title: Recomandarea Consiliului din 14 iulie 2015 privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2015 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Ungariei pentru 2015

text:
               18.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/76

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 14 iulie 2015
   privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2015 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Ungariei pentru 2015
   (2015/C 272/20)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice. Strategia se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 14 iulie 2015, Consiliul a adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii, iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3). Împreună, acestea formează „orientările integrate” de care statele membre au fost invitate să țină seama în politicile lor economice și de ocupare a forței de muncă de la nivel național.

               (3)

               La 8 iulie 2014, Consiliul a adoptat o recomandare (4) privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2014 și a emis un aviz privind Programul de convergență actualizat al Ungariei pentru 2014.

               (4)

               La 28 noiembrie 2014, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2015. În aceeași zi, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care Ungaria a fost identificată ca fiind unul dintre statele membre pentru care ar urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (5)

               La 18 decembrie 2014, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru stimularea investițiilor, intensificarea reformelor structurale și continuarea unei consolidări fiscale responsabile și favorabile creșterii.

               (6)

               La 26 februarie 2015, Comisia a publicat Raportul de țară pentru Ungaria pentru 2015. În raport s-au evaluat progresele realizate de Estonia în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate la 8 iulie 2014. Raportul de țară include, de asemenea, rezultatele bilanțului aprofundat realizat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. În urma analizei sale, Comisia concluzionează că Ungaria se confruntă cu dezechilibre macroeconomice care necesită măsuri decisive de politică și monitorizare. În special, ar trebui să se acorde atenție riscurilor generate de poziția internațională netă (care, în pofida anumitor progrese în ceea ce privește reechilibrarea conturilor externe, continuă să fie pronunțat negativă), de nivelul ridicat al datoriei publice, de sarcina de reglementare considerabilă asupra sectorului financiar și de nivelul ridicat de credite neperformante, factori care îngreunează reducerea gradului de îndatorare.

               (7)

               La 30 aprilie 2015, Ungaria a prezentat Programul său național de reformă pentru 2015 și Programul de convergență pentru 2015. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (8)

               În prezent, Ungaria se încadrează în componenta preventivă a Pactului de stabilitate și de creștere, iar în perioada 2013-2015 face obiectul regulii tranzitorii privind datoria. În Programul său de convergență pentru 2015, guvernul intenționează să îmbunătățească treptat deficitul global pentru a ajunge la 2,4 % din PIB în 2015 și, apoi, la 1,6 % în 2018, și, conform soldului structural recalculat (5), preconizează că obiectivul pe termen mediu – un deficit structural de 1,7 % din PIB – va fi îndeplinit în 2017. Potrivit Programului de convergență, guvernul își propune să reducă treptat ponderea datoriei în PIB, pentru a ajunge la 74,9 % în 2015 și la 68,9 % în 2018. Scenariul macroeconomic care stă la baza acestor proiecții bugetare este în general plauzibil până în 2016 și devine favorabil pentru perioada ulterioară. Măsurile menite să susțină țintele de deficit planificate începând din 2016 nu au fost suficient specificate, în special pentru perioada ulterioară anului 2016. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2015, atât soldul structural, cât și creșterea cheltuielilor nete indică riscul unei abateri semnificative de la traiectoria de ajustare necesară în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu în 2015 și 2016. Prin urmare, vor fi necesare măsuri suplimentare în 2015 și în 2016. În același timp, se preconizează că Ungaria va îndeplini regula tranzitorie privind datoria în 2015 și, după încheierea perioadei de tranziție, criteriul de referință privind reducerea datoriei în 2016. Pe baza evaluării Programului de convergență și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2015, Consiliul consideră că există riscul ca Ungaria să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. O aplicare riguroasă a cadrului bugetar pe termen mediu deja legiferat, precum și acordarea unui rol analitic mai vizibil Consiliului Fiscal ar aduce beneficii pentru sistemul de guvernanță fiscală al Ungariei.

               (9)

               Principalele provocări pentru sectorul bancar au persistat în ultimele 12 luni, în special cele legate de restabilirea unei creditări bazate pe piață prin posibilități optimizate de acumulare a capitalului și o curățare mai eficientă a portofoliului. De la jumătatea anului 2013, creditarea bancară s-a bazat în principal pe scheme subvenționate, inclusiv pentru circa 40 % din creditele acordate IMM-urilor. Combinația dintre sarcinile fiscale și de reglementare considerabile, pe de o parte, și o proporție ridicată de împrumuturi problematice, pe de altă parte, nu oferă băncilor stimulentele necesare pentru a-și intensifica activitatea de creditare normală, nesubvenționată. Expunerea externă a Ungariei și riscurile pentru stabilitatea financiară asociate s-au redus considerabil ca urmare a conversiei recente în moneda locală a creditelor ipotecare denominate în valută străină. În același timp, consecințele datoriilor în valută ale gospodăriilor continuă să reprezinte principalul motiv al ponderii mari a creditelor neperformante. Majoritatea schemelor adoptate până în prezent pentru reducerea creditelor în valută nu au vizat debitorii aflați în dificultate, cu excepția schemei agenției naționale de administrare a activelor în sectorul locuințelor, și este puțin probabil ca aceasta să rezolve problema creditelor neperformante. Eficiența curățării portofoliului este afectată, printre altele, de lipsa executărilor silite și de ineficiența procedurilor de soluționare judiciară și extrajudiciară a litigiilor. Un acord încheiat recent cu Banca Europeană pentru Reconstrucție și Dezvoltare include o serie de angajamente ale guvernului de a aborda provocările din sectorul financiar, inclusiv, printre altele, prin reducerea treptată a taxei impuse băncilor și prin respectarea principiului consultării prealabile. O punere în aplicare riguroasă a acestor măsuri ar favoriza întoarcerea la un cadru solid și previzibil de politică financiară. În ultimul an, Ungaria și-a majorat în mod repetat participațiile directe în sectorul bancar. Intervenția statului în sectorul bancar, realizată prin majorarea participațiilor directe, poate implica riscuri financiare semnificative, chiar și în cazul în care este doar temporară.

               (10)

               Schimbările recente din domeniul fiscal (introducerea de noi impozite și majorarea impozitelor existente) indică întoarcerea la tendința anterioară de majorare a ponderii impozitelor pe profit specifice anumitor sectoare. Caracterul imprevizibil și modul selectiv de aplicare ale acestor schimbări creează distorsionări ale investițiilor de la un sector la altul. Deși au fost introduse o serie de măsuri noi, sarcina fiscală asupra unora dintre categoriile de persoane cu venituri mici rămâne printre cele mai ridicate din Uniune, celibatarii fiind afectați în mod deosebit. Se pare că există o marjă pentru a orienta și mai mult sarcina fiscală către surse de venit mai favorabile creșterii. Diferite măsuri introduse în ultimul an contribuie la consolidarea sistemelor de combatere a evaziunii fiscale. În urma încheierii cu succes a programului prin care casele punctelor de vânzare cu amănuntul au fost legate la un sistem online, în prezent se intenționează ca în 2015 programul să fie extins la o serie de servicii de piață. A fost micșorat pragul dincolo de care trebuie depusă o declarație TVA detaliată. În 2015 a fost introdus un sistem de inspecție electronică a mărfurilor transportate rutier, al cărui principal scop este reducerea fraudei de tip carusel în materie de TVA. Cu toate acestea, există în continuare marje pentru a îmbunătăți semnificativ eficiența administrativă a colectării impozitelor și pentru a reduce costurile respectării obligațiilor fiscale, în special pentru IMM-uri.

               (11)

               În ansamblu, în 2014 s-au înregistrat îmbunătățiri în ceea ce privește piața muncii din Ungaria, cu o creștere a ratei de ocupare a forței de muncă în sectorul privat datorată redresării economice. Continuă să existe provocări semnificative legate de programul de lucrări publice, care a fost extins în mod considerabil din 2011. Se constată că acest program este ineficient și ineficace ca politică activă în domeniul pieței forței de muncă, riscând să denatureze funcționarea adecvată a pieței forței de muncă. Aceleași resurse, cheltuite în mod diferit, ar putea aduce mai multe beneficii pentru economia Ungariei. Costul bugetar al programului a crescut de patru ori în ultimii patru ani, ajungând la 0,8 % din PIB, și se preconizează că acesta se va dubla din nou între 2015 și 2018, blocând resurse care ar putea fi folosite pentru a aduce îmbunătățiri esențiale în ceea ce privește formarea și serviciile necesare pentru a facilita participarea pe piața deschisă a muncii. Există riscul ca lucrările publice de o asemenea amploare să creeze efecte de blocare importante și să înlocuiască în mod permanent sistemul de prestații sociale pentru persoanele slab calificate. Programul nu este coordonat în mod adecvat cu alte politici active în domeniul pieței forței de muncă și nu promovează în mod suficient reintegrarea participanților pe piața deschisă a forței de muncă. Rata persoanelor care au ieșit cu succes din programul de lucrări publice a fost de numai 13,8 % în primul semestru din 2014, ceea ce sugerează că lucrările publice nu favorizează suficient reintegrarea participanților pe piața muncii. Deși programul vizează șomerii de lungă durată și persoanele slab calificate (și șomerii care locuiesc în zone defavorizate), 47 % dintre participanții din 2013 aveau studii secundare sau terțiare. Perioada de eligibilitate pentru prestațiile de șomaj (trei luni) nu a fost prelungită și, prin urmare, nu corespunde intervalului de timp mediu (peste un an) de care are nevoie un șomer pentru a găsi un loc de muncă. Au fost puse în aplicare o serie de programe pentru a favoriza incluziunea romilor pe piața muncii și s-a instituit un sistem de monitorizare. Ar trebui elaborate măsuri raționalizate și coordonate de politică prin care să se poată reduce în mod semnificativ sărăcia. Indicatorii sărăciei, deși sugerează o tendință moderată de îmbunătățire, arată că nivelul sărăciei este în continuare îngrijorător de ridicat, în special în rândul romilor și al copiilor. Continuă să existe decalaje în ceea ce privește atât caracterul adecvat, cât și nivelul de acoperire al asistenței sociale.

               (12)

               Barierele care fuseseră introduse în ultimii ani în ceea ce privește intrarea pe piață în sectorul serviciilor nu au fost înlăturate; dimpotrivă, în 2014 au fost introduse alte bariere, împiedicându-se astfel alocarea eficientă a resurselor economice, agravând incertitudinea pentru investitori și restrângând concurența. Noile bariere includ, de exemplu, cerința ca punctele de vânzare cu amănuntul, de dimensiuni medii spre mari, să fie autorizate la nivel central. Corupția și lipsa de transparență care afectează administrația publică, procesul decizional și achizițiile publice rămân motive de preocupare. Nivelul scăzut al concurenței în domeniul achizițiilor publice și utilizarea extinsă a atribuirilor directe de contracte au continuat în 2014. În 2014 a avut lor o reorganizare a administrării achizițiilor publice, ale cărei rezultate vor fi atent monitorizate. În noiembrie 2014, Ungaria a prezentat un plan de acțiune pentru transpunerea noilor directive privind achizițiile publice și pentru promovarea concurenței și a transparenței. De asemenea, au fost anunțate mai multe măsuri de îmbunătățire a cadrului anticorupție.

               (13)

               Deși au fost puse în aplicare unele măsuri în sprijinul participării copiilor romi la sistemul de învățământ, nu a fost încă elaborată o abordare sistematică de promovare a unui învățământ general favorabil incluziunii. Proporția copiilor romi care învață în școli sau în clase în care majoritatea elevilor sunt romi rămâne ridicată, iar nivelul de instruire al elevilor romi este mai scăzut decât media națională. Profesorii nu beneficiază de formare pentru a oferi un sprijin suficient categoriilor defavorizate. Trebuie depuse mai multe eforturi pentru a îmbunătăți tranziția între diferite forme și etape ale sistemului de educație, precum și de la educație la piața muncii. Schimbările planificate în ceea ce privește alocarea locurilor finanțate de stat în învățământul secundar și introducerea unui număr mai mare de cerințe pentru admiterea în învățământul superior pot limita și mai mult posibilitățile de tranziție între diferite forme de educație, în special pentru categoriile defavorizate. Ungaria are o rată de abandon al studiilor superioare foarte ridicată. Guvernul a anunțat adoptarea unei strategii naționale pentru învățământul superior în decembrie 2014. Strategia prevede majorarea obiectivului național privind rata de absolvire a învățământului terțiar la 34 %. În ansamblu, măsurile adoptate recent nu au reușit să îmbunătățească participarea la învățământul superior a categoriilor defavorizate și nici să soluționeze problema persoanelor care nu își finalizează studiile. Actualul sistem de finanțare nu sprijină în mod suficient accesul echitabil.

               (14)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Ungariei, pe care a publicat-o în Raportul de țară pentru 2015. De asemenea, a evaluat Programul de convergență, Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Ungariei în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Ungaria, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările Comisiei în cadrul semestrului european sunt reflectate în recomandările 1-5 de mai jos.

               (15)

               Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de convergență, iar avizul său (6) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (16)

               În lumina bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de convergență. Recomandările sale, formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, se reflectă în recomandările 1-3 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2015-2016, Ungaria să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să realizeze o ajustare bugetară de 0,5 % din PIB în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu în 2015 și o ajustare bugetară de 0,6 % din PIB în 2016.

               2.

               Să ia măsuri pentru a reveni la activitatea normală de creditare a economiei reale și pentru a înlătura obstacolele în privința curățării portofoliului bazate pe piață; să reducă în mod considerabil riscurile de datorie contingentă legate de majorarea participațiilor statului în sectorul bancar.

               3.

               Să reducă impozitele pe profit cu efect de denaturare și specificitate pentru fiecare sector; să elimine barierele nejustificate legate de accesul la sectorul serviciilor, inclusiv în ceea ce privește sectorul vânzării cu amănuntul; să reducă sarcina fiscală pentru persoanele cu venituri mici, inclusiv prin reorientarea impozitării către sectoare care denaturează mai puțin creșterea; să continue lupta împotriva evaziunii fiscale, să micșoreze costurile de conformare și să îmbunătățească eficiența colectării impozitelor. Să consolideze structurile procedurilor de achiziții publice care promovează concurența și transparența și să îmbunătățească și mai mult cadrul anticorupție.

               4.

               Să redirecționeze resursele bugetare alocate programului de lucrări publice către măsuri active în domeniul pieței muncii care să favorizeze integrarea pe piața primară a forței de muncă, precum și să amelioreze caracterul adecvat și nivelul de acoperire ale asistenței sociale și ale prestațiilor de șomaj.

               5.

               Să sporească gradul de participare al categoriilor defavorizate, în special al romilor, la un învățământ general favorabil incluziunii și să îmbunătățească sprijinul acordat acestor categorii printr-o formare specifică a profesorilor; să consolideze măsurile de facilitare a tranziției între diferite etape ale educației, precum și a tranziției către piața muncii și să amelioreze predarea competențelor esențiale.

      Adoptată la Bruxelles, 14 iulie 2015.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. GRAMEGNA

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținută prin Decizia 2014/322/UE a Consiliului din 6 mai 2014 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre pentru 2014 (JO L 165, 4.6.2014, p. 49).

      (4)  Recomandarea Consiliului din 8 iulie 2014 privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Ungariei pentru 2014 (JO C 247, 29.7.2014, p. 77).

      (5)  Soldul structural astfel cum a fost recalculat de Comisie pe baza informațiilor cuprinse în Programul de convergență și respectând o metodologie convenită în comun.

      (6)  Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea Comisiei din 11 februarie 2009 privind implementarea sistemului de evidență contabilă și control al materialelor nucleare de către operatorii instalațiilor nucleare [notificată cu numărul C(2009) 785]

text:
               12.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 41/17

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 11 februarie 2009
   privind implementarea sistemului de evidență contabilă și control al materialelor nucleare de către operatorii instalațiilor nucleare
   [notificată cu numărul C(2009) 785]
   (2009/120/Euratom)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolele 77 și 124,

               (1)

               Întrucât Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005 al Comisiei din 8 februarie 2005 privind aplicarea garanțiilor nucleare Euratom (1) definește natura și amploarea cerințelor prevăzute la articolul 79 din Tratatul Euratom pentru a permite evidența contabilă a minereurilor, a materiilor prime și a materialelor fisionabile speciale utilizate sau produse.

               (2)

               Întrucât articolul 7 din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005 impune operatorilor nucleari să dețină un sistem de evidență contabilă și control pentru materialele nucleare și stabilește unele cerințe pentru un asemenea sistem.

               (3)

               Întrucât documentul de lucru al serviciilor Comisiei intitulat „Introducerea garanțiilor Euratom” (Implementing Euratom Treaty Safeguards – IETS) (2) conține cerința elaborării de către Comisie a unui cadru de referință pentru sistemele de evidență contabilă și control al materialelor nucleare (ECMN) de înaltă calitate. De asemenea, stabilește că auditarea sistemelor ECMN ale operatorilor nucleari va fi una dintre activitățile de supraveghere ale Comisiei.

               (4)

               Întrucât Asociația Europeană pentru Cercetare-Dezvoltare în Domeniul Garanțiilor Nucleare (European Safeguards Research and Development Association – ESARDA) a prezentat în 2007 o orientare privind bunele practici în sistemele de evidență contabilă și control al materialelor nucleare care tratează elemente ale sistemului ECMN ce ar putea fi auditate și posibilele criterii care ar constitui indicatori ai calității performanței pentru fiecare dintre aceste elemente,

         RECOMANDĂ:
   Secțiunea 1 –   Obiectiv și sferă de aplicare
   Prezenta recomandare descrie caracteristicile de referință ale sistemului ECMN al unui operator care respectă obligațiile legale din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005. Unele dintre caracteristicile descrise în prezenta recomandare sunt pertinente doar pentru instalațiile cu activități corespondente (3).
   Secțiunea 2 –   Termeni și definiții

               (1)

               „Anvelopa” este o caracteristică structurală a unei instalații, a unui container sau a unui echipament, care este folosită pentru a asigura integritatea fizică a unei zone sau a unui articol (inclusiv echipamentele sau datele aferente garanțiilor) și pentru a menține continuitatea informațiilor cu privire la zonă sau articol prin prevenirea accesului nedetectat la materiale nucleare sau de altă natură sau deplasarea acestora, sau interferența cu articolele izolate în anvelopă. Printre exemple se numără pereții unei încăperi sau piscine de depozitare, recipiente de transport sau recipiente de depozitare.

               (2)

               „Acțiune corectivă” înseamnă acțiunea de eliminare a cauzei unei neconformități, anomalii sau altei situații nedorite detectate în legătură cu ECMN. Acțiunea corectivă are ca scop prevenirea recurenței. Se face distincție între corecție și acțiune corectivă.

               (3)

               „Prelucrarea datelor” este legătura dintre crearea rezultatelor măsurătorii și a datelor de urmărire a materialelor și producerea unei varietăți de rapoarte reglementare, documente justificative pentru verificarea Euratom și documente de lucru interne privind urmărirea materialelor de către instalație.

               (4)

               „Controlul inventarului” de către operatorul nuclear este un program de control al calității care are ca scop asigurarea în mod oportun a concordanței între evidențe și situația fizică. Controlul inventarului trebuie să includă soluționarea și raportarea discrepanțelor constatate, precum și reconcilierea cu alte conturi locale și cu conturile centrale.

               (5)

               „Lista articolelor din inventar” (LAI) este o listă completă a articolelor de materiale nucleare (MN) dintr-o zonă de bilanț material (ZBM) sau dintr-un anumit punct din cadrul unei ZBM, generată în urma aplicării unei proceduri a instalației. Lista poate include materiale tratate ca un lot. Lista ar trebui să cuprindă identitățile și locațiile articolelor sau loturilor. Valorile masice și alte caracteristici ale articolelor sau loturilor ar trebui să poată fi urmărite.

               (6)

               „Test al bilanțului material” înseamnă metoda de evaluare a valorii bilanțului material; ținând seama de estimarea justificată a incertitudinii măsurătorii, testul bilanțului va decide daca bilanțul este acceptabil sau nu.

               (7)

               „Discrepanță a bilanțului material” înseamnă o valoare a bilanțului material care nu este acceptată de testul bilanțului material.

               (8)

               „Măsurătoare” înseamnă activitatea prin care se determină cantitatea și caracteristicile materialelor nucleare introduse în evidența contabilă.

               (9)

               „Evidența contabilă și controlul materialelor nucleare” (ECMN) înseamnă toate activitățile dintr-o instalație nucleară care privesc evidența contabilă și controlul materialelor nucleare, inclusiv determinarea și prelucrarea datelor și raportarea către Comisie.

               (10)

               „Discrepanță a ECMN” înseamnă orice discrepanță între două sau mai multe elemente de informație de ECMN (de exemplu, evidențe), unde discrepanța respectivă nu poate fi justificată prin luarea în considerare a variației legitime a măsurătorilor sau a incertitudinii legitime a estimărilor. Printre discrepanțele ECMN se numără discrepanțele măsurătorilor, discrepanțele bilanțului material și discrepanțele de control al materialelor nucleare.

               (11)

               „Anomalie în ECMN” este o discrepanță sau o serie de discrepanțe ale ECMN care corespund absenței sau plusului unei cantități semnificative de material nuclear. O anomalie în ECMN poate fi detectată în cursul unei investigații a discrepanțelor ECMN de orice tip.

               (12)

               „Discrepanță de control al materialelor nucleare” înseamnă o neconformitate în ceea ce privește identificarea sau localizarea materialului nuclear.

               (13)

               „Urmărirea materialelor nucleare” înseamnă documentarea identificării, mișcărilor, amplasamentului și caracteristicilor de bază ale fiecărui articol de material nuclear din ZBM. Urmărirea cuprinde în special evidențele de exploatare pe care se bazează declarațiile privind modificarea loturilor, declarațiile privind noi măsurători, declarațiile privind diferența de la expeditor la destinatar și declarațiile privind schimbarea categoriei.

               (14)

               „Operator nuclear” înseamnă o persoană sau o întreprindere care înființează sau exploatează o instalație de producere, separare, reprocesare, depozitare sau altă utilizare a materiei prime sau a materialului fisionabil special. De asemenea, termenul este folosit și pentru a face referire la organizația ultimamente responsabilă cu respectarea de către ECMN a prevederilor Regulamentului (Euratom) nr. 302/2005.

               (15)

               „Indicator de performanță” înseamnă un indicator al rezultatelor atinse de o persoană, o echipă, o organizație sau o acțiune.

               (16)

               „Inventarierea stocurilor fizice” (PIT) înseamnă procesul de producere a unei liste complete a articolelor de materiale nucleare pentru o ZBM, pe baza căreia inspectorii Comisiei să poată verifica stocurile fizice.

               (17)

               „Verificarea stocurilor fizice” (PIV) înseamnă o activitate de inspecție prin care se verifică validitatea inventarierii stocurilor fizice ale operatorului și se închide perioada de bilanț material. Baza unei PIV este lista articolelor din inventar (LAI) realizată de operator. Datele din LAI sunt corelate cu rapoartele privind situația stocurilor fizice.

               (18)

               „Controlul calității” (QC) înseamnă un control conceput pentru a asigura faptul că sunt îndeplinite cerințele de calitate.

               (19)

               „Sistem de management al calității” înseamnă activități coordonate pentru conducerea și controlul unei organizații în ceea ce privește calitatea.

               (20)

               „Asigurarea calității” (QA) înseamnă partea sistemului de management al calității care este axată pe garantarea încrederii în ceea ce privește îndeplinirea cerințelor de calitate.

               (21)

               „Trasabilitate” înseamnă capacitatea de a urmări istoricul, aplicarea sau amplasamentul elementului analizat.

         Secțiunea 3 –   Administrarea unui sistem ECMN
   Organizare și responsabilități

               (1)

               Conducerea superioară ar trebui să se asigure că responsabilitățile și autoritățile sunt definite și făcute cunoscute în cadrul organizației. Un membru al conducerii ar trebui să fie însărcinat, pe lângă orice alte responsabilități pe care le-ar avea, să adreseze în fiecare an directorului general executiv, în scris, o asigurare privind faptul că întregul sistem ECMN funcționează corespunzător.

               (2)

               Ansamblul rolurilor și responsabilităților care revin conducerii ar trebui să cuprindă, de asemenea, proceduri organizaționale și tipare de comunicare care să:

                           (a)

                           transmită informații cu privire la performanța ECMN, atât la nivel ierarhic, cât și între diversele domenii funcționale de responsabilitate:

                           (b)

                           aloce responsabilități cu privire la îmbunătățirea ECMN, în funcție de necesitățile stabilite pe baza unor criterii de recunoaștere a momentului în care sunt necesare îmbunătățiri;

                           (c)

                           ofere administratorului ECMN informații referitoare la anomaliile în ECMN;

                           (d)

                           asigure faptul că personalul implicat în activitățile care țin de ECMN dețin competențele corespunzătoare;

                           (e)

                           asigure un nivel adecvat de conștientizare a obligațiilor legale cu privire la garanții.

         Managementul și controlul calității

               (3)

               Sarcinile esențiale ar trebui să cuprindă măsuri de asigurare a calității și de control al calității. Obiectivele acestor măsuri ar trebui să includă:

                           (a)

                           reducerea riscului intrinsec de eroare umană;

                           (b)

                           asigurarea funcționării corecte a instrumentelor și a softurilor;

                           (c)

                           furnizarea unei varietăți de indicatori destinați să alerteze conducerea în cazul apariției oricărui semn de performanță inadecvată (indicatori de performanță);

                           (d)

                           realizarea unei evaluări interne în scopul detectării performanțelor slabe;

                           (e)

                           instituirea unui mecanism de acțiune corectivă pentru cazurile de slabă performanță.

         Secțiunea 4 –   Măsurători și controlul măsurătorilor
   Program de măsurători

               (1)

               În cazurile în care se realizează măsurători, ar trebui să se stabilească un program în scopul obținerii unei cuantificări și unei caracterizări suficient de exacte și de precise ale materialului care trebuie menționat în declarațiile contabile. Activitățile de măsurare ar trebui efectuate în așa fel încât să se asigure trasabilitatea în eventualitatea investigării unei anomalii. Activitățile de măsurare ar trebui să includă măsurători ale materialelor, dar și procesele prin care materialul măsurat este selectat ca reprezentativ pentru o serie de materiale, precum și toate tratamentele ulterioare ale acestui material reprezentativ (eșantionarea, transportul și pregătirea eșantioanelor) și procesele necesare de prelucrare a datelor. De asemenea, ar trebui să includă activități de măsurare necesare pentru controlul măsurătorilor și asigurarea calității.

         Cerințe privind datele contabile

               (2)

               Pentru a asigura realizarea în mod corespunzător a măsurătorilor, ar trebuie să se țină seama de următoarele:

                           (a)

                           validarea metodelor de măsurare folosite;

                           (b)

                           trasabilitatea rezultatelor măsurătorilor;

                           (c)

                           precizie și acuratețe;

                           (d)

                           aprobarea fiecărei măsurători de către o persoană competentă;

                           (e)

                           caracterul reprezentativ al eșantioanelor pentru materialele în cauză.

               (3)

               În cazurile în care datele contabile se bazează pe calcule, și nu pe măsurători directe, valorile ar trebui să fie validate, să poată fi urmărite și să fie aprobate. Cerințe similare se aplică și în cazul numărării articolelor.

         Controlul măsurătorilor

               (4)

               Ar trebui instituit un program de control al măsurătorilor, pentru a se asigura validitatea rezultatelor și a incertitudinilor acestora utilizate la întocmirea declarațiilor contabile.

               (5)

               Programul de control al măsurătorilor ar trebui să includă:

                           (a)

                           măsurători care să asigure că instrumentele funcționează în mod corespunzător;

                           (b)

                           asigurarea faptului că valorile de masă contabile nu sunt influențate de nicio subiectivitate semnificativă de măsurare și că incertitudinea măsurătorii este estimată în mod corespunzător;

                           (c)

                           evidențe ale tuturor datelor programului de control al măsurătorilor;

                           (d)

                           descrierea echipamentelor și metodelor de măsurare;

                           (e)

                           aprobarea procedurilor de măsurare.

         Secțiunea 5 –   Urmărirea materialelor nucleare

               (1)

               Urmărirea materialelor nucleare ar trebui să țină evidența tuturor mișcărilor și a amplasamentului fiecărui articol de material nuclear. De asemenea, ar trebui să presupună cunoașterea caracteristicilor materialului și anvelopei acestuia. Orice acțiune care implică materiale nucleare și care afectează amplasarea, identificarea, natura sau cantitatea materialelor nucleare ar trebui înregistrată în documente. Urmărirea ar trebui să cuprindă în special evidențele pe care se bazează declarațiile privind modificarea loturilor, declarațiile privind noi măsurători, declarațiile privind diferența de la expeditor la destinatar și declarațiile privind schimbarea categoriei.

         Identitate

               (2)

               În cazurile în care este posibil din punct de vedere practic, materialele nucleare ar trebui să se afle în recipiente cu identitate unică înregistrată. Atunci când materialele nucleare nu se află într-un recipient transportabil, o locație de proces bine delimitată ar putea fi considerat ca reprezentând atât identitatea „recipientului”, cât și amplasamentul recipientului/materialului. Acest lucru este valabil și pentru materialele aflate în vase de procesare sau alte echipamente. Identitatea recipientelor ar trebui să fie lizibilă în permanență și imediat pentru verificarea inventarului. Dacă identitatea articolului trebuie schimbată, ar trebui să se înregistreze legătura dintre identitatea veche și cea nouă. Dacă materialul nuclear se află într-o formă anvelopă dublă, natura și caracteristicile materialului, în orice recipient sau locație s-ar afla, ar trebui să poată fi urmărite printr-un control de identificare.

         Identificarea amplasamentului de stocare

               (3)

               Amplasamentele în care pot fi păstrate materiale nucleare ar trebui să aibă identități pe baza cărora se înregistrează amplasamentul și transferurile materialelor. Pentru precizarea amplasamentului exact ar trebui menționate pozițiile specifice din cadrul zonelor, dacă este cazul. Evidențele controalelor asupra inventarului ar trebui să asigure cunoașterea identității conținutului fiecărui amplasament de stocare și că se poate afla amplasamentul oricărui articol identificat. Natura și caracteristicile materialului, indiferent de amplasamentul acestuia, ar trebui să poată fi determinate prin intermediul unui control de identificare sau prin alte mijloace.

         Urmărirea materialelor în cursul producției

               (4)

               Atunci când materialele nucleare intră într-un proces (sau sunt reambalate), evidențele de producție ar trebui să permită identificarea articolelor de la care provin materialele introduse în proces (sau în noi recipiente). Acest lucru vizează trasabilitatea caracteristicilor nucleare pertinente ale materialelor din proces.
               Evidențele de producție ar trebui să precizeze cantitatea de material introdusă în proces sau reambalată și, după cum s-a menționat, ar trebui să se mențină trasabilitatea informațiilor privind natura materialelor nucleare.
               Atunci când, în urma procesării sau reambalării, apar noi articole sau seturi de articole, pentru aceste articole ar trebui să se stabilească valorile masice și identitățile, iar acestea ar trebui să fie legate de rezultatele pertinente ale măsurătorilor privind masa și de istoricul măsurătorilor.

         Controlul inventarului

               (5)

               Controlul inventarului de către operatorul nuclear ar trebui:

                           (a)

                           să asigure că toate transferurile de materiale nucleare de la depozite la zonele de procesare și viceversa sunt înregistrate (puncte de măsurare principale – PMP);

                           (b)

                           să verifice în mod regulat că evidențele stocurilor corespund evidențelor de flux PMP, evidențelor amplasamentelor de stocare și evidențelor de procesare și să reconcilieze în mod regulat evidențele locale și evidențele centrale ale ZBM;

                           (c)

                           să țină seama de evidențele de exploatare care fac parte din măsurile de control al inventarului ce asigură continuitatea informațiilor cu privire la conținutul de material nuclear al articolelor;

                           (d)

                           să verifice în mod regulat concordanța dintre informațiile privind materialele prezente și realitatea fizică;

                           (e)

                           să soluționeze și să raporteze discrepanțele constatate și să realizeze reconcilierea cu alte conturi locale sau conturi centrale.

                     În eventualitatea unui transfer de material nuclear care nu este un transfer al unui articol cu anvelopă, ar trebui să se măsoare cantitatea materialului transferat.

         Gestionarea discrepanțelor

               (6)

               Instalația ar trebui să aibă o abordare care să recunoască și să investigheze discrepanțele ECMN și să înregistreze în documente modul cum au fost acestea tratate. Această abordare ar trebui:

                           (a)

                           să indice, pentru fiecare tip de discrepanță, măsurile de investigare care trebuie luate și condițiile care se consideră că soluționează discrepanța în fiecare caz. Măsurile care trebuie luate ar trebui să specifice responsabilitățile personalului și datele suplimentare care trebuie utilizate;

                           (b)

                           să corecteze în mod corespunzător evidențele și declarațiile reglementare atunci când s-a soluționat o discrepanță;

                           (c)

                           să înregistreze discrepanțele care au rămas nesoluționate și măsurile luate pentru soluționarea acestora.

         Gestionarea anomaliilor

               (7)

               Instalația ar trebui să aibă o abordare care să corespundă obligațiilor de raportare în temeiul articolului 6 și al articolului 14 (Rapoarte speciale) din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005. Pe lângă gestionarea discrepanțelor descrisă la punctul 6 din secțiunea 5 a prezentei recomandări, abordarea ar trebui:

                           (a)

                           să recunoască, să investigheze și să înregistreze în documente modul cum au fost tratate anomaliile ECMN care corespund articolului 15 litera (a) din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005. Aceste investigații ECMN ar trebui să vizeze stabilirea în timp util a dovezilor contabile care să arate că toate materialele sunt înregistrate în evidența contabilă;

                           (b)

                           să recunoască, să investigheze și să înregistreze în documente tratamentul altor situații care corespund articolului 15 litera (b) din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005;

                           (c)

                           să definească responsabilitățile și forma de comunicare internă necesare atunci când se impun măsuri în temeiul articolului 15 litera (a) sau (b) din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005. Abordarea ar trebui, de asemenea, să definească mecanismele prin care personalul va informa Comisia;

                           (d)

                           să definească responsabilitățile și autoritatea personalului în ceea ce privește furnizarea de „detalii sau explicații suplimentare” atunci când acestea se solicită în temeiul articolului 14 din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005.

         Secțiunea 6 –   Prelucrarea și controlul datelor

               (1)

               Ar trebui să se implementeze un sistem de prelucrare a datelor care să producă:

                           (a)

                           stocarea în condiții de siguranță și securitate a tuturor datelor necesare pentru funcționarea corespunzătoare a sistemului ECMN;

                           (b)

                           declarațiile impuse de Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005 (rapoarte de variație a stocurilor, rapoarte de bilanț material, situații ale stocurilor fizice, rapoarte speciale, notificări prealabile);

                           (c)

                           abaterea standard a bilanțului material pentru testele de bilanț material (dacă este cazul);

                           (d)

                           diverse tipuri de documente legate de declarațiile de variație a stocurilor (IC), precum documentele de transport;

                           (e)

                           documente de lucru pentru controlul de rutină al stocurilor;

                           (f)

                           documente de lucru pentru PIT;

                           (g)

                           o listă a articolelor din inventar (LAI) care rezultă în urma PIT și este folosită pentru PIV sau altă verificare.

               (2)

               Ar trebui să existe proceduri de prelucrare a datelor pentru corectarea evidențelor și generarea declarațiilor de corectare corespunzătoare în orice situație în care s-a detectat o discrepanță. Pe parcursul acestor procese de corectare ar trebui să se mențină trasabilitatea. Măsuri de control al calității și de asigurare a calității ar trebui să asigure exhaustivitatea și corectitudinea sistemului de prelucrare a datelor.

               (3)

               Capacitățile de prelucrare a datelor ar trebui, de asemenea, să includă:

                           (a)

                           furnizarea de liste de inventar care să permită verificarea stocurilor de către operator;

                           (b)

                           liste de inventar care oferă toate informațiile necesare pentru identificarea discrepanțelor între amplasamentele descrise în evidențe și amplasamentul fizic real;

                           (c)

                           sprijin pentru reconcilierea periodică a evidențelor locale și a evidențelor centrale ale ZBM atunci când evidența contabilă a materialelor nucleare în timpul operării presupune păstrarea separată a acestor evidențe;

                           (d)

                           posibilitatea de a include corecturile care apar în urma investigării discrepanțelor în cadrul verificării și reconcilierii stocurilor;

                           (e)

                           documentarea rezultatelor verificării inventarului și a reconcilierii bazelor de date, inclusiv documentarea discrepanțelor întâlnite, pentru indicatorii de performanță;

               (4)

               Procedurile aplicabile activităților de prelucrare a datelor ar trebui să pună la dispoziția administratorului sistemului ECMN informațiile necesare pentru supraveghere. Acestea ar trebui să cuprindă membrii personalului care inițiază fiecare executare de software, identificarea aplicațiilor implicate, precum și identificarea locației datelor de intrare utilizate și a locației datelor generate. De asemenea, ar trebui să se poată identifica orice execuție a software-ului aplicației sau acces la evidențe și la date care nu sunt conforme cu politica autorizată de prelucrare a datelor.

         Trasabilitatea

               (5)

               Sistemul de prelucrare a datelor ar trebui să genereze informațiile impuse de Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005 și, de asemenea, să mențină trasabilitatea tuturor informațiilor puse la dispoziție. Ar trebui să se poată identifica orice informații sau date care ar putea fi necesare pentru soluționarea discrepanțelor și anomaliilor rezultate din cerințele Regulamentului (Euratom) nr. 302/2005.

         Secțiunea 7 –   Bilanț material
   Recepții și expediții

               (1)

               Operatorii nucleari ar trebui să aplice proceduri de recepție care să cuprindă:

                           (a)

                           verificarea datelor expeditorului (exhaustivitate, coerență);

                           (b)

                           verificarea naturii, identității și integrității recipientului de transport și a sigiliilor, precum și o verificare inițială a naturii materialului nuclear (dacă este cazul);

                           (c)

                           introducerea materialului primit în procesul contabil;

                           (d)

                           recunoașterea și tratarea diferențelor dintre expeditor și destinatar;

                           (e)

                           acțiuni corective în cazul existenței unor discrepanțe;

                           (f)

                           înregistrarea într-un mod care să garanteze trasabilitatea;

                           (g)

                           asigurarea faptului că obligațiile prevăzute la articolele 21 și 22 din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005 sunt respectate.

               (2)

               Operatorii nucleari ar trebui să aplice proceduri de expediție care să definească:

                           (a)

                           conținutul informațiilor care sunt trimise destinatarului;

                           (b)

                           modul de actualizare a evidențelor contabile;

                           (c)

                           acțiuni corective și reacția adecvată la situații de discrepanță indicate de destinatar;

                           (d)

                           pregătirea și executarea procesului de expediere;

                           (e)

                           înregistrarea într-un mod care să garanteze trasabilitatea;

                           (f)

                           activități care să asigure faptul că obligațiile prevăzute la articolele 21 și 22 din Regulamentul (Euratom) nr. 302/2005 sunt respectate.

         Inventarierea stocurilor fizice (PIT)

               (3)

               În fiecare an calendaristic ar trebui să se realizeze o inventariere a stocurilor fizice ale fiecărei ZBM, iar perioada dintre două inventarieri succesive ale stocurilor fizice nu ar trebui să depășească 14 luni. Procedurile PIT ar trebui să includă procedurile privind raportarea către Comisie și punerea la dispoziție a listelor de articole din inventar pentru verificările stocurilor fizice (PIV). În special, operatorii nucleari ar trebui să dețină proceduri PIT care să ia în considerare următoarele necesități:

                           (a)

                           definirea metodelor de lucru pentru PIT și a responsabilităților pentru fiecare zonă de stocare și zonă de procesare.

                           (b)

                           stabilirea unei liste fiabile detaliate a tuturor materialelor din fiecare amplasament al ZBM în cauză. Aceste proceduri ar trebui concepute să asigure faptul că nu se pierde din vedere niciun material.

                           (c)

                           executarea inventarului stocurilor fizice trebuie să fie înregistrată.

                           (d)

                           dacă există activități PIT care implică verificări fizice (verificarea etichetelor sau măsurători), procedurile ar trebui să includă reguli pentru definirea corecturilor care trebuie aduse informațiilor din sistemele de prelucrare a datelor (atunci când se descoperă discrepanțe), precum și reguli pentru transmiterea acestor corecturi la serviciul de prelucrare a datelor).

                           (e)

                           lista articolelor din inventarul unei ZBM prezentată inspectorilor Comisiei ca bază pentru PIV ar trebui autentificată prin semnătura unei persoane competente înainte de a fi pusă la dispoziție.

                           (f)

                           în cazul inventarului fizic al unei zone de stocare care se bazează exclusiv pe evidențe ale transferurilor, credibilitatea abordării ar trebui sporită cu ajutorul următoarelor elemente:

                                       (i)

                                       dispoziții de control al calității și de asigurare a calității pentru crearea de evidențe de transfer.

                                       (ii)

                                       măsuri de control al calității și de asigurare a calității care să asigure fiabilitatea evidențelor privind amplasamentele de stocare.

                                       (iii)

                                       înregistrarea periodică a executării acestor dispoziții și măsuri de control al calității și de asigurare a calității.

                                       (iv)

                                       asigurarea integrității materialelor pe durata prezenței acestora în cadrul zonei.

                                       (v)

                                       confirmare independentă a faptului că evidențele transferurilor sunt complete.

               (4)

               Lista de articole din inventar destinată verificării oficiale ar trebui să includă, pentru fiecare articol:

                           (a)

                           amplasamentul și poziția de stocare din cadrul amplasamentului;

                           (b)

                           tipul de recipient și identitatea recipientului (dacă prezintă pertinență);

                           (c)

                           tipul materialului;

                           (d)

                           masa materialului nuclear pe articol (greutatea brută, tara și greutatea netă);

                           (e)

                           gradul de îmbogățire a uraniului;

                           (f)

                           compoziția izotopică a plutoniului (dacă este disponibilă).

                     Lista articolelor din inventar ar trebui să includă înregistrări pentru materiale care sunt greu de măsurat fie din cauza amplasamentului (vas operațional reținut) sau din cauză că se află sub o formă care nu se pretează la măsurători. În asemenea cazuri, operatorul ar trebui să declare un interval de masă estimat pentru fiecare articol, iar trasabilitatea ar trebui să furnizeze legătura cu datele utilizate pentru realizarea estimării. Estimările de masă pentru materialele care sunt inaccesibile sau se află în vase de procesare ar trebui să includă și amplasamentul materialului. Istoricul valorile masice pentru deșeurile eliminate, al pierderilor accidentale sau al transferurilor ca deșeuri măsurate ar trebui să poată fi urmărit.

         Teste ale bilanțului material

               (5)

               Într-o ZBM în care au loc operațiuni de procesare sau noi măsurători, bilanțul material derivat dintr-o PIT și, de asemenea, bilanțurile materiale ale zonei de procesare care fac parte dintr-o abordare de control al inventarului ar trebui să fie testate în vederea acceptării, pe baza abaterilor standard de bilanț care țin cont de incertitudinea justificată a măsurătorii și, în cazul cantităților estimate, de incertitudinea măsurătorii și a procesului. Aceste teste ar trebui să facă parte integrantă din sistemul de asigurare a calității.
               Pentru orice test de bilanț material, procedurile ar trebui să ia în considerare următoarele:

                           (a)

                           softul pentru calcularea abaterii standard a oricărui bilanț ar trebui să intre sub incidența abordării privind calitatea softurilor și a utilizării acestora;

                           (b)

                           datele contabile și datele privind metoda de măsurătoare utilizate pentru calcularea abaterii standard a oricărui bilanț ar trebui să intre sub incidența abordării privind calitatea datelor și a utilizării acestora;

                           (c)

                           algoritmii utilizați pentru calcularea abaterii standard ar trebui să fie descriși într-un document tehnic;

                           (d)

                           metoda ar trebui să genereze abateri standard de bilanț care să reflecte corect tiparul de procesare în decursul perioadei dintre bilanțuri și, de asemenea, care să reflecte corect istoricul măsurătorilor (sau metoda de estimare) a valorilor masice utilizate pentru calcularea bilanțului;

                           (e)

                           în cazul în care estimările privind materialele aflate în proces se bazează pe informații istorice sau pe o modelare, metoda de estimare și metoda de stabilire a incertitudinii ar trebui descrise într-un document tehnic;

                           (f)

                           procedurile de lucru pentru testul de bilanț, manualul de utilizare a softului, descrierea softului și documentele privind metoda tehnică ar trebui să fie redactate de o manieră care să asigure recunoașterea exhaustivității și coerenței lor.

      Prezenta recomandare se adresează statelor membre.
      Adoptată la Bruxelles, 11 februarie 2009.

            Pentru Comisie

         Andris PIEBALGS

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 54, 28.2.2005, p. 1.

      (2)  SEC(2007) 293.

      (3)  Referirile la măsurători și la testarea bilanțului material vor fi irelevante pentru o instalație în cazul căreia nu se efectuează nicio măsurătoare.


title: Recomandarea nr. 93/13/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 21 februarie 2013 privind un plan coordonat de control pentru stabilirea prevalenței unor practici frauduloase în comercializarea anumitor produse alimentare

text:
               30.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 118/44

         RECOMANDAREA NR. 93/13/COL A AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE
   din 21 februarie 2013
   privind un plan coordonat de control pentru stabilirea prevalenței unor practici frauduloase în comercializarea anumitor produse alimentare
   AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE,
   având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 109 și Protocolul 1 la acord,
   având în vedere Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și Protocolul 1 la acord,
   având în vedere actul menționat la capitolul XII punctul 54zzzi din Anexa II la Acordul privind SEE [Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor], astfel cum a fost corectat și modificat, și în special articolul 53,
   având în vedere Decizia 75/13/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 19 februarie 2013 prin care membrul competent al Colegiului este autorizat să adopte recomandarea finală, astfel cum a fost aprobată de către Comitetul AELS pentru chestiuni veterinare și fitosanitare (evenimentul nr. 663341),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 53 din Regulamentul (CE) nr. 882/2004 conferă Autorității AELS de Supraveghere (denumită în continuare „Autoritatea”) competența de a recomanda, atunci când consideră că este necesar, planuri coordonate, organizate în scopuri specifice, în special pentru a se stabili prevalența riscurilor asociate cu hrana pentru animale, cu produsele alimentare sau cu animalele.

               (2)

               Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (1) stabilește normele SEE privind etichetarea produselor alimentare aplicabile tuturor produselor alimentare.

               (3)

               Potrivit Directivei 2000/13/CE, etichetarea și metodele utilizate nu ar trebui să inducă în eroare consumatorul, mai ales în ceea ce privește caracteristicile produselor alimentare, inclusiv în privința adevăratei naturi și a identității acestora. Mai mult decât atât, în absența unor norme specifice la nivelul SEE sau la nivel național, denumirea sub care este vândut un produs alimentar trebuie să fie denumirea obișnuită în statul SEE în care este vândut produsul sau o descriere a produsului alimentar care să fie destul de clară pentru a permite cumpărătorului să cunoască adevărata natură a produsului.

               (4)

               Mai mult decât atât, toate ingredientele trebuie menționate pe eticheta produselor alimentare preambalate destinate consumatorului final sau unităților de restaurație colectivă. În special, în cazul produselor alimentare care conțin carne ca ingredient, atunci când sunt destinate consumatorului final sau unităților de restaurație colectivă, trebuie să se indice de asemenea, direct pe ambalaj sau pe eticheta aplicată pe acesta, specia de animal de la care provine carnea. Dacă în denumirea produsului alimentar este menționat un ingredient, atunci cantitatea ingredientului respectiv, exprimată ca procentaj, trebuie să fie indicată în lista ingredientelor, pentru a se evita inducerea în eroare a consumatorului în privința identității și a compoziției produsului alimentar.

               (5)

               Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală (2) prevede cerințe suplimentare de etichetare aplicabile anumitor produse alimentare. În special, regulamentul menționat prevede că ambalajele destinate consumatorului final care conțin, printre altele, carne tocată provenită de la solipede trebuie să poarte un aviz care să indice faptul că produsele respective trebuie să fie gătite înainte de a fi consumate, dacă și în măsura în care normele naționale ale statului membru pe teritoriul căruia este comercializat produsul impun acest lucru.

               (6)

               Secțiunea III din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 853/2004 impune operatorilor din sectorul produselor alimentare care administrează abatoare să solicite, să primească și să verifice informațiile privind lanțul alimentar referitoare la toate animalele, cu excepția vânatului sălbatic, care sunt trimise sau destinate trimiterii la abator, și să acționeze în mod corespunzător. Informațiile relevante privind lanțul alimentar trebuie să cuprindă, în special, medicamentele de uz veterinar administrate animalelor într-o perioadă relevantă și cu o perioadă de așteptare mai mare de zero, precum și datele administrării și perioadele de așteptare. Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a normelor specifice de organizare a controalelor oficiale privind produsele de origine animală destinate consumului uman (3) impune, printre altele, ca veterinarul oficial să îndeplinească sarcini de auditare și inspecție. În special, veterinarul oficial trebuie să verifice și să analizeze informațiile relevante din registrele exploatației din care provin animalele destinate sacrificării, inclusiv informațiile privind lanțul alimentar, și să țină cont de rezultatele documentate ale acestor verificări și analize atunci când desfășoară inspecțiile ante și post-mortem.

               (7)

               În urma controalelor oficiale care se desfășoară din decembrie 2012 în mai multe state membre ale Uniunii Europene, s-a constatat că anumite produse preambalate conțineau carne de cal, fapt care nu era indicat în lista de ingrediente care apărea direct pe ambalaj sau pe o etichetă aplicată pe acesta. Denumirea anumitor produse alimentare de acest fel și/sau lista de ingrediente care însoțea produsul făceau referire însă, în mod înșelător, numai la prezența cărnii de vită.

               (8)

               În conformitate cu articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (4), operatorii din sectorul produselor alimentare trebuie să se asigure, în toate etapele producerii, prelucrării și distribuției din unitatea aflată sub controlul lor, că produsele alimentare îndeplinesc cerințele legislației alimentare care sunt relevante pentru activitățile pe care le desfășoară și trebuie să verifice dacă aceste cerințe sunt respectate.

               (9)

               Caii sunt o specie animală „de la care se obțin produse alimentare” sau „care nu este destinată producției de alimente”. Fenilbutazona este un medicament de uz veterinar care poate fi administrat doar animalelor care nu sunt destinate producției de alimente, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 37/2010 al Comisiei din 22 decembrie 2009 privind substanțele active din punct de vedere farmacologic și clasificarea lor în funcție de limitele reziduale maxime din produsele alimentare de origine animală (5). Prin urmare, caii care nu sunt destinați producției de alimente, care au fost tratați cu fenilbutazonă la un anumit moment al vieții lor, nu pot intra în lanțul alimentar. Având în vedere practicile frauduloase legate de prezența neetichetată a cărnii de cal în anumite produse alimentare, este adecvat, din motive de prevenție, să se verifice dacă în lanțul alimentar au intrat cai care nu erau destinați producției de alimente și care au fost tratați cu fenilbutazonă.

               (10)

               Prin urmare, este necesar ca Autoritatea să recomande Norvegiei și Islandei să pună în aplicare, timp de o lună, un plan coordonat de control pentru a stabili prevalența unor practici frauduloase în comercializarea anumitor produse alimentare. Această perioadă poate fi extinsă cu încă două luni.

               (11)

               Planul de control recomandat ar trebui să fie alcătuit din două acțiuni.

               (12)

               Prima acțiune ar trebui să constea în controale adecvate desfășurate la nivelul distribuției cu amănuntul, asupra produselor alimentare destinate consumatorului final sau unităților de restaurație colectivă, comercializate și/sau etichetate drept conținând carne de vită. Aceste controale ar putea fi extinse și la alte unități (de exemplu, la depozitele frigorifice). Obiectivul acestor controale ar fi de a se stabili dacă aceste produse conțin carne de cal, acest fapt nefiind indicat în mod adecvat pe ambalaj, sau, în cazul produselor alimentare care nu sunt preambalate, dacă informația privind prezența acestui tip de carne nu este pusă la dispoziția consumatorului sau a unităților de restaurație colectivă. Aceste controale ar trebui efectuate pe baza unui eșantion reprezentativ.

               (13)

               Există metode fiabile care permit detectarea într-un eșantion, cu un grad suficient de precizie, a prezenței unor proteine provenite de la specii nedeclarate. Laboratorul de referință al Uniunii Europene pentru detectarea proteinelor animale în hrana pentru animale poate oferi sfaturi utile referitoare la aceste metode și utilizarea lor. Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui invitate să se bazeze pe sfaturile laboratorului menționat în ceea ce privește metodele care pot fi utilizate.

               (14)

               A doua acțiune ar trebui să constea în controale adecvate desfășurate în unitățile care manipulează carnea de cal destinată consumului uman, inclusiv produsele alimentare provenite din țări terțe, pentru detectarea reziduurilor de fenilbutazonă. Și aceste controale trebuie efectuate pe baza unui eșantion reprezentativ, ținându-se cont de cifrele referitoare la producție și la importuri. În acest caz, este oportun să se facă apel la metodele prevăzute în Decizia 2002/657/CE a Comisiei de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 96/23/CE a Consiliului privind funcționarea metodelor de analiză și interpretarea rezultatelor (6).

               (15)

               Norvegia și Islanda ar trebui să comunice periodic Autorității rezultatele acestor controale, în vederea evaluării constatărilor și a luării unei decizii privind o serie de acțiuni corespunzătoare. Aceste rezultate vor fi transmise Comisiei Europene.
               Măsurile prevăzute în prezenta recomandare sunt în conformitate cu avizul Comitetului AELS pentru chestiuni veterinare și fitosanitare, care oferă asistență Autorității,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   Norvegia și Islanda ar trebui să aplice un plan coordonat de control, în conformitate cu anexa la prezenta recomandare, constând în următoarele acțiuni:

               (a)

               controale oficiale asupra produselor alimentare care sunt destinate consumatorului final sau unităților de restaurație colectivă și care sunt comercializate și/sau etichetate drept conținând carne de vită; precum și

               (b)

               controale oficiale privind carnea de cal destinată consumului uman, care vizează detectarea reziduurilor de fenilbutazonă.

      Adoptată la Bruxelles, 21 februarie 2013.

            Pentru Autoritatea AELS de Supraveghere

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Membru al Colegiului

         Xavier LEWIS

            Director

      (1)  Act la care se face referire în capitolul XII punctul 18 din anexa II la Acordul privind SEE.

      (2)  Act la care se face referire în capitolul I punctul 6.1.17 din anexa I la Acordul privind SEE.

      (3)  Act la care se face referire în capitolul I punctul 1.1.12 din anexa I la Acordul privind SEE.

      (4)  Act la care se face referire la capitolul XII punctul 54zzzc din anexa II la Acordul privind SEE.

      (5)  Act la care se face referire la capitolul XIII punctul 13 din anexa II la Acordul privind SEE.

      (6)  Act la care se face referire în capitolul I punctul 7.2.19 din anexa I la Acordul privind SEE.

      ANEXĂ

         Planul de control coordonat menit să stabilească prevalența practicilor frauduloase în comercializarea anumitor produse alimentare

      I.   ACȚIUNI ȘI DOMENIUL DE APLICARE AL PLANULUI DE CONTROL COORDONAT
      Planul coordonat de control ar trebui să constea în două acțiuni:

         ACȚIUNEA 1:   Controale asupra produselor alimentare comercializate și/sau etichetate drept conținând carne de vită

      A.   Definiția produsului:

                  1.

                  Produsele alimentare comercializate și/sau etichetate drept conținând carne de vită (de exemplu, carne tocată, produse din carne și preparate din carne) încadrate în următoarele categorii:

                              (a)

                              produse alimentare preambalate destinate consumatorului final sau unităților de restaurație colectivă care sunt etichetate drept conținând carne de vită;

                              (b)

                              produse alimentare oferite spre vânzare consumatorului final sau unităților de restaurație colectivă fără preambalare și produse alimentare ambalate în unitățile de vânzare la cererea consumatorului sau preambalate pentru vânzare directă, comercializate drept conținând carne de vită și/sau însoțite de această indicație.

                  2.

                  În scopul acestui plan coordonat de control, se aplică definiția „produsului alimentar preambalat” de la articolul 1 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2000/113/CE.

                  3.

                  În scopul acestui plan coordonat de control, se aplică definițiile „cărnii tocate”, „preparatelor din carne” și „produselor din carne” de la punctele 1.13, 1.15 și 7.1 din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 853/2004.

            B.   Obiectiv

      Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui să desfășoare controale oficiale pentru a stabili dacă produsele menționate la punctul A conțin carne de cal, acest fapt nefiind indicat în mod adecvat pe ambalaj, sau, în cazul produselor alimentare care nu sunt preambalate, dacă informația privind prezența acestei cărni nu este pusă la dispoziția consumatorului sau a unităților de restaurație colectivă, în conformitate cu legislația SEE și, după caz, cu dispozițiile naționale.
      C.   Punctele și procedura de eșantionare

                  1.

                  Eșantionul ar trebui să fie reprezentativ pentru produsele în cauză și să cuprindă o gamă variată de produse.

                  2.

                  Eșantionarea produselor ar trebui efectuată la nivelul distribuției cu amănuntul (de exemplu, în supermarketuri, în magazine mai mici, în măcelării), putând fi extinsă și la alte unități (de exemplu, la depozitele frigorifice).

            D.   Numărul de eșantioane și modalitățile de eșantionare

      Tabelul care urmează prezintă în mare numărul minim recomandat indicativ al eșantioanelor care ar trebui prelevate în perioada prevăzută în secțiunea II. Autoritățile competente din Norvegia și Islanda sunt invitate să preleve mai multe probe, atunci când este posibil. Distribuția eșantioanelor per țară se bazează pe cifrele demografice, cu un număr minim de 10 eșantioane din produsele în cauză per țară per lună calendaristică, astfel cum se indică în secțiunea II.

                  Produse alimentare comercializate și/sau etichetate drept conținând carne de vită

                  Țara de comercializare

                  Numărul indicativ lunar recomandat de eșantioane

                  Norvegia

                  50

                  Islanda

                  10

            E.   Metode

      Autoritățile competente din Norvegia și Islanda trebuie să utilizeze, de preferință, metoda (metodele) recomandată (recomandate) de Laboratorul de referință al Uniunii Europene pentru detectarea proteinelor animale în hrana pentru animale.

         ACȚIUNEA 2:   Controale asupra cărnii de cal destinate consumului uman

      A.   Definiția produsului:

      Carnea de cal, asin, măgar sau bardou, proaspătă sau congelată, clasificată la codul 0205 din Nomenclatura Combinată și destinată consumului uman.
      B.   Obiectiv

      Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui să desfășoare controale oficiale pentru a detecta eventuala prezență a unor reziduuri de fenilbutazonă în produsele menționate la punctul A.
      C.   Punctele și procedura de eșantionare

      Eșantionarea produselor ar trebui efectuată în unitățile care manipulează produsele menționate la punctul A (de exemplu, în abatoare, la posturile de inspecție la frontieră).
      D.   Numărul de eșantioane și modalitățile de eșantionare

      Numărul minim recomandat de eșantioane care ar trebui prelevate în perioada prevăzută în secțiunea II ar trebui stabilit la 1 eșantion la fiecare 50 de tone din produsele menționate la punctul A, cu un minimum de 5 eșantioane per țară.
      E.   Metode

      Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui să utilizeze metode validate în conformitate cu Decizia 2002/657/CE. Aceste metode sunt disponibile pe site-ul web al Laboratorului de referință al UE pentru reziduurile de medicamente de uz veterinar și de contaminanți din produsele alimentare de origine animală pentru reziduurile enumerate în grupa A la punctul (5) și în grupa B la punctul (2) literele (a), (b) și (e) din anexa I la Directiva 96/23/CE a Consiliului (1).
      II.   DURATA PLANULUI COORDONAT DE CONTROL
      Planul coordonat de control ar trebui aplicat timp de o lună începând de la data adoptării prezentei recomandări sau cel târziu începând cu 1 martie 2013.
      III.   RAPORTAREA REZULTATELOR

                  1.

                  Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui să prezinte un raport cu rezumatul următoarelor informații pentru fiecare dintre acțiunile menționate în secțiunea I din prezenta anexă:

                              (a)

                              numărul eșantioanelor prelevate, pentru fiecare categorie de produse;

                              (b)

                              metoda/metodele utilizată/utilizate pentru analiză și tipul analizei efectuate;

                              (c)

                              numărul de detectări;

                              (d)

                              controalele ulterioare efectuate în ceea ce privește detectările în produsele menționate la punctul A în cadrul acțiunii 1 în cazurile în care prezența detectată a cărnii de cal depășește 1 %;

                              (e)

                              controalele ulterioare efectuate în ceea ce privește detectările în produsele menționate la punctul A în cadrul acțiunii 2;

                              (f)

                              rezultatele controalelor ulterioare;

                              (g)

                              în ceea ce privește detectările în produsele menționate la punctul A în cadrul acțiunii 2, țara în care a fost certificat pentru sacrificare animalul în cauză.

                        Raportul ar trebui comunicat Autorității în termen de 15 zile de la expirarea perioadei de o lună menționate în secțiunea II.
                  Raportul ar trebui prezentat în formatul care urmează a fi furnizat de Autoritate.

                  2.

                  Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui să raporteze imediat Autorității orice rezultat pozitiv al controalelor oficiale desfășurate în ceea ce privește acțiunile 1 și 2 menționate în secțiunea I, prin Sistemul rapid de alertă pentru alimente și furaje.

                  3.

                  Autoritățile competente din Norvegia și Islanda ar trebui, de asemenea, să raporteze Autorității rezultatele oricăror controale efectuate la cererea lor de către operatorii din sectorul alimentar. Aceste informații ar trebui să fie însoțite de detaliile menționate la punctul 1 și să fie prezentate în formatul care urmează a fi furnizat de Autoritate.

         (1)  Act la care se face referire la capitolul I partea 7.1 punctul 2 din anexa I la Acordul privind SEE.


				|

		52014DC0401

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind punerea în aplicare a orientărilor generale referitoare la politicile economice ale statelor membre a căror monedă este euro /* COM/2014/0401 final */

Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind punerea în aplicare a
orientărilor generale referitoare la politicile economice ale statelor
membre a căror monedă este euro
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 136 coroborat cu articolul 121 alineatul
(2),
având în vedere Regulamentul (CE)
nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea
supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și
coordonarea politicilor economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr.
1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie
2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special articolul 6
alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului economic și
financiar,
având în vedere avizul
Comitetului pentru politică economică,
întrucât:
(1)       Actualul mediu economic al
zonei euro este caracterizat de o redresare economică treptată,
însă în continuare fragilă. În anul 2013 și la începutul anului
2014, inflația în zona euro a scăzut semnificativ și se
estimează că va crește doar foarte treptat în intervalul de timp
care face obiectul estimărilor, reflectând ritmul lent de creștere,
precum și ajustările în curs ale prețurilor relative în
economiile vulnerabile și aprecierea continuă a cursului de schimb al
monedei euro. În plus, în timp ce redresarea are o bază mai largă,
divergențele între țările din zona euro sunt în continuare
ridicate.
(2)       Zona
euro este mai mult decât suma membrilor săi. Criza economică și
financiară a expus în mod clar interconexiunile strânse din zona euro și
a evidențiat necesitatea unei coordonări mai puternice a politicilor
bugetare, financiare și structurale între membrii zonei euro, pentru a
asigura o poziție de politică coerentă pentru zona euro în
ansamblu. Statele membre din zona euro și-au
luat angajamentul cu privire la o serie de reforme de politică extinse și
la coordonarea politicilor prin semnarea, la 2 martie 2012, a Tratatului
privind stabilitatea, coordonarea și guvernanța în cadrul uniunii
economice și monetare. Intrarea în vigoare a „pachetului cu două
regulamente” în 2013 a aprofundat și mai mult coordonarea politicilor
bugetare și economice în zona euro. Membrii din zona euro au o
responsabilitate specifică pentru punerea în aplicare eficace a noului
cadru de reglementare. Acest lucru presupune o presiune sporită la
nivelul omologilor pentru a sprijini punerea în aplicare a reformelor naționale
și a prudenței bugetare, evaluarea reformelor naționale cu un
accent mai mare pe perspectiva zonei euro, internalizarea efectelor de
propagare potențiale și stimularea politicilor deosebit de importante
pentru buna funcționare a UEM.
(3)       Dat fiind gradul mare de
interdependență între statele membre ale zonei euro, sunt posibile
importante efecte de contagiune legate de punerea în aplicare a reformelor
structurale care trebuie avute în vedere în scopul de a garanta elaborarea și
punerea în aplicare optime pentru membrii din zona euro, în mod individual și
pentru zona euro, în ansamblu. De exemplu, acțiunile cu un grad mai mare
de concertare în punerea în aplicare a reformelor ar facilita convergența
necesară între statele membre. Discuțiile timpurii privind planurile
de reformă ale statelor membre din zona euro, plecând de la practicile
existente, și punerea în aplicare eficientă a procedurii privind
dezechilibrele macroeconomice sunt esențiale în acest sens.
(4)       Una din provocările
importante cu care se confruntă zona euro este reducerea datoriei
administrațiilor publice prin politici bugetare diferențiate și
favorabile creșterii, stimulând în același timp potențialul de
creștere al zonei euro. Ca urmare a eforturilor
de consolidare din ultimii ani, situația bugetară a zonei euro s-a
îmbunătățit, însă o serie de membri ai zonei euro trebuie
încă să continue ajustarea bugetară pentru a reduce nivelurile
foarte ridicate ale datoriei. Toți membrii zonei euro ar trebui să
îmbunătățească calitatea finanțelor publice, cu scopul
de a stimula productivitatea și ocuparea forței de muncă.
(5)       În zona euro, investițiile
au scăzut drastic în faza inițială a crizei și nu au
revenit încă la media pe termen lung. Tendințele de investiții
slabe sunt cauzate de efectul corelat al reducerii îndatorării sectorului
prival, al fragmentării financiare și al eforturilor de consolidare
fiscale necesare care au dus la reducerea investițiilor publice. Pentru a susține redresarea și a stimula creșterea
potențială este esențial să se efectueze investiții
mai mari în infrastructură și competențe. Mare parte din investiții
trebuie să provină din sectorul privat, însă autoritățile
publice pot avea un rol important în crearea condițiilor favorabile.
(6)       În zona euro, fluxul
creditelor în economia reală este în continuare modest, iar fragmentarea
pieței financiare este în continuare ridicată, în pofida presiunii
reduse asupra datoriei suverane. Accesul la finanțare,
în special pentru IMM-uri, este în continuare o provocare în multe state
membre, ceea ce constituie o amenințare la adresa redresării
economice. Se impun așadar inițiative care au scopul de a restabili
fluxurile de credit, de a aprofunda piețele de capital și de a
stimula finanțarea pe termen lung a economiei. Acțiuni precum
finalizarea exercițiului de ajustare a bilanțurilor băncilor,
continuarea consolidării rezervelor de capital, atunci când este necesar,
evaluarea calității activelor și testele de rezistență
contribuie la identificarea oricăror puncte de vulnerabilitate rămase
și la consolidarea încrederii în întregul sector.
S-au realizat progrese importante în ceea ce privește uniunea
bancară, în special prin instituirea mecanismului unic de supraveghere și
prin acordul cu privire la mecanismul unic de rezoluție.
(7)       Criza
financiară a expus deficiențe în arhitectura uniunii economice și
monetare. La 28 noiembrie 2012, Comisia a prezentat un proiect pentru o
uniune economică și monetară profundă și
veritabilă, cu scopul de a lansa o dezbatere europeană. La
5 decembrie 2012, președintele Consiliului European, în strânsă
colaborare cu președintele Comisiei Europene, președintele
Eurogrupului și președintele Băncii Centrale Europene, a
prezentat un raport pe baza unei serii de idei din proiectul Comisiei care conținea
un calendar și un proces în etape pentru finalizarea uniunii economice și
monetare. Parlamentul European și-a exprimat punctul de vedere în rezoluția
din 20 noiembrie 2012. De atunci, s-au întreprins acțiuni importante.
Dezvoltarea în continuare a UEM va necesita o abordare în etape, în care
disciplina este însoțită de solidaritate. Pachetul privind guvernanța
economică și pachetul privind supravegherea și monitorizarea
bugetare prevăd o primă evaluare a punerii în aplicare a acestora
până la sfârșitul anului 2014,
RECOMANDĂ statelor membre din zona
euro să ia măsuri, în mod individual și colectiv, fără
a aduce atingere competențelor Consiliului în ceea ce privește
coordonarea politicilor economice ale statelor membre, dar în special în
contextul coordonării politicii economice în cadrul Eurogrupului, în
perioada 2014-2015, astfel încât:
1.           Să promoveze și
să monitorizeze, în strânsă cooperare cu Comisia, punerea în aplicare
a reformelor structurale în acele domenii care sunt cele mai relevante pentru
buna funcționare a zonei euro cu scopul de a sprijini convergența și
ajustarea dezechilibrelor interne și externe. Să evalueze și
să stimuleze progresele în ceea ce privește punerea în aplicare a
reformelor în statele membre din zona euro care se confruntă cu
dezechilibre excesive și în statele membre din zona euro care se
confruntă cu dezechilibre care necesită acțiuni decisive în
scopul dea limita efectele de propagare negative asupra restului zonei euro și
de a sprijini politicile adecvate în țările care înregistrează
excedente importante pentru a optimiza efectele de propagare pozitive. Să
organizeze periodic discuții tematice privind politicile structurale cu
efecte de propagare potențial însemnate, cu accent pe reducerea sarcinii
fiscale ridicate asupra muncii și pe reformarea piețelor serviciilor.

2.           Să coordoneze politicile
bugetare ale statelor membre din zona euro, în strânsă cooperare cu
Comisia, în special atunci când evaluează proiectele de planuri bugetare
pentru a asigura o poziție bugetară coerentă și
favorabilă creșterii în zona euro. Să amelioreze calitatea și
sustenabilitatea finanțelor publice prin accelerarea investițiilor
tangibile și intangibile la nivel național și la nivelul UE.
Să asigure consolidarea cadrelor bugetare naționale, inclusiv a
consiliilor bugetare naționale.
3.           Să asigure reziliența
sistemului bancar, în special prin luarea acțiunilor necesare ca urmare a
evaluării calității activelor și a testelor de rezistență,
precum și prin punerea în aplicare a regulamentelor privind uniunea
bancară, inclusiv a celor privind activitatea suplimentară
prevăzută în perioada de tranziție la mecanismul unic de rezoluție. Să stimuleze investițiile în sectorul
privat și să crească fluxul creditelor în economie prin acțiuni
de îmbunătățire a accesului IMM-urilor la credit, aprofundând
piețele de capital, redemarând piața securitizărilor, în
conformitate cu propunerile și calendarul Comunicării Comisiei
privind finanțarea pe termen lung a economiei europene.
4.           Să
continue activitatea de aprofundare a uniunii economice și monetare și
să contribuie la îmbunătățirea cadrului de supraveghere
economică în contextul revizuirii prevăzute pentru sfârșitul
anului 2014.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2014) 401 final.


title: Recomandarea Consiliului din 19 martie 2007 privind descărcarea de gestiune a Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului European de Dezvoltare (al șaptelea FED) pentru exercițiul financiar 2005

text:
               8.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/2

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 19 martie 2007
   privind descărcarea de gestiune a Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului European de Dezvoltare (al șaptelea FED) pentru exercițiul financiar 2005
   (2007/C 103/02)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere cea de-a patra Convenție ACP-CE, semnată la Lomé, la 15 decembrie 1989 (1), modificată prin acordul semnat la Mauritius la 4 noiembrie 1995 (2),
   având în vedere Acordul intern 91/401/CEE privind finanțarea și administrarea asistenței comunitare în temeiul celei de a patra Convenții ACP-CE (3), care instituie, între altele, cel de-al șaptelea Fond European de Dezvoltare (al șaptelea FED), în special articolul 33 alineatul (3) din respectivul acord,
   având în vedere regulamentul financiar din 29 iulie 1991 aplicabil cooperării pentru finanțarea dezvoltării în temeiul celei de-a patra Convenții ACP-CE (4), în special articolele 69-77 din respectivul regulament,
   după consultarea contului de venituri și cheltuieli și a bilanțului aferente operațiunilor celui de-al șaptelea FED astfel cum se prezintă la data de 31 decembrie 2005, precum și a raportului Curții de Conturi privind exercițiul financiar 2005 însoțit de răspunsurile Comisiei (5),
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 33 alineatul (3) din acordul intern, descărcarea de gestiune pentru gestionarea financiară a celui de-al șaptelea FED urmează să fie acordată Comisiei de către Parlamentul European la recomandarea Consiliului,

               (2)

               Executarea în ansamblu de către Comisie a operațiunilor celui de-al șaptelea FED în decursul exercițiului financiar 2005 a fost satisfăcătoare,

         RECOMANDĂ PRIN PREZENTA ca Parlamentul European să acorde Comisiei o descărcare de gestiune referitor la executarea operațiunilor celui de-al șaptelea FED pentru exercițiul financiar 2005.

      Adoptată la Bruxelles, la 19 martie 2007.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H. SEEHOFER

      (1)  JO L 229, 17.8.1991, p. 3.

      (2)  JO L 156, 29.5.1998, p. 3.

      (3)  JO L 229, 17.8.1991, p. 288.

      (4)  JO L 266, 21.9.1991, p. 1.

      (5)  JO C 263, 31.10.2006, p. 205.