta literă nu se aplică indicațiilor care privesc prevenirea dezechilibrelor nutriționale, cu condiția să nu fi fost stabilită vreo asociere cu simptome patologice;
                              (…)”.

            3.2.   Consecințele distincției între alimente pentru animale și MUV

                  —

                  Dacă, după examinarea tuturor caracteristicilor unui produs neclasificat, se concluzionează că acesta ar putea fi un MUV, el ar trebui să fie considerat ca atare (prevalența legislației privind medicamentele de uz veterinar asupra legislației privind hrana pentru animale, cu excepția aditivilor furajeri autorizați).

                  —

                  Alimentele medicamentoase pentru animale nu sunt MUV, ci, în conformitate cu considerentul 3 din Regulamentul (CE) nr. 767/2009, o formă de hrană pentru animale conținând preamestecuri medicamentoase și făcând obiectul unei prescrieri de către un medic veterinar.

                  —

                  Pe baza definiției „obiectivelor nutriționale speciale” (a se vedea punctul 1.1 de mai sus), frontiera dintre hrana pentru animale și produsele medicamentoase veterinare este stabilită. Obiectivele nutriționale speciale precum „sprijinirea funcției hepatice în cazul insuficienței hepatice cronice”, „reducerea formării purinelor” sau „reducerea riscului febrei laptelui” pot fi atinse cu ajutorul hranei pentru animale.

         (1)  JO L 31, 1.2.2002, p. 1.

         (2)  JO L 268, 18.10.2003, p. 29.

         (3)  JO L 123, 24.4.1998, p. 1.

         (4)  JO L 311, 28.11.2001, p. 1.