title: Recomandarea (UE) 2016/2115 a Comisiei din 1 decembrie 2016 privind monitorizarea prezenței Δ9-tetrahidrocanabinolului, a precursorilor săi și a altor canabinoide în produsele alimentare (Text cu relevanță pentru SEE )

text:
               2.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 327/103

         RECOMANDAREA (UE) 2016/2115 A COMISIEI
   din 1 decembrie 2016
   privind monitorizarea prezenței Δ9-tetrahidrocanabinolului, a precursorilor săi și a altor canabinoide în produsele alimentare
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Grupul pentru contaminanții din lanțul alimentar (CONTAM) al Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a adoptat un aviz științific privind tetrahidrocanabinolul (THC) în lapte și în alte produse alimentare de origine animală (1).

               (2)

               Tetrahidrocanabinolul, mai precis delta-9-tetrahidrocanabinolul (Δ9-THC) este principalul compus al plantei de cânepă Cannabis sativa. EFSA a stabilit o doză acută de referință (DAR) de 1 μg Δ9-THC/kg greutate corporală.

               (3)

               Sunt disponibile puține date privind prezența Δ9-THC în produsele alimentare de origine animală și privind rata de transfer din hrana pentru animale în produsele alimentare de origine animală. Prin urmare, este necesar să se obțină mai multe date privind prezența Δ9-THC în produsele alimentare de origine animală, inclusiv dovezi care să indice faptul că produsele alimentare de origine animală sunt obținute de la animale hrănite cu furaje care conțin cânepă sau materii prime furajere derivate din cânepă.

               (4)

               De asemenea, sunt necesare date suplimentare privind prezența Δ9-THC în produsele alimentare derivate din cânepă sau care conțin cânepă sau ingrediente derivate din cânepă. Totodată, este oportun să se analizeze, în măsura posibilităților, precursorii non-psihoactivi, și anume acizii delta-9-tetrahidrocanabinolici (2-COOH-Δ9-THC, cunoscut ca Δ9-THCA-A, și 4-COOH-Δ9-THC, cunoscut ca Δ9-THCA-B) și alte canabinoide [de exemplu, delta-8-tetrahidrocanabinol (Δ8-THC), canabinol (CBN), canabidiol (CBD) și delta-9-tetrahidrocanabivarin (Δ9-THCV)].

               (5)

               Prin urmare, este oportun să se recomande monitorizarea prezenței Δ9-THC, a precursorilor săi și a altor canabinoide în produsele alimentare,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               (1)

               Statele membre trebuie să realizeze, cu implicarea activă a operatorilor din sectorul alimentar și a altor părți interesate, monitorizarea prezenței Δ9-tetrahidrocanabinolului (Δ9THC) în produsele alimentare de origine animală și a Δ9-tetrahidrocanabinolului (Δ9THC), a precursorilor săi non-psihoactivi, și anume acizii delta-9-tetrahidrocanabinolici (2-COOH-Δ9-THC, cunoscut ca Δ9THCA-A, și 4-COOH-Δ9-THC, cunoscut ca Δ9-THCA-B) și a altor canabinoide [de exemplu, delta-8-tetrahidrocanabinol (Δ8-THC), canabinol (CBN), canabidiol (CBD) și delta-9-tetrahidrocanabivarin (Δ9-THCV)] în produsele alimentare derivate din cânepă sau care conțin cânepă sau ingrediente derivate din cânepă.
               Pentru monitorizarea produselor alimentare de origine animală, trebuie să existe dovezi care să indice faptul că produsele alimentare de origine animală sunt obținute de la animale hrănite cu furaje care conțin cânepă sau materii prime furajere derivate din cânepă.

               (2)

               Pentru a se asigura faptul că probele sunt reprezentative pentru lotul care face obiectul prelevării, statele membre trebuie să urmeze procedurile de prelevare de probe prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 401/2006 al Comisiei (2).

               (3)

               Metoda de analiză preferată pentru monitorizare este separarea cromatografică combinată cu spectrometria de masă (LC-MS sau GC-MS), după o etapă corespunzătoare de curățare [lichid-lichid (LLE) sau extracție în fază solidă (SPE)]. Ar trebui să se acorde preferință tehnicilor cromatografice care permit determinarea prezenței în produsele alimentare care conțin cânepă a Δ9-THC separat, a precursorilor săi și a altor canabinoide.

               (4)

               Statele membre, operatorii din sectorul alimentar și alte părți interesate trebuie să se asigure că rezultatele analizelor sunt comunicate cu regularitate către EFSA și cel mai târziu până în octombrie 2018, în formatul EFSA de transmitere a datelor, în conformitate cu cerințele orientărilor EFSA privind descrierea standard a probelor (Standard Sample Description – SSD) de alimente și de hrană pentru animale (3) și cu cerințele specifice suplimentare de raportare ale EFSA.

      Adoptată la Bruxelles, 1 decembrie 2016.

            Pentru Comisie

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Membru al Comisiei

      (1)  Grupul CONTAM (Grupul pentru contaminanții din lanțul alimentar) al EFSA, 2015. „Scientific Opinion on the risks for human health related to the presence of tetrahydrocannabinol (THC) in milk and other food of animal origin” [Aviz științific privind riscurile pentru sănătatea oamenilor legate de prezența tetrahidrocanabinolului (THC) în lapte și în alte produse alimentare de origine animală]. EFSA Journal 2015;13(6):4141, 125 pp. doi:10.2903/j.efsa.2015.4141.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 401/2006 al Comisiei din 23 februarie 2006 de stabilire a modalităților de prelevare de probe și a metodelor de analiză pentru controlul oficial al conținutului de micotoxine din produsele alimentare (JO L 70, 9.3.2006, p. 12).

      (3)  http://www.efsa.europa.eu/en/data/toolbox


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 1 iunie 2012 către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Banka Slovenije (BCE/2012/9)

text:
               7.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/1

         RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE
   din 1 iunie 2012
   către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Banka Slovenije
   (BCE/2012/9)
   2012/C 161/01
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 27.1,
   întrucât:

               (1)

               Auditul conturilor Băncii Centrale Europene (BCE) și ale băncilor centrale naționale este efectuat de auditori externi independenți recomandați de Consiliul guvernatorilor BCE și aprobați de Consiliul Uniunii Europene.

               (2)

               Mandatul actualilor auditori externi ai Banka Slovenije va înceta după efectuarea auditului aferent exercițiului financiar 2011. Prin urmare, este necesară desemnarea unor auditori externi începând cu exercițiul financiar 2012.

               (3)

               Banka Slovenije a selectat Deloitte revizija d.o.o. drept auditor extern pentru exercițiile financiare 2012-2014,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   Se recomandă desemnarea Deloitte revizija d.o.o. drept auditor extern al Banka Slovenije pentru exercițiile financiare 2012-2014.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 1 iunie 2012.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI


				|

		52013DC0373

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al României pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al României pentru perioada 2012-2016 /* COM/2013/0373 final */

.
Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al României pentru 2013
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de
convergență al României pentru perioada 2012-2016
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 9 alineatul (2),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[3],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare
acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere
durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările
generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii
(2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 Consiliul a adoptat o decizie
privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de
muncă ale statelor membre[4],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
aplicate la nivel național.
(3)       La
29 iunie 2012, șefii de stat și de guvern au convenit asupra unui
Pact pentru creștere economică și locuri de muncă, care
oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, dar și
la nivelul UE și al zonei euro, și care utilizează toate
pârghiile, instrumentele și politicile existente. Ei au stabilit
acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre,
exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea
obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în
aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.
(4)       La 6 iulie 2012,
Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de
reformă al României pentru 2012 și a emis un aviz cu privire la
Programul actualizat de convergență al României pentru perioada
2011-2015.
(5)       La 28 noiembrie 2012, Comisia
a adoptat analiza anuală a creșterii[5],
marcând începutul semestrului european 2013 de coordonare a politicilor
economice. Tot la 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat, în temeiul
Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de
alertă[6],
în care nu a identificat România ca fiind unul dintre statele membre pentru
care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.
(6)       La 14 martie 2012,
Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea
stabilității financiare, a consolidării fiscale și a
acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a
subliniat că este necesar să se continue consolidarea finanțelor
publice într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să
fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se
promoveze creșterea economică și competitivitatea, să se
combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și
să se modernizeze administrația publică.
(7)       La 30 aprilie 2013, România
și-a prezentat Programul de convergență pentru perioada
2012-2016 și Programul național de reformă pentru 2013. Pentru a
se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea
au fost evaluate în același timp.
(8)       Pe baza evaluării, în
temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a Programului
de convergență pentru 2013, Consiliul consideră că
scenariul macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare din
program este plauzibil și coerent cu evaluarea făcută de Comisia
Europeană în ultimele sale previziuni. Datorită eforturilor
substanțiale de consolidare pe care le-a depus și în conformitate cu
recomandarea Consiliului, România și-a redus în 2012 deficitul public
până sub pragul de 3 %. Obiectivul pe
termen mediu înscris în Programul de convergență este de -1 % din PIB
(anterior – 0,7 % din PIB), încadrându-se astfel în cerințele Pactului de
stabilitate și de creștere. Obiectivul strategiei bugetare descrise
în program este de a îndeplini obiectivul pe termen mediu până în 2014,
ceea ce, conform recalculărilor făcute de Comisie în baza
metodologiei stabilite de comun acord, ar însemna îndeplinirea obiectivului pe
termen mediu până în 2015. În termeni structurali, progresele realizate în
vederea atingerii obiectivului pe termen mediu sunt de peste 0,5 % din PIB
în 2013 și de aproximativ 0,4 % în 2014. A fost atins criteriul de
referință în materie de cheltuieli corespunzător întregii
perioade de desfășurare a programului. Ajustarea este
prevăzută pentru prima parte a anului 2013, printre măsurile
avute în vedere numărându-se măsuri de creștere a veniturilor
bugetare, inclusiv prin aplicarea de reduceri pentru cheltuielile deductibile
fiscal, o impozitare mai eficace în agricultură, introducerea unei taxe
excepționale în urma dereglementării prețurilor la gazele
naturale și introducerea unei taxe speciale pentru transportul și
distribuția de energie electrică și gaze. Principalele riscuri
pentru Programul de convergență sunt legate de aplicarea unor
eventuale corecții financiare suplimentare referitoare la absorbția
fondurilor UE sau de finanțarea din bugetul național a proiectelor
prioritare, de acumularea de noi arierate, în special la nivelul
administrațiilor locale, și de progresele limitate înregistrate în
ceea ce privește restructurarea întreprinderilor deținute de stat.
Datoria publică a României continuă să fie relativ
scăzută, reprezentând în 2012 37,8 % din PIB. Se așteaptă
ca nivelul datoriei publice să crească până la 38,6 % în 2014,
menținându-se însă sub plafonul de 60 % din PIB pe durata de derulare
a programului.
(9)       În urma unei cereri
prezentate de România la 17 februarie 2011, Comisia Europeană și FMI
au negociat cu autoritățile române un program preventiv de ajustare
economică. În contextul asistenței preventive a UE, România s-a
angajat să pună în aplicare un program amplu de politici economice,
cu un accent special pe măsuri de reformă structurală menite
să amelioreze funcționarea pieței forței de muncă și
a pieței produselor și să sporească reziliența și
potențialul de creștere ale economiei românești. Programul a
asigurat totodată continuarea procesului de consolidare fiscală,
îmbunătățirea gestiunii și controlului finanțelor
publice și întreprinderea reformelor necesare în ceea ce privește
politica externă, politica monetară, politica privind stabilitatea
financiară și cea privind piețele financiare. În luna martie
2013, România a solicitat formal prelungirea cu trei luni a programului FMI. Cu
toate că posibilitatea de a obține fonduri prin programul UE a luat
sfârșit la sfârșitul lunii martie 2013, analiza finală a
programului se va efectua până la sfârșitul lunii iunie 2013.
(10)     Situația finanțelor
publice ale României s-a îmbunătățit, deficitul bugetar coborând
sub 3 % în 2012 și o nouă consolidare fiscală fiind
așteptată în 2013. Nivelul redus de conformitate fiscală
reprezintă o provocare majoră pentru sistemul fiscal al României, în
special în ceea ce privește TVA și impozitarea veniturilor salariale.
Nivelul taxelor de mediu este sub media UE. Datoria publică a României
este în continuare scăzută, reprezentând în 2011 34,7 % din PIB. Se
așteaptă ca nivelul datoriei publice să ajungă la 38 % în
2014, menținându-se însă sub plafonul de 60 % din PIB. Cu toate
că România nu riscă să fie supusă presiunilor bugetare pe
termen scurt sau mediu, pe termen lung este expusă unui risc de
intensitate medie ca urmare a cheltuielilor legate de îmbătrânirea
populației. Există preocupări cu privire la sustenabilitatea
și adecvarea sistemului de pensii, având în vedere procentul scăzut
al contribuabililor care sunt activi pe piața muncii față de
procentul persoanelor care beneficiază de drepturi de pensie. România este
în prezent unul dintre cele două state membre care nu a luat încă nicio
decizie în sensul egalizării vârstei de pensionare pentru femei și
pentru bărbați și în care rata de ocupare a lucrătorilor
vârstnici (41,4 % în 2012) este considerabil mai mică decât media UE.
(11)     Sectorul
sănătății din România se caracterizează prin
inegalități importante din punctul de vedere al accesului la servicii
și al calității acestora, inegalități datorate,
printre altele, și utilizării ineficiente a resurselor și
gestionării defectuoase. Au fost demarate reforme pentru îmbunătățirea
eficienței sistemului de sănătate, dar sunt necesare în
continuare eforturi susținute în acest sens. Eficiența costurilor
sistemului ar putea fi sporită prin reducerea recurgerii excesive la
spitalizare în cazul pacienților care pot fi tratați ambulatoriu
și prin consolidarea asistenței medicale primare și a sistemelor
de orientare a pacienților către centrele specializate.
(12)     În
2012, rata de ocupare în România a fost în continuare scăzută (63,8
%), constatându-se o ușoară îmbunătățire
față de anul anterior (când aceasta se situa la 62,8 %). Obiectivul
de 70 % până în 2020, stabilit de România în contextul Strategiei Europa
2020, rămâne dificil de atins. Productivitatea forței de muncă a
României este, în continuare, printre cele mai scăzute din UE. Calitatea
serviciilor de activare profesională în sectorul public, de căutare a
unui loc de muncă și de reorientare profesională este, în
continuare, relativ scăzută. Capacitatea administrativă
redusă nu permite formularea eficientă de politici active în domeniul
pieței forței de muncă prin furnizarea de servicii personalizate
de calitate, așa cum nu permite nici o mai bună integrare a
politicilor active și pasive în domeniul pieței forței de
muncă. Participarea adulților la programele de învățare pe
tot parcursul vieții stagnează în continuare la niveluri foarte
scăzute (1,6 % în 2011), considerabil sub media UE (8,9 %). Ratele de
ocupare și de activitate în rândul tinerilor au fost în 2012 printre cele
mai scăzute din UE (23,9 % și, respectiv, 30,9 %), în timp ce rata
șomajului în rândul tinerilor a fost ridicată, situându-se la 22,7 %
în 2012. În România, procentul tinerilor care nu sunt încadrați
profesional și nici nu urmează vreun program educațional sau de
formare este ridicat și în creștere (16, 8 % în 2012).
(13)     Reducerea sărăciei
continuă să fie o problemă importantă. În 2011, o
proporție de 40,3 % din populația României era expusă
riscului de sărăcie și de excluziune socială, aproape cu
două treimi mai mult decât media UE de 24,2 %. Copiii sunt o categorie în
mod special afectată (49, 1 %). Impactul transferurilor sociale (excluzând
pensiile) asupra reducerii sărăciei este, în continuare, cu mult sub
eficiența medie a transferurilor din UE, atât pentru ansamblul
populației (23,7 % în România comparativ cu 37,5 % pentru UE în 2011), cât
și pentru copii (22 % comparativ cu 42,8 % pentru UE). Rata redusă de
utilizare a serviciilor de asistență socială, precum și
acoperirea scăzută și insuficienta adecvare a acestora
continuă să submineze capacitatea acestora de a reduce
sărăcia. În domeniul asistenței sociale, în 2012 au fost
adoptate mai multe acte legislative în vederea continuării reformei din
2011. Adoptarea actelor legislative rămase ar constitui un progres
important în direcția finalizării procesului de reformă. Ar putea
însă ca aceste acte legislative să fie combinate mai sistematic cu
măsuri de activare. În 2012 a început punerea în aplicare a Strategiei
naționale privind integrarea romilor, însă rezultatele acesteia sunt
modeste. Este necesară îmbunătățirea coordonării
dintre diferitele părți interesate pentru punerea în aplicare eficace
a strategiei, inclusiv a alocării finanțării.
(14)     Legea
învățământului din 2011, o reformă importantă prin
care s-a stabilit un program pe termen lung de îmbunătățire a
calității învățământului la toate nivelurile, nu este
încă pe deplin operațională. Pentru reușita reformei
învățământului, resursele financiare și umane necesare vor
trebui direcționate înspre dezvoltarea capacității
administrative și elaborarea politicilor. România se confruntă cu o
provocare majoră în ceea ce privește îmbunătățirea
calității sistemului său de învățământ și de
formare. Părăsirea timpurie a școlii este o problemă importantă;
situată la 17,3 % în 2012, rata părăsirii timpurii a școlii
este în România cu mult peste media UE de 13,5 % și peste obiectivul
național de 11,3 %. Dificultățile persistă în special în
zonele rurale și izolate și în cazul romilor. România nu dispune de
un sistem adecvat de colectare a datelor referitoare la elevii care
părăsesc timpuriu școala; adoptarea anul acesta a unei strategii
cuprinzătoare în acest domeniu ar trebui să contribuie la remedierea
acestui aspect. Accesul la structuri de calitate și accesibile financiar
pentru educația și îngrijirea copiilor preșcolari este, în continuare,
problematic. Necorelarea dintre competențele propuse și cele cerute
pe piața muncii caracterizează un număr mare de programe de
învățământ universitar și profesional, nivelul slab al
calificărilor profesionale constituind o problemă specifică în
acest context. Având în vedere rata ridicată a șomajului în rândul
absolvenților de studii universitare și rata supracalificării,
alinierea suplimentară a învățământului universitar la
piața muncii constituie o prioritate de prim-plan. S-au realizat progrese încurajatoare,
dar lente, în tranziția de la îngrijirea instituțională la
îngrijirea alternativă în cazul copiilor lipsiți de îngrijire
părintească, însă sunt necesare eforturi suplimentare în acest
sens.
(15)     Capacitatea
administrativă insuficientă este o sursă principală de
preocupare pentru România. Administrația publică se
caracterizează printr-un cadru juridic incoerent, prin recurgerea
frecventă la ordonanțe de urgență, printr-un nivel
scăzut de cooperare interministerială și printr-o
birocrație excesivă. Eficiența acesteia este, de asemenea,
subminată de o carență a competențelor, de lipsa
transparenței în ceea ce privește recrutarea personalului și de
o rată ridicată de rotație a personalului de conducere. Slaba
capacitate administrativă se reflectă în rata scăzută de
absorbție a fondurilor UE. Obiectivul de absorbție convenit pentru
sfârșitul anului 2012 în cadrul programului de asistență
financiară al UE nu a fost atins, existând un decalaj considerabil față
de acesta. La sfârșitul anului 2012, absorbția cumulativă era de
5,53 miliarde EUR sau 20,2 % din totalul fondurilor structurale, de coeziune
și agricole disponibile, adică cu 2,47 miliarde EUR mai puțin
decât obiectivul stabilit în cadrul programului pentru sfârșitul anului
2012, care era de 8 miliarde EUR. Rata de absorbție a fondurilor
structurale și de coeziune este și mai scăzută, fiind de 13
% la sfârșitul lunii martie 2013. În cea mai mare parte a celei de a doua
jumătăți a anului 2012, nivelul de absorbție a fondurilor
UE a stagnat după ce auditorii naționali și europeni au
identificat o serie de deficiențe la nivelul sistemelor de gestiune
și de control și în ceea ce privește achizițiile publice.
Există un risc semnificativ ca o parte substanțială din
fondurile structurale și de coeziune să fie dezangajate în 2013.
(16)     România se
confruntă cu o serie de dificultăți în ceea ce privește
competitivitatea economică, productivitatea în sectorul industrial și
al serviciilor rămânând scăzută. Principalele probleme sunt un
mediu de afaceri slab dezvoltat și o susținere insuficientă a
cercetării și dezvoltării (C&D).
Îmbunătățirile aduse mediului de afaceri ar trebui integrate
într-o strategie mai largă și coerentă de e-guvernare, care
să promoveze o cultură administrativă a transparenței
și a securității juridice și să furnizeze servicii
online mai bune pentru public. România ar trebui, de asemenea, să
depună eforturi pentru a facilita accesul IMM-urilor la finanțare
și pentru a reduce sarcina administrativă care le revine acestora.
Intensitatea C&D este extrem de scăzută (0,48 % în 2011), iar
eficiența și eficacitatea investițiilor trebuie
îmbunătățite considerabil. Investitorii în C&D trebuie
să acorde prioritate activităților care ar putea atrage
investiții private. România ar trebui, de asemenea, să consolideze
cadrul de protecție a drepturilor de proprietate intelectuală pentru
a asigura o mai bună comercializare a rezultatelor cercetării.
(17)     În România, concurența
și eficiența sunt scăzute în domeniul energiei și
transporturilor. Lipsa de eficiență și cadrul de
guvernanță lipsit de transparență al întreprinderilor
deținute de stat în aceste sectoare reprezintă o provocare
importantă. Sporirea eficienței energetice a clădirilor, a rețelelor
de termoficare, a sectoarelor industriale și în domeniul transporturilor
constituie o altă provocare importantă. România este a treia cea mai
energointensivă economie din UE, cu o intensitate energetică de 2,5
ori mai mare decât media UE. Este, de asemenea, a treia economie din UE cu nivelul
cel mai ridicat de emisii de carbon. Clădirile de locuințe din
România consumă de opt ori mai multă energie decât media
țărilor UE-15 din cauza unui sistem ineficient de termoficare și
a faptului că respectivele clădiri nu sunt izolate în mod
corespunzător. Integrarea piețelor energiei electrice și gazelor
naturale pe piețele UE este, în continuare, incompletă și nu au
fost încă realizate interconexiunile transfrontaliere ale rețelelor
de gaze.
(18)     În contextul semestrului
european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii
economice a României și a evaluat Programul de convergență
și Programul național de reformă ale României. Comisia a
ținut seama nu numai de relevanța acestor programe din punctul de
vedere al asigurării sustenabilității politicii bugetare și
socioeconomice a României, ci și de conformitatea acestora cu normele
și orientările UE, dată fiind necesitatea de a consolida
guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin oferirea
unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare.
Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului european sunt
reflectate în recomandările 1 – 8 de mai jos.
(19)     În lumina acestei
evaluări, Consiliul a examinat Programul de convergență al
României, iar avizul[7]
său este reflectat în special în recomandarea 1 de mai jos,
RECOMANDĂ ca România să
depună eforturi în perioada 2013-2014 astfel încât:
1.           să ducă la bun
sfârșit programul de asistență financiară UE/FMI;
2.           să asigure o consolidare
fiscală favorabilă creșterii economice și să pună
în aplicare strategia bugetară pentru anul 2013 și pentru perioada
ulterioară conform calendarului prevăzut, asigurând astfel atingerea
obiectivului pe termen mediu până în 2015; să
îmbunătățească sistemul de colectare a impozitelor prin
aplicarea unei strategii cuprinzătoare de asigurare a
conformității fiscale și să combată munca
nedeclarată. În paralel, să exploreze modalitățile prin
care să recurgă într-o mai mare măsură la taxele de mediu;
să egalizeze vârsta de pensionare pentru femei și pentru
bărbați și să susțină reforma pensiilor prin
promovarea șanselor de angajare a lucrătorilor vârstnici;
3.           să continue reformele în
sistemul sănătății pentru a spori eficiența, calitatea
și accesibilitatea acestuia, în special pentru persoanele defavorizate
și pentru comunitățile îndepărtate și izolate; să
reducă recurgerea la spitalizarea excesivă a pacienților,
inclusiv prin îmbunătățirea serviciilor de tratament
ambulatoriu;
4.           să asigure o mai
bună participare pe piața muncii și să sporească
capacitatea de inserție profesională și productivitatea
forței de muncă prin revizuirea și consolidarea politicilor
active în domeniul pieței forței de muncă, prin asigurarea de
servicii de formare și îndrumare individualizate și prin promovarea învățării
pe tot parcursul vieții; să consolideze capacitatea Agenției
Naționale pentru Ocuparea Forței de Muncă pentru a spori
calitatea și acoperirea serviciilor acesteia; pentru a combate
șomajul în rândul tinerilor, să pună în aplicare fără
întârziere Planul național pentru încadrarea în muncă a tinerilor,
inclusiv, de exemplu, printr-o garanție pentru tineri; să
combată sărăcia, să îmbunătățească
eficacitatea și eficiența transferurilor sociale, acordând o
atenție deosebită copiilor; să ducă la bun sfârșit
reforma serviciilor de asistență socială prin adoptarea
legislației relevante și prin combinarea sistematică a acesteia
cu măsuri de activare; să asigure aplicarea pe teren a Strategiei
naționale de integrare a romilor;
5.           să accelereze reforma
sistemului de învățământ, inclusiv prin consolidarea capacității
administrative atât la nivel central, cât și la nivel local, și
să evalueze impactul reformelor; să accelereze reformele în domeniul
învățământului profesional și al formării; să alinieze
și mai mult învățământul universitar la cerințele
pieței muncii și să îmbunătățească accesul
persoanelor defavorizate; să pună în aplicare o strategie
națională cu privire la fenomenul părăsirii timpurii a
școlii, punând accentul pe îmbunătățirea accesului copiilor
preșcolari, inclusiv al romilor, la o educație de calitate; să
accelereze tranziția de la îngrijirea instituțională la
îngrijirea alternativă pentru copiii lipsiți de îngrijire
părintească;
6.           să consolideze
guvernanța și calitatea instituțiilor și a
administrației publice, în special prin îmbunătățirea
capacității de planificare strategică și bugetară,
prin sporirea profesionalismului funcționarilor publici printr-o mai
bună gestionare a resurselor umane și prin întărirea
mecanismelor de coordonare între diferitele niveluri de guvernare; să
îmbunătățească semnificativ calitatea actelor legislative,
prin utilizarea evaluărilor impactului și a evaluărilor
sistematice; să depună eforturi suplimentare pentru asigurarea unei
absorbții mai rapide a fondurilor UE, în special prin consolidarea
sistemelor de gestiune și de control și prin
îmbunătățirea procedurilor de achiziții publice;
7.           să
îmbunătățească și să simplifice mediul de
afaceri, în special prin reducerea sarcinii administrative pentru IMM-uri
și prin punerea în aplicare a unei strategii coerente în materie de
e-guvernare; să faciliteze și să diversifice accesul IMM-urilor
la finanțare; să asigure realizarea unei asocieri mai strânse între
cercetare, inovare și întreprinderi, în special prin acordarea unui statut
prioritar activităților de cercetare și dezvoltare care sunt
susceptibile să atragă investiții private; să intensifice
eforturile în sensul îmbunătățirii calității și
independenței sistemului judiciar, precum și a eficienței
acestuia în materie de soluționare a cauzelor și de combatere a corupției;
8.           să promoveze
concurența și eficiența în industriile de rețea, prin
asigurarea independenței și a capacității de acțiune a
autorităților naționale de reglementare și prin continuarea
reformei guvernanței corporative în cadrul întreprinderilor deținute
de stat din sectoarele energiei și transporturilor; să adopte un plan
cuprinzător și pe termen lung în domeniul transporturilor și
să îmbunătățească infrastructura de comunicații
în bandă largă; să continue să dereglementeze
prețurile la gaze și la electricitate și să
îmbunătățească eficiența energetică; să
îmbunătățească integrarea transfrontalieră a
rețelelor energetice și să accelereze punerea în aplicare a
proiectelor de interconectare a rețelelor de gaze.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               COM (2013) 373 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 și P7_TA(2013)0053.
[4]               Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013.
[5]               COM (2012) 750 final.
[6]               COM (2012) 751 final.
[7]               Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 17 decembrie 2015 privind politicile de distribuire a dividendelor (BCE/2015/49)

text:
               30.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 438/1

         RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE
   din 17 decembrie 2015
   privind politicile de distribuire a dividendelor
   (BCE/2015/49)
   (2015/C 438/01)
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 127 alineatul (6) și articolul 132,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 34,
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (1), în special articolul 4 alineatul (3),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (BCE/2014/17) (2),
   întrucât:
   Instituțiile de credit trebuie să continue pregătirile pentru aplicarea completă și în timp util a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (3) și a Directivei 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4) într-un mediu macroeconomic și financiar provocator care exercită presiune asupra profitabilității instituțiilor de credit și, prin urmare, asupra capacității acestora de a-și construi bazele de capital. În plus, de vreme ce instituțiile de credit trebuie să finanțeze economia, o politică de distribuire conservatoare face parte din gestionarea adecvată a riscurilor și dintr-un sistem bancar solid. Ar trebui aplicată metoda prevăzută de Recomandarea BCE/2015/2 a Băncii Centrale Europene (5),
   ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   I.

               1.

               Instituțiile de credit ar trebui să pună în aplicare politici privind dividendele bazate pe raționamente prudente și conservatoare astfel încât, după distribuire, să satisfacă cerințele de capital aplicabile.

                           (a)

                           Instituțiile de credit trebuie să respecte permanent cerințele minime de capital aplicabile („cerințele pilonului 1”). Acestea includ o rată a fondurilor proprii de nivel 1 de bază de 4,5 %, o rată a fondurilor proprii de nivel 1 de 6 % și o rată a fondurilor proprii totale de 8 % astfel cum este prevăzut la articolul 92 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                           (b)

                           În plus, instituțiile de credit trebuie să îndeplinească permanent cerințele de capital impuse ca urmare a deciziei aplicabile referitoare la procesul de supraveghere și evaluare pentru aplicarea articolului 16 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 și care depășesc cerințele pilonului 1 („cerințele pilonului 2”).

                           (c)

                           Instituțiile de credit trebuie de asemenea să respecte amortizoarele sistemice și anticiclice de capital prevăzute la articolul 128 alineatele (2), (3), (4) și (5) din Directiva 2013/36/UE și toate celelalte amortizoare stabilite de autoritățile naționale competente și autoritățile naționale desemnate.

                           (d)

                           Instituțiile de credit trebuie de asemenea să respecte cerințele care le sunt aplicabile cu privire la rata fondurilor proprii de nivel 1 de bază, rata fondurilor proprii de nivel 1 și rata fondurilor proprii totale la nivelul „fully loaded” (6) până la finalul perioadei de introducere graduală aplicabile. Aceasta se referă la aplicarea deplină a ratelor sus-menționate după aplicarea dispozițiilor tranzitorii, precum și la aplicarea deplină a amortizoarelor sistemice și anticiclice de capital prevăzute la articolul 128 alineatele (2), (3), (4) și (5) din Directiva 2013/36/UE și toate celelalte amortizoare stabilite de autoritățile naționale competente și autoritățile naționale desemnate. Dispozițiile tranzitorii sunt prevăzute în titlul XI din Directiva 2013/36/UE și în Partea zece a Regulamentului (UE) nr. 575/2013.

                     Aceste cerințe trebuie îndeplinite atât la nivel consolidat, cât și la nivel individual, cu excepția cazului în care au fost acordate derogări individuale de la aplicarea cerințelor prudențiale, astfel cum este prevăzut la articolele 7 și 10 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

               2.

               În ceea ce privește instituțiile de credit care plătesc dividende (7) în 2016 pentru exercițiul financiar 2015, BCE recomandă următoarele:
               (a)
                     Categoria 1
                  : Instituțiile de credit care îndeplinesc cerințele de capital aplicabile prevăzute la punctul 1 literele (a), (b) și (c) și care au atins deja nivelul „fully loaded” pentru ratele care le sunt aplicabile la 31 decembrie 2015 astfel cum este prevăzut la punctul 1 litera (d) ar trebui să distribuie profitul lor net sub formă de dividende într-o manieră conservatoare care să le permită continuarea îndeplinirii tuturor cerințelor chiar și în cazul unor condiții economice și financiare deteriorate;
               (b)
                     Categoria 2
                  : Instituțiile de credit care îndeplinesc cerințele de capital aplicabile la 31 decembrie 2015 prevăzute la punctul 1 literele (a), (b) și (c), dar care nu au atins nivelul „fully loaded” pentru ratele care le sunt aplicabile la 31 decembrie 2015 astfel cum este la punctul 1 litera (d), ar trebui să distribuie profitul lor net sub formă de dividende într-o manieră conservatoare care să le permită continuarea îndeplinirii tuturor cerințelor, chiar și în cazul unor condiții economice și financiare deteriorate. În plus, acestea ar trebui, în principiu, să plătească dividende doar în măsura în care este asigurat cel puțin un progres constant (8) către atingerea nivelului „fully loaded” al cerințelor de capital astfel cum este prevăzut la punctul 1 litera (d);
               (c)
                     Categoria 3
                  : Instituțiile de credit care nu îndeplinesc cerințele prevăzute la punctul 1 litera (a), (b) sau (c) nu ar trebui în principiu să distribuie dividende.
               Instituțiile de credit care nu se pot conforma prezentei recomandări pentru că apreciază că au obligația legală de a plăti dividende ar trebui să contacteze imediat echipa comună de supraveghere care le corespunde.

         II.
   Prezenta recomandare se adresează entităților supravegheate semnificative și grupurilor supravegheate semnificative astfel cum sunt definite la articolul 2 punctele 16 și 22 din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 (ECB/2014/17).
   III.
   Prezenta recomandare se adresează de asemenea autorităților naționale competente și autorităților naționale desemnate în ceea ce privește entitățile supravegheate mai puțin semnificative și grupurile supravegheate mai puțin semnificative astfel cum sunt definite la articolul 2 punctele 7 și 23 din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 (ECB/2014/17). Se așteaptă ca autoritățile naționale competente și autoritățile naționale desemnate să aplice prezenta recomandare în ceea ce privește respectivele entități și grupuri, după caz (9).

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 17 decembrie 2015.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI

      (1)  1 JO L 287, 29.10.2013, p. 63.

      (2)  JO L 141, 14.5.2014, p. 1.

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1).

      (4)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338).

      (5)  Recomandarea BCE/2015/2 a Băncii Centrale Europene din 28 ianuarie 2015 privind politicile de distribuire a dividendelor (JO C 51, 13.2.2015, p. 1).

      (6)  Toate amortizoarele la nivelul „fully loaded”, cu excepția amortizorului de conservare a capitalului, care din motive metodologice ar fi fixat la nivelul de introducere graduală din 2016 pentru calculele privind nivelul „fully loaded”.

      (7)  Instituțiile de credit pot avea diferite forme juridice, de exemplu societăți cotate la bursă și alte societăți decât cele pe acțiuni, precum societățile mutuale, cooperativele sau instituțiile de economii. Termenul „dividend” astfel cum este folosit în prezenta recomandare se referă la orice tip de plată în numerar care face obiectul aprobării de către Adunarea generală.

      (8)  Practic, aceasta înseamnă că în cursul unei perioade de patru ani care începe la 31 decembrie 2014 instituțiile de credit ar trebui în principiu să recupereze cel puțin 25 % pe an din diferența până la nivelul „fully loaded” al ratei fondurilor proprii de nivel 1 de bază, ratei fondurilor proprii de nivel 1 și ratei fondurilor proprii totale, astfel cum este prevăzut la punctul 1 litera (d).

      (9)  Dacă recomandarea se aplică entităților supravegheate mai puțin semnificative și grupurilor supravegheate mai puțin semnificative care cred că nu se pot conforma prezentei recomandări pentru că apreciază că au obligația legală de a plăti dividende, acestea ar trebui să contacteze imediat autoritățile naționale competente care le corespund.


				|

		52014PC0253

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de desemnare a Capitalei europene a culturii pentru anul 2018 în Țările de Jos /* COM/2014/0253 final */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
Decizia nr. 1622/2006/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire a unei acțiuni
comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a culturii”
pentru anii 2007-2019[1]
stabilește procedura de desemnare a Capitalelor europene ale culturii. În
conformitate cu articolul 2 din decizia respectivă, începând cu anul 2009,
două orașe din două state membre vor fi desemnate, pe rând,
„Capitale europene ale culturii”, conform ordinii cronologice stabilite în
anexa la aceeași decizie. Malta și Țările de Jos au dreptul
de a găzdui evenimentul în 2018. Malta a decis să parcurgă
procedura de selecție cu un an înaintea calendarului normal, iar Valletta
a fost desemnată „Capitală europeană a culturii 2018” în Malta
prin Decizia 2013/286/UE a Consiliului din 17 martie 2013.[2]
Nominalizarea pentru Capitala europeană a
culturii pentru anul 2018 în Țările de Jos este supusă
procesului descris în cele ce urmează.
Statul membru în cauză publică, cel
târziu cu șase ani înainte de eveniment, o cerere de prezentare de
candidaturi. Un comitet de selecție compus din 13 experți independenți
din sectorul cultural este convocat pentru o reuniune de preselecție, cel
târziu cu cinci ani înainte de eveniment. Comitetul de selecție evaluează
candidaturile primite în raport cu criteriile stabilite la articolul 4 din
Decizia nr. 1622/2006/CE și realizează o preselecție a orașelor
candidate care trebuie să fie luate în considerare după ce își
completează candidatura.
Statul membru în cauză convoacă
comitetul, pentru selecția finală, la 9 luni după reuniunea de
preselecție. După o evaluare aprofundată a orașelor
preselecționate, pe baza criteriilor stabilite pentru acțiune,
comitetul recomandă un oraș pentru titlul respectiv în statul membru
în cauză.
Pe baza acestei recomandări, statul
membru nominalizează un oraș pentru „Capitala europeană a
culturii” și notifică Parlamentul European, Consiliul, Comisia și
Comitetul Regiunilor, cel târziu cu patru ani înainte de începerea
evenimentului în cauză.
Parlamentul European poate transmite Comisiei
un aviz în termen de cel mult trei luni de la primirea nominalizărilor.
Consiliul, hotărând la recomandarea
Comisiei, desemnează în mod oficial orașele în cauză pentru anul
pentru care acestea au fost nominalizate.
După încheierea competiției în
două etape descrise mai sus, comitetul a recomandat, în raportul său
din septembrie 2013, ca Leeuwarden (Țările de Jos) să
găzduiască evenimentul în 2018. Țările de Jos au notificat
această nominalizare Parlamentului European, Consiliului, Comisiei și
Comitetului Regiunilor, în decembrie 2013.
Parlamentul European a transmis avizul
său favorabil Comisiei în februarie 2014.
În consecință, Comisia, în conformitate
cu articolul 9 alineatul (3) din Decizia nr. 1622/2006/CE, înaintează
Consiliului recomandarea anexată cu privire la desemnarea oficială a
orașului Leeuwarden în perspectiva evenimentului „Capitala europeană
a culturii” pentru anul 2018 în Țările de Jos.
Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de desemnare a Capitalei europene a culturii
pentru anul 2018 în Țările de Jos

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene,
având în vedere Decizia nr. 1622/2006/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire a unei acțiuni
comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a culturii”
pentru anii 2007-2019[3],
în special articolul 9 alineatul (3),
având în vedere
recomandarea Comisiei Europene,
având în vedere
raportul comitetului de selecție din septembrie 2013 privind procesul de
selecție a Capitalei europene a culturii în Țările de Jos,
întrucât:
criteriile menționate
la articolul 4 din Decizia nr. 1622/2006/CE sunt îndeplinite pe deplin,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Orașul Leeuwarden este desemnat
„Capitală europeană a culturii 2018” în Țările de Jos.
Articolul 2
Prezenta
decizie intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul
Oficial al Uniunii Europene.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 304, 3.11.2006, p. 1.
[2]               JO L 162, 14.6.2013, p. 9.
[3]               JO L 304, 3.11.2006, p. 1.


Anunţ juridic important

|

52008DC0413

Recomandare a Comisiei către Consiliu privind propunerile, în numele Comunităţii Europene şi al statelor membre, de modificare a anexei I la Protocolul privind poluanţii organici persistenţi (POP) la Convenţia CEE-ONU referitoare la poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanţe lungi  /* COM/2008/0413 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 1.7.2008COM(2008) 413 finalRECOMANDARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIUprivind propunerile, în numele Comunității Europene și al statelor membre, de modificare a anexei I la Protocolul privind poluanții organici persistenți (POP) la Convenția CEE-ONU referitoare la poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanțe lungiA. EXPUNERE DE MOTIVE1. Comitetul executiv al Convenției CEE-ONU asupra poluării atmosferice transfrontaliere pe distanțe lungi a adoptat Protocolul privind POP în iunie 1998. Acest protocol se axează în prezent pe o listă de 16 substanțe, dintre care unsprezece pesticide, două substanțe chimice industriale și trei subproduse a căror producție este neintenționată. Obiectivul final este acela de a elimina orice deșeuri, emisii și pierderi ale acestor substanțe POP. Protocolul privind POP a intrat în vigoare la 23 octombrie 2003. Acesta a fost ratificat de 29 de părți, inclusiv de Comunitate și de 21 de state membre[1].2. Consiliul a adoptat, la 19 februarie 2004, o decizie privind încheierea protocolului în numele Comunității Europene[2]. Instrumentul de aprobare a Comunității a fost depus la 30 aprilie 2004.3. În conformitate cu articolul 14 din protocol, oricare dintre părți poate propune modificări ale protocolului și ale anexelor la acesta. Reuniunea părților în cadrul comitetului executiv discută modificările propuse și le adoptă prin consensul părților prezente la reuniune.4. Propunerile de modificare a anexelor la protocol ar trebui făcute numai în numele Comunității și al statelor sale membre, pe baza obligației de cooperare și unitate în ceea ce privește reprezentarea internațională a Comunității, care decurge din articolul 10 din Tratatul CE.5. Cu scopul de a iniția procedurile pentru negocierea posibilelor modificări ale anexelor la protocol, Comisia a înaintat în 2005 comitetului executiv al protocolului propunerea, în numele Comunității și al statelor membre care sunt parte la convenție, de modificare a anexelor respective la protocol, cu privire la aspectele care țin de competența Comunității, adăugând următoarele substanțe: hexaclorbutadienă (HCBD), octabromdifenil eter comercial (c-OctaBDE), pentaclorbenzen (PeCB), naftaline policlorurate (PCNs), parafine clorurate cu catenă scurtă (SCCPs) și sulfonat de perfluoroctan (PFOS).6. Pe baza informațiilor științifice și a rapoartelor de examinare, endosulfanul și trifluralinul prezintă caracteristicile unor POP. Cele doua substanțe au fost evaluate în conformitate cu Directiva 91/414/CEE a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar[3]. În consecință, produsele de protecție a plantelor care conțin endosulfan au fost retrase integral și definitiv până în decembrie 2007[4] , iar produsele de protecție a plantelor care conțin trifluralin ar trebui retrase integral și definitiv până în decembrie 2008[5]. Deoarece este posibil ca aceste substanțe chimice să polueze atmosfera pe distanță lungă, măsurile luate la nivel național sau comunitar nu sunt suficiente pentru a asigura un nivel înalt de protecție a mediului și a sănătății umane. De aceea, sunt necesare acțiuni mai complexe pe plan internațional. Comunitatea și statele membre au propus, în 2007, includerea acestor substanțele în Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistenți. Prin urmare, Comunitatea și statele membre care sunt părți la protocol ar trebui să propună ca anexele pertinente la protocol să se modifice prin adăugarea acestor două substanțe.B. RECOMANDAREAvând în vedere cele menționate anterior, Comisia recomandă următoarele:Cu scopul lansării procedurilor de negociere a modificărilor posibile ale anexelor la protocolul ONU-CEE referitor la POP, Consiliul autorizează Comisia să prezinte comitetului executiv al protocolului referitor la POP, în numele Comunității și împreună cu statele membre care sunt parte la convenție, în termenul necesar pentru a putea fi luată în considerare la următoarea reuniune a comitetului executiv din decembrie 2008, propunerea de modificare a anexelor pertinente la protocol prin adăugarea următoarelor substanțe în anexa I:-endosulfan- trifluralinComisia și statele membre se asigură că informațiile pertinente pe care se bazează propunerile sunt înaintate comitetului executiv.Adoptată la Bruxelles,Pentru Consiliu, Președintele [1] Conform celor mai recente date furnizate de secretariatul POP la 18 septembrie 2007.[2] Decizia 2004/259/CE a Consiliului din 19 februarie 2004 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Protocolului la Convenția din 1979 privind poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanțe lungi, referitor la poluanții organici persistenți, JO L 81, 19.3.2004, p. 37.[3] JO L 230, 19.8.1991, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2005/58/CE a Comisiei (JO L 246, 22.9.2005, p. 17).[4] JO L 317, 3.12.2005, p. 25.[5] Decizia Comisiei din 20 septembrie 2007 privind neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță JO L 255, 29.9.2007, p. 42.


               19.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/162

         P7_TA(2013)0234
   Propunere de recomandare a Parlamentului European adresată Consiliului privind cea de a 68-a Adunare Generală a Organizației Națiunilor Unite
   Recomandarea Parlamentului European din 11 iunie 2013 adresată Consiliului privind cea de a 68-a Adunare Generală a Organizației Națiunilor Unite (2013/2034(INI))
   (2016/C 065/23)

      Parlamentul European,

               —

               având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), în special articolele 21 și 34,

               —

               având în vedere propunerea de recomandare adresată Consiliului referitoare la cea de a 68-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite de Alexander Graf Lambsdorff, în numele Grupului ALDE (B7–0083/2013),

               —

               având în vedere Decizia 2011/168/PESC a Consiliului din 21 martie 2011 privind Curtea Penală Internațională și de abrogare a Poziției comune 2003/444/PESC,

               —

               având în vedere prioritățile UE pentru cea de a 67-a sesiune a Adunării Generale a ONU, adoptate de Consiliu la 23 iulie 2012 (1),

               —

               având în vedere Comunicarea Comisiei din 10 septembrie 2003, intitulată „Uniunea Europeană și Organizația Națiunilor Unite: opțiunea unei abordări multilaterale”(COM(2003)0526),

               —

               având în vedere cea de a 67-a sesiune a Adunării Generale a ONU, în special rezoluțiile acestui organism cu privire la „Tratatul privind comerțul cu arme” (2), „Revizuirea cvadrienală globală a politicii privind activitățile operaționale pentru dezvoltare ale sistemului Organizației Națiunilor Unite” (3), „Libertatea de religie sau credință” (4), „Promovarea unei ordini internaționale democratice și echitabile” (5), „Consolidarea cooperării internaționale în domeniul drepturilor omului” (6), „Statul de drept la nivel național și internațional” (7), precum și „Femeile, dezarmarea, neproliferarea și controlul armelor (8)”,

               —

               având în vedere Rezoluția Adunării Generale a ONU din 3 mai 2011 referitoare la participarea Uniunii Europene la activitatea Organizației Națiunilor Unite (9),

               —

               având în vedere Rezoluția Adunării generale din 31 octombrie 2003, care a adoptat Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva corupției (10),

               —

               având în vedere Rezoluția nr. 1325 a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite (CSONU) privind femeile, pacea și securitatea, adoptată la 31 octombrie 2000,

               —

               având în vedere rezoluția Consiliului pentru Drepturile Omului al ONU din 5 iulie 2012 , intitulată „Promovarea, protecția și exercitarea drepturilor omului pe internet”, care recunoaște importanța protecției drepturilor omului și libera circulație a informațiilor în mediul online,

               —

               având în vedere recomandarea sa adresată Consiliului din 13 iunie 2012 referitoare la cea de a 67-a sesiune a Adunării Generale a ONU (11),

               —

               având în vedere Recomandarea sa din 18 aprilie 2013 adresat Consiliului privind principiul responsabilității de a proteja (R2P) al ONU (12),

               —

               având în vedere Rezoluția sa din 11 mai 2011 referitoare la UE ca actor global: rolul său în cadrul organizațiilor multilaterale (13),

               —

               având în vedere rezoluția sa din 7 iulie 2011 referitoare la politicile externe ale UE în favoarea democratizării (14),

               —

               având în vedere Rezoluția sa din 7 februarie 2013 referitoare la cea de-a 22-a sesiune a Consiliului Organizației Națiunilor Unite pentru Drepturile Omului (15),

               —

               având în vedere raportul delegației comune a Comisiei pentru afaceri externe și a Subcomisiei pentru drepturile omului la cea de a 67-a sesiune a Adunării Generale a ONU, din perioada 28–29 octombrie 2012,

               —

               având în vedere articolul 121 alineatul (3) și articolul 97 din Regulamentul său de procedură,

               —

               având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri externe și avizul Comisiei pentru dezvoltare (A7-0202/2013),

               A.

               întrucât, având în vedere globalizarea și interconectarea crescândă a statelor și societăților, este din ce în ce mai necesar și oportun să se instituie norme și mecanisme decizionale comune, pentru a afrunta împreună noile provocări mondiale;

               B.

               întrucât fragmentarea politicilor mondiale, combinată cu proliferarea forumurilor internaționale și transnaționale, dă naștere unor noi complexități în relațiile internaționale;

               C.

               întrucât UE se angajează să sprijine o abordare multilaterală eficientă, care să aibă ca centru un sistem puternic al Organizației Națiunilor Unite; întrucât ONU se află în centrul guvernanței globale;

               D.

               întrucât un parteneriat UE-ONU puternic și stabil susține și contribuie la activitățile ONU din cadrul tuturor celor trei piloni – pace și securitate, drepturile omului și dezvoltare – și întrucât, în acest fel, UE trebuie să își îndeplinească responsabilitatea pentru a juca un rol în conceperea unor abordări comune față de provocările mondiale;

               E.

               întrucât respectarea, promovarea și menținerea universalității și a indivizibilității drepturilor omului sunt pietrele de temelie ale acțiunilor întreprinse de UE pe scena internațională; întrucât democrația și statul de drept sunt pilonii păcii durabile, garantând respectarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale,

               1.

               adresează Consiliului următoarele recomandări:

         UE ca actor mondial

               (a)

               să asigure coerența și vizibilitatea continue ale UE, în calitate de actor mondial, la ONU; să consolideze capacitatea UE de a lua măsuri într-un mod coordonat, rapid și global pe arena mondială și de a da rezultate într-un mod consistent și la timp; să asigure punerea în aplicare deplină a Rezoluției Adunării generale a ONU din 3 mai 2011 referitoare la participarea UE la activitatea Organizației Națiunilor Unite;

               (b)

               să promoveze o abordare multilaterală eficientă, prin consolidarea reprezentativității, a transparenței, a responsabilității, a eficienței și a eficacității ONU, cu scopul de a îmbunătăți randamentul său pe teren; să reamintească necesitatea de a realiza un nou echilibru instituțional între rolul emergent al G20, ONU și agențiile acesteia, precum și instituțiile financiare internaționale;

               (c)

               să se angajeze mai activ împreună cu partenerii strategici și cu alți parteneri bilaterali și multilaterali, în vederea promovării unor soluții eficiente la probleme și, ori de câte ori este posibil, să se ajungă la eforturi colective de a obține rezultate mai bune;

         UE și guvernanța globală

               (d)

               să consolideze cooperarea cu partenerii, pentru a face din ONU o organizare mai eficientă și mai unită pentru secolul XXI;

               (e)

               să promoveze o reformă globală și consensuală a CSONU; să prezinte o propunere concretă privind modalitatea, ca obiectiv central, pe termen lung al UE, de obținere a unui loc comun pentru UE în cadrul unui CSONU lărgit; să ia inițiativa de a dezvolta o poziție comună a statelor membre UE în acest scop; să promoveze în continuare transparența și o coordonare mai bună a politicilor și a pozițiilor între statele membre UE ale CSONU; să se asigure că acele state membre care dețin un loc permanent la CSONU promovează vederile și pozițiile Uniunii, ca mod de a garanta că UE acționează coordonat în CSONU;

               (f)

               să își continue eforturile coordonate de a consolida rolul și autoritatea Adunării generale a ONU și de a contribui la revitalizarea Adunării generale a ONU și de a-i crește eficiența și eficacitatea, inclusiv prin îmbunătățirea metodelor sale de lucru;

               (g)

               să promoveze o implicare mai instituționalizată a altor factori interesați (reprezentanții societății civile, mediul academic) în activitatea Adunării Generale a ONU; să consolideze sistemul ONU prin lărgirea și aprofundarea rezervei de expertiză civilă;

               (h)

               să promoveze aplicarea raportării obligatorii, defalcată pe țări, a plăților efectuate de întreprinderile transnaționale, și anume din sectorul bancar și extractiv, înregistrate sau listate pe piețele financiare în jurisdicțiile naționale ale partenerilor;

         Pacea și securitatea

               (i)

               să promoveze integrarea unei perspective de construire a păcii în operațiunile de menținere a păcii și să consolideze coordonarea operațiunilor de menținere a păcii, a echipelor naționale ale ONU și a actorilor de dezvoltare;

               (j)

               să coopereze în ceea ce privește consolidarea rolului și capacității organizațiilor regionale în menținerea păcii, prevenirea conflictelor, gestionarea crizelor civile și militare, precum și soluționarea conflictelor; să promoveze misiunile comune de evaluare și să consolideze cooperarea între UE și partenerii săi (inclusiv Uniunea Africană și organizațiile subregionale, NATO, OSCE, ASEAN, CELAC, Liga Statelor Arabe etc.) în ceea ce privește prevenirea conflictelor și în țările aflate în situații de postconflict;

               (k)

               să furnizeze Organizației Națiunilor Unite, la cerere, sprijin din partea grupurilor tactice de luptă ale UE pentru misiunile de menținere a păcii și să asigure cooperarea deplină a statelor membre în ceea ce privește utilizarea lor pentru misiunile care au fost autorizate de Consiliul de Securitate sau de Adunarea generală a ONU;

               (l)

               să se asigure că mandatele misiunilor de menținere a păcii reflectă necesitatea de a sprijini procesele electorale, inclusiv misiunile de observare a alegerilor;

               (m)

               să ia măsuri în direcția instituirii responsabilității de a proteja (R2) ca o nouă normă de drept internațional, în domeniul de aplicare convenit de statele membre ale ONU în cadrul Reuniunii mondiale la nivel înalt din 2005;

               (n)

               să asigure coerența și conformitatea deplină cu dreptul umanitar internațional a eventualelor noi evoluții și aplicații ale principiului R2P, avansând totodată în direcția universalității acestuia, ca instrument de diplomație preventivă și vector al dezvoltării umane;

               (o)

               să urmărească punerea în aplicare a propunerilor formulate de Parlament în recomandarea sa adresată Consiliului privind principiul R2P (16) al ONU și să coopereze cu partenerii, pentru a se asigura că principiul responsabilității de a proteja se concentrează asupra prevenirii, protejării și reconstrucției postconflict implicând situații vizate de genocid, purificare etnică, crime de război sau crime împotriva umanității, dar că nu este niciodată folosit ca pretext pentru promovarea anumitor interese sau a intereselor naționale sau cele ale coalițiilor internaționale pe baza unor considerații geostrategice sau economice în vederea schimbării regimului; să acorde asistență statelor în construirea de capacități în acest sens;

               (p)

               să stabilească criteriile care trebuie îndeplinite la punerea în aplicare a responsabilității de a proteja, în special cel de-al treilea pilon, incluzând intervențiile militare, cum ar fi proporționalitatea, claritatea ex ante a obiectivelor politice și utilizarea evaluărilor de impact detaliate;

               (q)

               să consolideze rolul UE de actor politic mondial jucând un rol activ în diplomația preventivă;

               (r)

               să solicite tuturor părților, actorilor de stat sau nestatali, implicate în mod direct sau indirect în conflicte armate, să își respecte pe deplin obligațiile asumate în temeiul dreptului internațional, inclusiv asigurarea spațiului umanitar și a accesului neîngrădit la asistență umanitară pentru cei care au nevoie de aceasta, precum și să susțină soluții pașnice și diplomatice pentru toate tipurile de conflicte;

               (s)

               să sprijine Rezoluțiile 1325 (2000) și 1820 (2008) ale CSONU privind femeile, pacea și securitatea; să sublinieze și să asigure participarea femeilor la procesele de pace; să recunoască necesitatea integrării perspectivelor de gen în prevenirea conflictelor, operațiunile de menținere a păcii, asistența umanitară și reconstrucția postconflict;

               (t)

               să coopereze cu ONU pentru a aborda amenințările la adresa securității mondiale, cum ar fi proliferarea armelor nucleare, crima organizată și terorismul; să își intensifice eforturile în vederea încheierii negocierilor pentru o convenție cuprinzătoare privind terorismul internațional;

               (u)

               să coopereze cu partenerii multilaterali și bilaterali pentru a exercita o presiune mai puternică și eficientă în vederea încetării imediate a încălcării drepturilor omului și a violențelor din Siria; să analizeze împreună cu partenerii, în special SUA, Turcia și Liga Statelor Arabe, toate opțiunile privind aplicarea principiului responsabilității de a proteja, pentru a ajuta poporul sirian și a opri vărsarea de sânge; să exercite presiuni asupra guvernului sirian și asupra tuturor persoanelor implicate în criză să respecte pe deplin dreptul internațional umanitar și să permită furnizarea rapidă a asistenței umanitare transfrontaliere, servicii publice de bază, precum și accesul neîngrădit la organizațiile umanitare; să invite partenerii internaționali să-și respecte angajamentele financiare cu privire la furnizarea de ajutor refugiaților sirieni, permițând UNHCR și altor organizații să furnizeze asistența necesară; să analizeze împreună cu partenerii modalitățile de reducere la minimum a impactului crizei din Siria asupra țărilor învecinate;

               (v)

               să promoveze, în conformitate cu rezoluțiile CSONU, eforturile regiunii și ale comunității internaționale de a găsi o soluție politică la conflictul din Mali și să promoveze o tranziție democratică, prin consolidarea instituțiilor de tranziție, promovarea, printre altele prin mediere, a dialogului și a reconcilierii naționale favorabile incluziunii, precum și a alegerilor libere, corecte și transparente; să sprijine, de asemenea, inițiativele vizând integritatea teritorială a Mali și securitatea populației țării; să sublinieze importanța menținerii stabilității în regiunea Sahel și a prevenirii impactului negativ asupra stabilității țărilor învecinate cu Mali; să își coordoneze strâns acțiunile cu partenerii regionali și internaționali, inclusiv Uniunea Africană și ECOWAS; să ofere sprijin unei misiuni de menținere a păcii, condusă de ONU și să încurajeze statele membre UE să participe la aceasta, precum și unui grup care să ofere instruire militară forțelor armate maliene în cadrul UETM Mali; să acorde asistență în continuare MISMA (Misiunea internațională de sprijin pentru Mali);

               (w)

               să salute Tratatul privind comerțul cu arme (TCA), adoptat de Adunarea Generală a ONU, la 2 aprilie 2013, care se va aplica unei game largi de arme, inclusiv munițiilor; să promoveze semnarea și ratificarea rapidă și eficientă și punerea în aplicare universală a TCA de toate statele membre ONU, inclusiv cele mai mari țări producătoare de arme; să conducă eforturile menite să stabilească cele mai înalte norme, inclusiv cu privire la situația drepturilor umane în țările beneficiare, pentru reglementarea comerțului internațional de arme și combaterea traficului ilicit, prevenind astfel conflictelor, reducând suferința umană și corupția, precum și contribuind la pacea și securitatea internațională;

               (x)

               să crească eforturile depuse în direcția angajamentelor multilaterale privind reducerea numărului de arme nucleare;

         Drepturile omului, democrația și statul de drept

               (y)

               să consolideze eforturile internaționale urmărind recunoașterea caracterului universal, indivizibil, interdependent și corelat al tuturor drepturilor omului stipulate în convențiile ONU și asigurarea respectării acestora; să se opună încercărilor de a submina dreptul umanitar în cadrul luptei contra terorismului; să promoveze integrarea problematicii drepturilor omului, inclusiv libertățile digitale, precum și a libertăților fundamentale în toate aspectele activității ONU;

               (z)

               să încerce să consolideze procesul revizuirii universale periodice, prin includerea recomandărilor în dialogurile bilaterale și multilaterale cu statele membre ale ONU, în special în cadrul dialogurilor sale privind drepturile omului; să faciliteze crearea unui mediu care să permită ONG-urilor să își aducă contribuția în diversele etape ale procesului de revizuire universală periodică;

               (aa)

               să combată intoleranța, stereotipurile negative, stigmatizarea, discriminarea și incitarea la violență; să recunoască, cu o îngrijorare profundă, violența crescândă împotriva membrilor unor comunități religioase și de altă natură din diverse colțuri ale lumii;

               (ab)

               să abordeze restricțiile privind libertatea presei și a mass-mediei de la nivel mondial; să combată violența împotriva jurnaliștilor și a bloggerilor; să protejeze și să promoveze libertatea de exprimare, atât online, cât și offline;

               (ac)

               să promoveze sprijinul universal pentru Statutul de la Roma al Curții Penale Internaționale (CPI) și să ia măsuri în direcția consolidării capacităților de lucru ale CPI cu scopul de a reduce impunitatea pentru crimele împotriva umanității;

               (ad)

               să promoveze angajamentul față de o ordine internațională întemeiată pe statul de drept, care este esențială pentru coexistența pașnică a statelor și pentru construirea unor state mai rezistente și a unei păci mai durabile; să reamintească în acest sens faptul că sprijinirea democrației și respectarea statului de drept sunt interconectate și, ca atare, ar trebui promovate ca un obiectiv al politicii externe a UE;

               (ae)

               să consolideze sprijinul acordat statelor, la cererea lor, în aplicarea internă a obligațiilor lor internaționale respective, prin furnizarea unei asistențe tehnice consolidate, precum și prin construirea de instituții și de capacități;

               (af)

               să monitorizeze aplicarea recomandărilor din declarația politică adoptată la Reuniunea de la nivel înalt cu privire la statul de drept, din septembrie 2012; să sprijine instituirea unui punct focal mondial comun pentru statul de drept; să sprijine pe deplin rolul Grupului de coordonare și de resurse pentru statul de drept, în asigurarea unei coordonări și a unei coerențe generale, pentru a evita, de asemenea, fragmentarea serviciilor (Departamentul pentru afaceri politice, Programul de dezvoltare ONU etc.);

               (ag)

               să reamintească că corupția constituie o încălcare a drepturilor omului și că Uniunea Europeană a pretins o competență exclusivă pentru semnarea Convenției Organizației Națiunilor Unite împotriva corupției; să solicite VP/ÎR să prezinte un plan de acțiune al UE împotriva corupției care să monitorizeze în mod eficient recomandările formulate de convenție, de exemplu stabilind o obligație a statelor membre de a publica și a disemina informații cu privire la corupție; să instituie canale pentru raportarea acestor încălcări, un cadru juridic pentru protecția martorilor și mijloace pentru a asigura participarea societății civile;

         Dezvoltarea durabilă

               (ah)

               să contribuie la creșterea coerenței politicilor în favoarea dezvoltării și a eforturilor susținute de combatere a sărăciei și la îmbunătățirea eficacității ajutorului pentru dezvoltare, deoarece acestea rămân aspecte-cheie pentru realizarea Obiectivelor de dezvoltare ale mileniului (ODM);

               (ai)

               să integreze, în cadrul strategiilor de dezvoltare, evaluarea și gestionarea reducerii riscului de producere a dezastrelor, pentru a proteja viețile și mijloacele de existență ale populației;

               (aj)

               să îmbunătățească legătura dintre ajutor, reabilitare, reducerea riscului de producere a dezastrelor și dezvoltare și să îmbunătățească coordonarea dintre actorii umanitari și de dezvoltare pentru a garanta continuitatea ajutorului și pentru a construi rezistența, necesitatea acestora fiind subliniată de crizele alimentare recurente din regiunea Sahel și Cornul Africii;

               (ak)

               să coopereze pentru aplicarea pe deplin a rezultatului Conferinței Rio+20, printre altele prin promovarea dezvoltării durabile, ca principiu de îndrumare pentru dezvoltarea globală pe termen lung; să onoreze angajamentul internațional al UE și al statelor membre, indiferent de impactul crizei financiare și economice asupra UE27, de a aloca 0,7 % din PIB pentru ajutorul pentru dezvoltare;

               (al)

               să coopereze pentru a face operațional la timp Forumul politic la nivel înalt pentru dezvoltarea durabilă. cu scopul de a coordona monitorizarea continuă și evaluarea progreselor înregistrate în atingerea scopurilor declarate;

               (am)

               să promoveze accesul universal la apă și servicii accesibile și durabile de energie, deoarece acestea sunt motoarele principale de eradicare a sărăciei și de creștere favorabilă incluziunii;

               (an)

               să ia măsuri în direcția definirii Agendei ODM pentru perioada de după 2015, într-un mod coerent și coordonat; să negocieze un set unic de obiective pentru dezvoltarea durabilă, care să aibă o acoperire întindere globală și să fie orientate spre acțiuni, să fie măsurabile, cu un calendar precis și ușor de comunicat; să vizeze obiective care să integreze durabilitatea, echitatea și guvernanța;

               (ao)

               să sprijine inițiativa președintelui Adunării generale a ONU de a prezenta societății civile o agendă de dezvoltare post-2015 prin organizarea unui eveniment special privind realizarea ODM, care va avea loc în cadrul celei de a 68-a sesiuni a Adunării generale a ONU, ca un important punct pentru consultarea societății civile, deoarece acest eveniment ar putea asigura unificarea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) și a procesului de dezvoltare post-2015 într-o „pistă comună”;

               (ap)

               să solicite ca noul cadru de cooperare post-2015 să fie însoțit de un calendar al finanțării previzibil și realist, în funcție de obiectivele convenite;

         Cooperarea mondială între parlamente

               (aq)

               să promoveze interacțiunea dintre guverne și parlamente cu privire la problemele mondiale; să consolideze guvernarea globală și să permită o participare publică și parlamentară mai mare la activitățile ONU;

         Considerații generale

               (ar)

               să intensifice monitorizarea aplicării recomandărilor adoptate de Parlament, inclusiv invitând Serviciul european pentru acțiune externă să-i prezinte rapoarte în fiecare an privind rezultatul sesiunii Adunării Generale a ONU;

               2.

               încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta recomandare Consiliului, Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, precum și, pentru informare, Comisiei.

      (1)  Consiliul Uniunii Europene 9820/1/12

      (2)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/234.

      (3)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/226.

      (4)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/179.

      (5)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/175.

      (6)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/169.

      (7)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/97.

      (8)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/67/48.

      (9)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/65/276.

      (10)  Rezoluția Adunării Generale a ONU A/RES/58/4.

      (11)  Texte adoptate, P7_TA(2012)0240.

      (12)  Texte adoptate, P7_TA(2013)0180.

      (13)  Texte adoptate, P7_TA(2011)0229.

      (14)  Texte adoptate, P7_TA(2011)0334.

      (15)  Texte adoptate, P7_TA(2013)0055.

      (16)  Texte adoptate, P7_TA(2013)0180.