title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2011 privind Programul național de reformă din 2011 al Belgiei și de emitere a unui aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate actualizat al Belgiei pentru perioada 2011-2014

text:
               15.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/1

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2011
   privind Programul național de reformă din 2011 al Belgiei și de emitere a unui aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate actualizat al Belgiei pentru perioada 2011-2014
   2011/C 209/01
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (3),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   după consultarea Comitetului economic și financiar,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, pe baza unei coordonări consolidate a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă naționale.

               (3)

               La 12 ianuarie 2011, Comisia a adoptat prima Analiză anuală a creșterii, marcând începutul unui nou ciclu de guvernanță economică în UE și al primului semestru european de coordonare ex ante și integrată a politicilor, care se înscrie în cadrul Strategiei Europa 2020.

               (4)

               La 25 martie 2011, Consiliul European a aprobat prioritățile privind consolidarea bugetară și reforma structurală (în conformitate cu Concluziile Consiliului din 15 februarie și 7 martie 2011 și ca urmare a Analizei anuale a creșterii efectuată de Comisie). Acesta a subliniat necesitatea de a acorda prioritate restabilirii unor bugete solide și a sustenabilității fiscale, reducerii șomajului prin intermediul reformelor pieței forței de muncă și depunerii de noi eforturi în vederea consolidării creșterii economice. Consiliul European a solicitat statelor membre să transpună aceste priorități în măsuri concrete, care să fie incluse în programele de stabilitate sau de convergență ale acestora, precum și în programele naționale de reformă.

               (5)

               La 25 martie 2011, Consiliul European a invitat totodată statele membre care participă la Pactul euro plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru ca a putea fi incluse în programele de stabilitate sau de convergență ale acestora, precum și în programele naționale de reformă.

               (6)

               La 15 aprilie 2011, Belgia a prezentat actualizarea din 2011 a programului său de stabilitate, care vizează perioada 2011-2014, precum și programul său național de reformă pentru din 2011. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (7)

               Belgia s-a confruntat cu o creștere solidă a PIB-ului, care a atins, în medie, 2,3 % pe an în deceniul anterior anului 2008. Această țară a resimțit întregul impact al recesiunii economice mondiale din 2009, iar PIB-ul său s-a contractat cu 2,8 %. Impactul recesiunii asupra ocupării forței de muncă a fost relativ limitat. Diminuarea temporară a orelor lucrate și scăderea productivității muncii pe oră au oferit un mecanism-tampon. După o scădere de 0,4 % în 2009, rata ocupării forței de muncă a crescut din nou în 2010. Cu toate acestea, rata șomajului a crescut de la 7 % înainte de recesiune la 8,3 % în 2010. În 2010, datorită relansării comerțului mondial, redresarea a fost mai puternică decât se estimase, PIB-ul crescând cu 2,2 %. Datorită stabilizatorilor automați și măsurilor discreționare adoptate pentru a face față crizei, deficitul administrațiilor publice a crescut de la 1,3 % din PIB în 2008 la 5,9 % în 2009.

               (8)

               Pe baza evaluării programului de stabilitate actualizat, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic pe care se bazează proiecțiile bugetare prezentate în programul de stabilitate este plauzibil. Deși se bazează pe ipoteze ușor mai puțin favorabile privind creșterea pentru 2011, acesta este, în general, conform cu cele mai recente previziuni din primăvara 2011 ale serviciilor Comisiei. După obținerea, în 2010, a unui deficit mai bun decât se estimase, și anume de 4,1 %, obiectivul strategiei bugetare evidențiat în cadrul programului de stabilitate este reducerea în continuare a deficitului la 3,6 % în 2011, precum și reducerea acestuia sub valoarea de referință de 3 % până în anul 2012, termenul stabilit de Consiliu pentru corectarea deficitului excesiv. Reducerea deficitului, planificată pentru 2011, pare posibilă, având în vedere previziunile economice destul de prudente. Cu toate acestea, este posibil ca efortul fiscal să se situeze sub 0,75 % din efortul anual mediu din PIB recomandat de Consiliu, în special în 2011 și 2012 când s-ar ridica la numai 0,4 % și, respectiv, la 0,3 % din PIB în termeni structurali. Mai mult, obiectivele privind deficitul pentru 2012 și pentru anii următori nu sunt sprijinite de măsuri de ajustare specifice. În cele din urmă, nu se așteaptă ca obiectivul pe termen mediu, care reprezintă un surplus structural de 0,5 % din PIB, să fie atins în cursul perioadei programului de stabilitate 2011-2014.

               (9)

               Având în vedere rezultatul peste așteptări înregistrat în 2010, ar fi oportun să se stabilească un obiectiv mai ambițios pentru reducerea deficitului în 2011 și pentru progrese mai rapide decât se estimase în vederea atingerii pragului de 3 % din PIB. Mai mult, nu va fi posibilă eliminarea deficitului excesiv până în 2012 și nici continuarea progreselor în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu fără adoptarea de măsuri de consolidare suplimentare. Dat fiind că sarcina fiscală, în special cea care vizează veniturile salariale, este deja foarte ridicată în Belgia, aceste măsuri de consolidare ar trebui să fie bazate, în principal, pe cheltuieli.

               (10)

               Criza economică și financiară a inversat tendința anterioară pe termen lung privind datoria publică în scădere. Gradul de îndatorare financiară, care a urmat o tendință descendentă începând din 1993 (când a atins cota maximă de 134 % din PIB, după care a continuat să scadă până când a ajuns la 84 % din PIB în 2007), a crescut din nou începând cu 2008 și a atins cota de 96,8 % din PIB la sfârșitul anului 2010. Nivelul ridicat al datoriei publice rămâne o provocare majoră, în special datorită faptului că impactul bugetar pe termen lung al îmbătrânirii populației este mai mare decât media din UE, în principal ca urmare a unei creșteri relativ accentuate a cheltuielilor cu pensiile, ceea ce va duce la presiuni suplimentare în sectorul finanțelor publice. În cadrul programului de stabilitate, autoritățile evidențiază o strategie tridirecțională pentru a atenua creșterea substanțială estimată a cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației (reducerea nivelului datoriei publice, creșterea nivelului de ocupare a forței de muncă și a ratei de participare și asigurarea unui sistem de asigurări sociale solid și bazat pe solidaritate. Asigurarea pe termen mediu a unor excedente primare suficiente și continuarea reformelor sistemului belgian de asigurări sociale, în special a sistemului de pensii, ar trebui să îmbunătățească sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice. Potrivit ultimei evaluări efectuate de Comisie, riscurile referitoare la sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice pare să fie ridicat.

               (11)

               Garantarea unui sector financiar stabil și funcțional, capabil să răspundă nevoilor de intermediere financiară ale economiei reale, reprezintă o provocare importantă pentru Belgia. Pe parcursul ultimilor doi ani, sectorul financiar belgian a fost puternic afectat de criza financiară, ceea ce a dus la bilanțuri reduse, la acordarea de ajutoare de stat substanțiale și la schimbări în cadrul supravegherii bancare. Situația financiară a sectorului bancar rămâne fragilă. În plus, sectorul bancar din Belgia este extrem de concentrat și relativ vast în comparație cu dimensiunea economiei.

               (12)

               Legea din 1996 privind „Promovarea ocupării forței de muncă și protecția preventivă a competitivității” prevede că evoluția salariilor din Belgia ar trebui să fie conformă cu evoluția salariilor din cele trei țări învecinate (Franța, Germania, Țările de Jos), ținând astfel sub control costurile forței de muncă. Cu toate acestea, legea respectivă nu a putut preveni o situație în care, în perioada 2005-2010, salariile au crescut mai rapid în Belgia decât în cele trei țări vecine, în timp ce creșterea productivității a fost mai lentă. Prin urmare, costurile unitare cu forța de muncă au crescut într-un ritm mai accelerat în Belgia față de țările învecinate și de media din zona euro. Acest lucru este deosebit de problematic, deoarece Belgia este specializată în bunuri cu un conținut tehnologic relativ scăzut, confruntându-se cu o concurență acerbă din partea unor țări care oferă costuri mai reduse. Chiar dacă norma privind salariul contribuie la încadrarea negocierilor salariale, aceasta ar putea fi îmbunătățită prin luarea în considerare a diferențelor în creșterea productivității și prin asigurarea unui sistem mai eficient de punere în aplicare ex post a corecțiilor, în cazul neatingerii obiectivelor.

               (13)

               Piața forței de muncă este caracterizată prin o serie de rigidități care creează efecte descurajatoare semnificative în ceea ce privește încadrarea în muncă, și anume: perioada nelimitată de acordare a ajutorului de șomaj; ratele efective ridicate ale impozitului marginal și presiunea fiscală importantă (în special pentru lucrătorii slab remunerați); și combinația dintre retragerea alocațiilor sociale de stat și impozitarea ridicată în momentul încadrării în muncă. În plus, mai multe posibilități de retragere pentru lucrătorii în vârstă le oferă acestora stimulente pentru a părăsi piața forței de muncă înainte de vârsta legală de pensionare de 65 de ani. Continuarea reformelor politicilor în domeniul pieței forței de muncă active și extinderea acestora la persoanele de peste 50 de ani ar contribui la sporirea ratei globale de ocupare a forței de muncă și la îmbunătățirea stimulentelor pentru a căuta un loc de muncă. În plus, introducerea în timp a unor reduceri suplimentare în ceea ce privește nivelul și durata ajutoarelor de șomaj i-ar încuraja pe lucrătorii mai tineri să intre pe piața forței de muncă. O mai mare strictețe a criteriilor de acces la pensionare anticipată i-ar încuraja pe lucrătorii în vârstă să rămână în rândurile forței de muncă active, iar pe lucrătorii în vârstă care nu au avut un loc de muncă pentru o anumită perioadă să revină pe piața forței de muncă. În cele din urmă, resortisanții țărilor din afara UE au o rată de ocupare a forței de muncă (40,9 %) mult mai scăzută decât media din UE.

               (14)

               Presiunea fiscală globală asupra forței de muncă în Belgia este una dintre cele mai mari din UE; prin urmare, reducerea acesteia ar contribui la asigurarea unei mai mari atractivități a muncii. Cu toate acestea, ținând seama de efortul important de consolidare care trebuie depus în viitor, acest lucru trebuie compensat prin creșteri echivalente ale impozitelor care denaturează mai puțin, de exemplu pe consum sau printr-o reorientare spre impozite ecologice. Belgia are rate fiscale implicite cu mult mai scăzute în sectorul energiei față de țările vecine. Alături de presiunea fiscală importantă asupra forței de muncă, Belgia are cea mai scăzută rată de impozite ecologice în comparație cu fscalitatea muncii din întreaga UE. Aceasta a dus la o situație în care coexistă un nivel ridicat al șomajului și o utilizare relativ mare a energiei, ceea ce îngreunează realizarea obiectivelor privind ocuparea forței de muncă și eficiența energetică.

               (15)

               Prețurile multor bunuri și servicii sunt, în general, mai ridicate decât în alte state membre, reflectând slabele presiuni concurențiale – mai ales în sectorul comerțului cu amănuntul și al industriilor de rețea – și un cadru de supraveghere deficient. În sectorul comerțului cu amănuntul, barierele la intrarea pe piață și restricțiile de exploatare sunt semnificative. În special, regulamentele care restricționează concurența continuă să limiteze programul de lucru, să ofere protecție actorilor existenți împotriva noilor concurenți de pe piață și să împiedice răspândirea noilor modele de afaceri și tehnologii. Poziția puternică a actorilor existenți și barierele semnificative întâmpinate la intrarea pe piață, în comparație cu alte state membre, reprezintă o problemă comună în domeniul concurenței în sectoarele de rețea din Belgia, ceea ce înseamnă că fostele monopoluri din aceste sectoare pot beneficia încă de profit mai mare prin perceperea unor costuri mai ridicate decât ar permite o piață concurențială.

               (16)

               Autoritățile belgiene și-au asumat o serie de angajamente în ceea ce privește Pactul euro plus. Acestea se referă la cele patru domenii ale pactului. Ele se axează pe măsuri menite să reducă deficitul, să țină sub control prețurile la energie și să încurajeze concurența, să controleze creșterile salariale reale, să pună în aplicare un cadru de supraveghere pentru a monitoriza sectorul financiar și să introducă măsuri vizând creșterea vârstei efective de pensionare. Cu toate acestea, nu există nicio informație cu privire la măsurile care urmează să fie luate pentru a atinge, din punct de vedere fiscal, obiectivul vizat; de asemenea, nu există nicio informație privind modul în care creșterea salarială reală sau prețurile la energie ar putea fi controlate. În ceea ce privește sistemele de pensionare anticipată, nu este clar dacă și când se va revizui „Pactul de solidaritate între generații” și care va fi impactul acestei revizuiri în materie de măsuri concrete. Aceste angajamente au fost evaluate și luate în considerare în formularea recomandărilor.

               (17)

               Comisia a evaluat programul de stabilitate și programul național de reformă, inclusiv Pactul euro plus. Aceasta a luat în calcul atât relevanța programelor pentru asigurarea unei politici bugetare și socioeconomice sustenabile în Belgia, cât și respectarea de către acestea a normelor și a orientărilor UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a UE prin includerea unor parametri la nivelul UE în cadrul deciziilor naționale viitoare. În acest sens, Comisia consideră că ar trebui să fie posibilă o reducere mai ambițioasă a deficitului în 2011 și că ar trebui precizate măsurile de consolidare suplimentare pentru 2012 și pentru anii următori. În vederea îmbunătățirii sustenabilității pe termen lung a finanțelor publice, este necesară continuarea reformelor sistemului de pensii. De asemenea, ar trebui să fie luate măsuri suplimentare pentru a consolida competitivitatea, pentru a ajuta cetățenii să își găsească un loc de muncă și pentru a transfera sarcina fiscală din sectorul forței de muncă spre sectorul consumului și al energiei, precum și pentru a oferi oportunități suplimentare de investiții și creștere în sectorul serviciilor și al industriilor de rețea.

               (18)

               În lumina prezentei evaluări și ținând seama totodată de Recomandarea Consiliului din 2 decembrie 2009, formulată în temeiul articolului 126 alineatul (7) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul a examinat actualizarea din 2011 a programului de stabilitate al Belgiei, iar avizul său (3) se regăsește, în special, în recomandările (1) și (2) de mai jos,

         RECOMANDĂ ca Belgia să întreprindă acțiuni în perioada 2011-2012 astfel încât:

               1.

               Să profite de redresarea economică în curs, în vederea accelerării procesului de corectare a deficitului excesiv. Să ia, în acest sens, măsurile necesare, în special în ceea ce privește cheltuielile, în vederea realizării, până la bugetul pentru 2012, a unui efort fiscal mediu anual în conformitate cu recomandările din cadrul procedurii aplicabile deficitelor excesive, aducând astfel rata ridicată a datoriei publice pe o pantă descendentă. Acest lucru ar trebui să aducă deficitul public mult sub valoarea de referință de 3 % din PIB până cel târziu în 2012. Să garanteze realizarea de progrese în sensul îndeplinirii obiectivului pe termen mediu de cel puțin 0,5 % din PIB pe an.

               2.

               Să ia măsuri în vederea îmbunătățirii sustenabilității pe termen lung a finanțelor publice. În conformitate cu cadrul strategiei tridirecționale a UE, accentul ar trebui să se pună pe reducerea cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației, inclusiv prin prevenirea ieșirii anticipate de pe piața forței de muncă în vederea creșterii sensibile a vârstei efective de pensionare. Ar trebui luate în considerare măsuri cum ar fi stabilirea unei legături între vârsta legală de pensionare și speranța de viață.

               3.

               Să abordeze deficiențele structurale din sectorul financiar, în special prin finalizarea restructurării băncilor care au nevoie de un model de afaceri viabil și finanțat în mod corespunzător.

               4.

               Să reformeze, în consultare cu partenerii sociali și în conformitate cu practica națională, sistemul de negociere și de indexare a salariilor, pentru a garanta faptul că majorările salariale reflectă mai bine evoluțiile în materie de productivitate a muncii și competitivitate.

               5.

               Să îmbunătățească gradul de participare pe piața forței de muncă prin reducerea presiunii fiscale mari și a presiunii asigurărilor sociale pentru persoanele slab remunerate într-un mod neutru din punct de vedere bugetar și prin introducerea unui sistem în care nivelul ajutoarelor de șomaj scade treptat, odată cu durata șomajului. Să ia măsuri care să transfere sarcina fiscală de pe piața forței de muncă spre sectorul consumului și să facă astfel încât sistemul de impozitare să devină mai ecologic. Să îmbunătățească eficacitatea politicilor active de ocupare a forței de muncă prin orientarea unor măsuri înspre lucrătorii în vârstă și grupurile vulnerabile.

               6.

               Să introducă măsuri în vederea stimulării concurenței în sectorul comerțului cu amănuntul, prin reducerea barierelor la intrarea pe piață și prin reducerea restricțiilor operaționale; și să introducă măsuri în scopul consolidării concurenței pe piața energiei electrice și a gazului prin îmbunătățirea în continuare a eficacității autorităților de reglementare sectorială și a celor din domeniul concurenței.

      Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținute pentru 2011 prin Decizia 2011/308/UE a Consiliului din 19 mai 2011 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 138, 26.5.2011, p. 56).

      (3)  Prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Comisiei din 10 aprilie 2008 privind gestionarea proprietății intelectuale în activitățile de transfer de cunoștințe și Codul de bune practici pentru universități și alte organizații publice de cercetare [notificată cu numărul C(2008) 1329] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               5.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 146/19

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 10 aprilie 2008
   privind gestionarea proprietății intelectuale în activitățile de transfer de cunoștințe și Codul de bune practici pentru universități și alte organizații publice de cercetare
   [notificată cu numărul C(2008) 1329]
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2008/416/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 165,
   întrucât:

               (1)

               Cu ocazia relansării Strategiei de la Lisabona, în 2005, șefii de state și de guverne au subliniat contribuția esențială pe care stabilirea de legături mai bune între organizațiile de cercetare, inclusiv universitățile, și industrie o poate avea la facilitarea circulației și a aplicării ideilor într-o societate dinamică bazată pe cunoaștere, precum și la creșterea competitivității și a bunăstării.

               (2)

               Trebuie făcut efortul de a transforma mai eficient cunoștințele în beneficii socioeconomice. Astfel, organizațiile publice de cercetare trebuie să disemineze și să exploateze mai eficient rezultatele cercetării finanțate din fonduri publice în vederea transpunerii lor în noi produse și servicii. Mijloacele pentru realizarea acestui obiectiv includ, în special, colaborările între industrie și mediul academic – cum sunt cercetarea în colaborare, pe bază de contracte sau finanțată în comun cu sectorul privat –, brevetarea și crearea de spin-off-uri.

               (3)

               Fructificarea rezultatelor cercetării finanțate din fonduri publice depinde de gestionarea adecvată a proprietății intelectuale (altfel spus, a cunoștințelor în sensul cel mai larg, incluzând, de exemplu, invenții, programe informatice, baze de date, microorganisme, indiferent dacă acestea sunt sau nu protejate de instrumente juridice cum ar fi brevetele), de dezvoltarea culturii antreprenoriale și a aptitudinilor conexe în cadrul organizațiilor publice de cercetare, precum și de mai buna comunicare și interacțiune între sectoarele public și privat.

               (4)

               Implicarea activă a organizațiilor publice de cercetare în gestionarea proprietății intelectuale și în transferul de cunoștințe este esențială pentru generarea de beneficii socioeconomice, pentru atragerea studenților și a oamenilor de știință, precum și pentru atragerea de finanțare pentru cercetare.

               (5)

               Statele membre au luat, în ultimii ani, inițiative menite să faciliteze transferul de cunoștințe la nivel național, însă discrepanțele considerabile legate de cadrul de reglementare, politicile și practicile la nivel național, precum și standardele diferite de gestionare a proprietății intelectuale la nivelul organizațiilor publice de cercetare împiedică sau blochează transferul transnațional de cunoștințe în Europa și realizarea Spațiului European de Cercetare.

               (6)

               În urma Comunicării Comisiei din 2007 (1), prin care se definea abordarea privind stabilirea unui cadru european comun pentru transferul de cunoștințe, Consiliul European a invitat Comisia, în iunie 2007, să dezvolte, sub forma unei recomandări adresate statelor membre, orientări în ceea ce privește gestionarea proprietății intelectuale de către organizațiile publice de cercetare.

               (7)

               Prezenta recomandare își propune să ofere statelor membre și regiunilor lor orientări politice în vederea dezvoltării sau a actualizării liniilor directoare și a cadrului corespunzător la nivel național și să pună la dispoziția organizațiilor publice de cercetare un cod de bune practici, în scopul îmbunătățirii modului în care respectivele organizații publice de cercetare gestionează proprietatea intelectuală și transferul de cunoștințe.

               (8)

               Colaborarea în domeniul cercetării și dezvoltării, precum și transferul de cunoștințe între Comunitate și țări terțe trebuie să se bazeze pe recomandări și practici clare și uniforme care să garanteze, în beneficiul reciproc al partenerilor, accesul corect și echitabil la proprietatea intelectuală generată în cadrul colaborărilor internaționale în domeniul cercetării. În acest context, Codul de bune practici anexat ar trebui să fie folosit ca document de referință.

               (9)

               Au fost identificate un număr de bune practici, ceea ce ar trebui să ajute statele membre să implementeze prezenta recomandare. Este la latitudinea fiecărui stat membru să aleagă procedurile și practicile cele mai adecvate pentru a asigura că se urmează principiile formulate în prezenta recomandare, deoarece se are în vedere că anumite practici se pot dovedi eficiente într-un stat membru, dar mai puțin eficiente în alt stat membru. Orientările existente la nivelul Comunității și al OCDE ar trebui, de asemenea, luate în considerare.

               (10)

               Comisia și statele membre ar trebui să monitorizeze punerea în aplicare a prezentei recomandări și impactul acesteia, precum și să stimuleze schimbul de bune practici privind transferul de cunoștințe,

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE:

               1.

               să se asigure că toate organizațiile publice de cercetare asumă transferul de cunoștințe drept misiune strategică;

               2.

               să încurajeze organizațiile publice de cercetare să stabilească și să disemineze politicile și procedurile legate de gestionarea proprietății intelectuale în concordanță cu Codul de bune practici prezentat în anexa I;

               3.

               să sprijine dezvoltarea capacității și a competențelor legate de transferul de cunoștințe, precum și măsurile destinate conștientizării și creșterii nivelului de competență al studenților, în special al celor din domeniile științei și tehnologiei, cu privire la aspectele legate de proprietatea intelectuală, transferul de cunoștințe și spiritul antreprenorial;

               4.

               să promoveze diseminarea largă a cunoștințelor create cu sprijinul finanțărilor din bani publici, prin luarea de măsuri de încurajare a accesului deschis la rezultatele cercetării, asigurând, după caz, condițiile pentru protejarea proprietății intelectuale;

               5.

               să coopereze și să întreprindă măsuri pentru ameliorarea coerenței regimurilor respective ale proprietății intelectuale, astfel încât să faciliteze colaborările transfrontaliere și transferul de cunoștințe în domeniul cercetării și dezvoltării;

               6.

               să întemeieze pe principiile enunțate în prezenta recomandare introducerea sau adaptarea liniilor directoare și a legislației naționale în domeniul gestionării proprietății intelectuale și al transferului de cunoștințe de către organizațiile publice de cercetare, acordurile de cooperare în domeniul cercetării încheiate cu țări terțe, precum și orice alte măsuri destinate promovării transferului de cunoștințe sau definirea de noi politici ori sisteme de finanțare, cu respectarea normelor referitoare la ajutoarele de stat;

               7.

               să ia măsuri pentru a garanta punerea în aplicare cât mai largă a Codului de bune practici, fie direct, fie prin intermediul normelor stabilite de organismele de finanțare a cercetării la nivel național și regional;

               8.

               să garanteze participanților din statele membre și din țări terțe la proiecte internaționale de cercetare aplicarea unui tratament echitabil și corect în ceea ce privește proprietatea și accesul la drepturile de proprietate intelectuală, în beneficiul tuturor partenerilor implicați;

               9.

               să desemneze un punct național de contact al cărui mandat ar trebui să includă coordonarea măsurilor privind transferul de cunoștințe între organizațiile publice de cercetare și sectorul privat, inclusiv abordarea aspectelor transnaționale, și menținerea legăturilor cu celelalte puncte naționale de contact din celelalte state membre;

               10.

               să examineze cele mai bune practici prezentate în anexa II și să le utilizeze, ținând seama de contextul național;

               11.

               să informeze Comisia până la 15 iulie 2010 și, ulterior, la fiecare doi ani, cu privire la măsurile luate pe baza prezentei recomandări, precum și cu privire la impactul avut de respectivele măsuri.

      Adoptată la Bruxelles, 10 aprilie 2008.

            Pentru Comisie

         Janez POTOČNIK

            Membru al Comisiei

      (1)  COM(2007) 182.

      ANEXA I
      Codul de bune practici pentru universități și alte organizații publice de cercetare privind gestionarea proprietății intelectuale în activitățile de transfer de cunoștințe
      Prezentul Cod de bune practici constă în trei seturi importante de principii.
      Principiile politicii interne de proprietate intelectuală (desemnate în continuare prin acronimul „PI”) constituie ansamblul principiilor de bază pe care ar trebui să le aplice organizațiile publice de cercetare pentru a gestiona eficient aspectele legate de proprietatea intelectuală rezultată din activitățile lor de cercetare și dezvoltare, proprii sau în colaborare.
      Principiile politicii de transfer de cunoștințe (desemnate în continuare prin acronimul „TC”) completează principiile politicii de proprietate intelectuală și tratează în mod mai detaliat transferul și exploatarea efective ale proprietății intelectuale, indiferente dacă este sau nu protejată de drepturi de proprietate intelectuală.
      Principiile de cercetare colaborativă și pe bază de contract sunt aplicabile tuturor tipurilor de activități de cercetare, desfășurate sau finanțate în comun de către o organizație publică de cercetare și de sectorul privat, incluzând, în special, cercetare colaborativă (în care toate părțile îndeplinesc sarcini de cercetare) și cercetare pe bază de contract (în care activitatea de cercetare este subcontractată de către o societate privată unei organizații publice de cercetare).
      Principii pentru politica internă în domeniul proprietății intelectuale

                  1.

                  Dezvoltarea unei politici în domeniul PI, ca parte a strategiei pe termen lung și a misiunii organizației de cercetare, și diseminarea sa la nivel intern și extern, cu stabilirea unui punct de contact unic.

                  2.

                  Politica respectivă trebuie să prevadă norme clare pentru studenți și personal cu privire, în special, la divulgarea ideilor noi care prezintă interes comercial potențial, la proprietatea asupra rezultatelor cercetării, menținerea la zi a registrelor, gestionarea conflictelor de interese cu părți terțe și a angajamentelor față de acestea.

                  3.

                  Promovarea identificării, a exploatării și, după caz, a protejării proprietății intelectuale, în conformitate cu strategia și misiunea organizației publice de cercetare și în scopul maximizării beneficiilor socioeconomice. În acest scop, pot fi adoptate diferite strategii, diferențiate, eventual, în funcție de domenii științifice/tehnice specifice, cum ar fi, de exemplu, abordarea de tip „domeniu public” sau abordarea de tip „inovație deschisă”.

                  4.

                  Oferirea unor stimulente corespunzătoare, astfel încât să se asigure că personalul relevant are un rol activ în implementarea politicii în domeniul PI. Asemenea stimulente nu trebuie să fie numai de natură financiară, ci și să ofere posibilitatea avansării în carieră, prin luarea în considerare, în procedurile de evaluare, a aspectelor legate de proprietatea intelectuală și de transferul de cunoștințe, alături de criteriile academice.

                  5.

                  Luarea în considerare a posibilității de creare de către organizațiile publice de cercetare a unor portofolii coerente în domeniul PI, de exemplu în domenii tehnologice specifice, și, după caz, stabilirea de comunități de brevete/PI care să includă proprietate intelectuală aparținând altor organizații de cercetare. Exploatarea PI ar fi astfel ușurată, având în vedere atingerea masei critice în aceste condiții și costurile de tranzacționare reduse pentru terți.

                  6.

                  Sensibilizarea studenților și a personalului de cercetare cu privire la proprietatea intelectuală și transferul de cunoștințe (TC), precum și dezvoltarea competențelor de bază în aceste domenii prin acțiuni de formare, și asigurarea competenței și a formării corespunzătoare a personalului care gestionează PI/TC.

                  7.

                  Dezvoltarea și diseminarea unei politici de publicare/diseminare care să promoveze difuzarea largă a rezultatelor cercetării și dezvoltării (de exemplu, prin publicații cu acces liber), cu acceptarea, în același timp, a unei anumite întârzieri în cazurile în care se are în vedere protejarea proprietății intelectuale, deși această întârziere ar trebui menținută la nivelul minim.

            Principii pentru politica de transfer de cunoștinte

                  8.

                  În vederea promovării utilizării rezultatelor cercetării finanțate de la bugetul public și a maximizării impactului lor socioeconomic, luarea în considerare a tuturor tipurilor de mecanisme de exploatare posibile (cum ar fi acordarea de licențe sau crearea de spin-off-uri) și a tuturor partenerilor posibili pentru această exploatare (cum ar fi spin-off-uri sau companii existente, alte organizații publice de cercetare, investitori sau servicii ori agenții de sprijin pentru inovare) și selectarea celor mai adecvați.

                  9.

                  O politică proactivă de PI/TC poate genera venituri suplimentare pentru organizațiile publice de cercetare, însă acest lucru nu trebuie considerat drept prim obiectiv.

                  10.

                  Garantarea faptului că organizațiile publice de cercetare dispun, pe lângă personalul cu pregătire tehnică, de servicii profesionale de transfer de cunoștințe sau au acces la astfel de servicii, cum ar fi servicii de consultanță juridică, financiară, comercială, precum și în ceea ce privește protecția și asigurarea respectării normelor privind aplicarea proprietății intelectuale.

                  11.

                  Dezvoltarea și diseminarea unei politici de acordare de licențe, în vederea armonizării practicilor în cadrul organizațiilor publice de cercetare și asigurarea imparțialității tranzacțiilor. Trebuie atent evaluate, în special, transferul drepturilor de proprietate intelectuală deținute de organizația publică de cercetare și acordarea de licențe exclusive (1), îndeosebi în ceea ce privește părțile terțe noneuropene. Licențele în scopuri de exploatare trebuie să implice compensații corespunzătoare, financiare sau de altă natură.

                  12.

                  Dezvoltarea și diseminarea unei politici privind crearea de spin-off-uri, care să permită personalului organizațiilor publice de cercetare să se angajeze, după caz, în crearea de astfel de întreprinderi – și să îl încurajeze în acest scop – și să stabilească relații clare pe termen lung între spin-off-uri și organizația publică.

                  13.

                  Stabilirea de principii clare cu privire la repartizarea rezultatelor financiare ale transferului de cunoștințe între organizația publică de cercetare, departament și inventatori.

                  14.

                  Monitorizarea protecției proprietății intelectuale și a activităților de transfer de cunoștințe și de rezultate conexe și diseminarea periodică a acestora. Rezultatele cercetării desfășurate de organizația publică de cercetare, orice expertiză și drepturi de proprietate intelectuală conexe trebuie să beneficieze de o mai mare vizibilitate pentru sectorul privat, în vederea promovării exploatării lor.

            Principii privind cercetarea colaborativă și pe bază de contract (2)

                  15.

                  Normele care guvernează activitățile de cercetare colaborativă și pe bază de contract trebuie să fie compatibile cu misiunea fiecăreia dintre părți. Aceste norme trebuie să ia în considerare nivelul de finanțare privată și să fie în concordanță cu obiectivele activităților de cercetare, în special cele privind maximizarea impactului comercial și socioeconomic al cercetării, sprijinirea obiectivului organizației publice de cercetare de atragere de finanțări pentru cercetare din fonduri private, menținerea unei poziții în materie de proprietate intelectuală care să îi permită să continue cercetarea academică și colaborativă și evitarea obstacolelor în calea diseminării rezultatelor activităților de C&D.

                  16.

                  Aspectele legate de PI trebuie clarificate la nivel managerial și cât mai devreme posibil în cursul proiectului de cercetare, în mod ideal înainte de începerea acestuia. Aspectele legate de PI includ alocarea drepturilor de proprietate intelectuală generate în cadrul proiectului (denumite în continuare „informații generate” – foreground), identificarea proprietății intelectuale aflate în posesia părților înainte de începerea proiectului (denumite în continuare „informații prealabile” – background) și care sunt necesare pentru executarea proiectului sau în scopul exploatării, drepturile de acces (3) la informațiile prealabile și la informațiile generate și modul de repartizare a veniturilor.

                  17.

                  Într-un proiect de cercetare colaborativă, proprietatea asupra informațiilor generate trebuie să revină părții care le-a produs, dar poate fi alocată diferitelor părți pe baza unui acord contractual încheiat în prealabil, care să reflecte în mod adecvat interesele, sarcinile și contribuțiile financiare sau de altă natură la proiect ale părților respective. În cazul cercetării pe bază de contract, informațiile generate de organizațiile publice de cercetare aparțin părții care reprezintă sectorul privat. Proprietatea asupra informațiilor prealabile nu trebuie să fie afectată de proiect.

                  18.

                  Drepturile de acces (3) trebuie clarificate între părți cât mai devreme posibil în cursul proiectului de cercetare, în mod ideal înainte de începerea acestuia. În cazurile în care este necesar în scopul desfășurării proiectului de cercetare sau pentru exploatarea informațiilor generate ale unei părți, ar trebui să se acorde drepturi de acces la informațiile generate și la informațiile prealabile de care dispun celelalte părți, în condiții care să reflecte în mod adecvat interesele, sarcinile, contribuțiile financiare și de altă natură la proiect.

         (1)  În ceea ce privește rezultatele activităților de C&D care au mai multe domenii posibile de aplicare, trebuie evitată acordarea de licențe exclusive fără niciun fel de delimitare a câmpului specific de aplicare. Mai mult, de regulă, organizația publică de cercetare trebuie să rezerve drepturi corespunzătoare pentru a facilita diseminarea și cercetarea pe viitor.

         (2)  Atunci când o organizație publică de cercetare se angajează în activități de cercetare colaborativă sau pe bază de contract cu un partener industrial, Comisia va considera în mod automat (adică fără a exista obligația de notificare) că partenerului industrial nu îi este acordat niciun fel de ajutor de stat indirect prin intermediul organizației publice de cercetare dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite în documentul intitulat Community Framework for State Aid for R&D&I [Cadrul comunitar privind ajutoarele de stat pentru activitățile de cercetare, dezvoltare și inovare] (JO C 323, 30.12.2006 – în special punctele 3.2.1 și 3.2.2).

         (3)  Drepturile de acces se referă la drepturile pe care și le acordă reciproc părțile, spre deosebire de licențele acordate terților. Prin acestea trebuie să se determine ce părți din informațiile prealabile/informațiile generate și de care dintre părți se pot folosi în scopuri de cercetare și/sau de exploatare și în ce condiții.

      ANEXA II
      Practici ale autorităților publice care facilitează gestionarea proprietății intelectuale în cadrul activităților de transfer de cunoștințe desfășurate de universități și de alte organizații publice de cercetare
      Transferul de cunoștințe ca misiune strategică a organizațiilor publice de cercetare

                  1.

                  Transferul de cunoștințe între universități și industrie devine o prioritate permanentă, politică și operațională pentru toate organismele de cercetare finanțate de la bugetul public dintr-un stat membru, atât la nivel național, cât și la nivel regional.

                  2.

                  Acest subiect este, în mod evident, responsabilitatea ministerului care are în responsabilitate coordonarea cu alte ministere a inițiativelor de promovare a transferului de cunoștințe.

                  3.

                  Fiecare minister și fiecare organism regional care desfășoară activități de transfer de cunoștințe desemnează un funcționar responsabil pentru monitorizarea impactului acestora. Acești funcționari se reunesc periodic pentru a schimba informații și pentru a discuta modalitățile de îmbunătățire a transferului de cunoștințe.

            Politici de gestionare a proprietății intelectuale

                  4.

                  Se încurajează gestionarea corespunzătoare a proprietății intelectuale rezultate din finanțări publice și se impune ca această gestionare să respecte principiile stabilite care iau în considerare interesele legitime ale industriei (de exemplu, constrângerile temporare legate de păstrarea confidențialității).

                  5.

                  Politica de cercetare promovează recursul la sectorul privat pentru identificarea nevoilor tehnologice și pentru stimularea investițiilor private în cercetare și încurajarea exploatării rezultatelor cercetării finanțate de la bugetul public.

            Capacități și aptitudini pentru transferul de cunoștințe

                  6.

                  Organizațiile publice de cercetare și personalul lor au la dispoziție suficiente resurse și stimulente pentru a se angaja în activități de transfer de cunoștințe.

                  7.

                  Se iau măsuri pentru a se asigura disponibilitatea și facilitatea recrutării de personal calificat (cum ar fi responsabili pentru activitățile de transfer tehnologic) de către organizațiile publice de cercetare.

                  8.

                  Este disponibil un set de contracte-tip, precum și un instrument de facilitare a deciziei cu privire la alegerea tipului de contract cel mai adecvat, în funcție de o serie de parametri.

                  9.

                  Înainte de a se stabili noi mecanisme de promovare a transferului de cunoștințe (cum ar fi scheme de mobilități sau de finanțare), sunt consultate grupurile corespunzătoare de părți interesate, cum ar fi IMM-urile, industria în sens larg, precum și organizațiile publice de cercetare.

                  10.

                  Se promovează punerea în comun a resurselor de către organizațiile publice de cercetare la nivel local sau regional acolo unde acestea nu dispun de masa critică sub raportul bugetului de cercetare pentru a se justifica existența unui birou propriu de transfer de cunoștințe sau a unui responsabil în materie de proprietate intelectuală.

                  11.

                  Se lansează programe de sprijin pentru spin-off-uri de cercetare, care includ activități de formare în materie de spirit antreprenorial și prevăd o interacțiune puternică între organizațiile publice de cercetare și incubatoarele locale de afaceri, investitori, agenții de sprijin pentru întreprinderi etc.

                  12.

                  Se pune la dispoziție finanțare guvernamentală pentru sprijinirea transferului de cunoștințe și participarea întreprinderilor la activitățile organizațiilor publice de cercetare, inclusiv prin angajarea de experți.

            Coerența cooperării transnaționale

                  13.

                  În vederea promovării transferului transnațional de cunoștințe și a facilitării cooperării cu părți din alte țări, deținătorul proprietății intelectuale rezultate din activități de cercetare finanțate de la bugetul public este definit prin reguli clare și se facilitează accesul la informațiile respective, împreună cu orice condiții de finanțare care ar putea afecta transferul de cunoștințe. Regimul instituțional de proprietate – prin opoziție cu regimul „privilegiul profesorului” – este considerat drept regimul juridic aplicabil din principiu drepturilor de proprietate intelectuală în cadrul organizațiilor publice de cercetare din majoritatea statelor membre UE.

                  14.

                  La semnarea acordurilor de cooperare internațională în domeniul cercetării, termenii și condițiile referitoare la proiecte finanțate prin sisteme de finanțare din ambele țări acordă tuturor participanților aceleași drepturi, în special în ceea ce privește drepturile de proprietate intelectuală și restricțiile de utilizare conexe.

            Diseminarea cunoștințelor

                  15.

                  Organizațiile publice implementează accesul liber în materie de evaluare colegială a publicațiilor științifice rezultate din cercetarea finanțară de la bugetul public.

                  16.

                  Se promovează accesul liber la datele cercetării, în conformitate cu documentul intitulat OECD Principles and Guidelines for Access to Research Data from Public Funding [Principiile și liniile directoare ale OECD cu privire la accesul la datele cercetării finanțate de la bugetul public], luând în considerare restricțiile legate de exploatarea în scopuri comerciale.

                  17.

                  În legătură cu politicile legate de accesul liber, se dezvoltă, cu finanțare de la bugetul public, facilități de arhivare pentru rezultatele cercetării (cum ar fi baze de date accesibile pe internet).

            Monitorizarea punerii în aplicare

                  18.

                  Se pun în practică mecanismele necesare de monitorizare și evaluare a progreselor înregistrate de organizațiile publice de cercetare naționale în activitățile de transfer de cunoștințe, de exemplu rapoartele anuale individuale ale organizațiilor publice de cercetare. Aceste informații, împreună cu cele mai bune practici, sunt, de asemenea, puse la dispoziția celorlalte state membre.


				|

		52013DC0362

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programului național de reformă al Italiei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Italiei pentru perioada 2012-2017 /* COM/2013/0362 final - 2013/ () */

.
Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programului național de
reformă al Italiei pentru 2013
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al
Italiei pentru perioada 2012-2017
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr.
1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie
2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special articolul 6
alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea
forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a
politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt
necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de
creștere durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările
generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii
(2010-2014), iar la 21 octombrie 2010, Consiliul a adoptat o decizie
privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de
muncă ale statelor membre[5],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
existente la nivel național.
(3)       La 29 iunie 2012, șefii
de stat sau de guvern au convenit asupra unui Pact pentru creștere
economică și locuri de muncă, prin care se oferă un cadru
coerent de acțiune atât la nivel național, cât și la nivelul UE
și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile,
instrumentele și politicile existente. Aceștia au stabilit
acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre,
exprimându-și în special angajamentul deplin față de
îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de
punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei
țări.
(4)       La 6 iulie 2012,
Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de
reformă al Italiei pentru 2012 și a emis un aviz cu privire la
Programul actualizat de stabilitate al Italiei pentru perioada 2011-2015.
(5)       La 28 noiembrie 2012, Comisia
a adoptat analiza anuală a creșterii[6],
care marchează începutul semestrului european 2013 pentru coordonarea
politicilor economice. Tot la 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat, în temeiul
Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă[7], în care a identificat Italia
ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un
bilanț aprofundat.
(6)       La 14 martie 2013, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea
stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice
și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul
European a subliniat că este necesar să se continue consolidarea
finanțelor publice într-un mod diferențiat și favorabil
creșterii, să se restabilească condițiile normale de
creditare a economiei, să se promoveze creșterea economică
și competitivitatea, să se combată șomajul și
consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze
administrația publică.
(7)       La 10 aprilie 2013, Comisia a
publicat rezultatele bilanțului său aprofundat[8] privind Italia, în temeiul
articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Din analiza Comisiei reiese
că Italia se confruntă cu dezechilibre macroeconomice, care
necesită adoptarea unor măsuri de politică ferme. Printre
principalele dezechilibre macroeconomice cu care încă se confruntă
Italia se numără în special scăderea competitivității
pe plan extern, precum și nivelul ridicat al datoriilor publice în
contextul unei creșteri modeste prelungite.
(8)       La 11 aprilie 2013, Italia
și-a prezentat Programul de stabilitate din 2013 pentru perioada 2012-2017
și Programul național de reformă pentru 2013. După ce au
fost prezentate cele două programe, noul guvern, desemnat la 28 aprilie,
și-a declarat intenția de a consolida agenda de reforme structurale,
confirmând obiectivele bugetare prezentate în Programul de stabilitate. La 17
mai, a fost adoptat un decret-lege care cuprinde noi dispoziții privind
impozitele pe bunuri imobile și extinderea schemei de suplimentare a
salariilor pentru lucrătorii angajați sub nivelul lor de
competență. Pentru a se ține seama de legăturile dintre
ele, cele două programe și noile măsuri adoptate de guvern au
fost evaluate în același timp.
(9)       Pe baza evaluării, în
temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a Programului de
stabilitate pentru perioada 2013-2017, Consiliul consideră că
scenariul macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din
program este optimist pentru 2014, în comparație cu previziunile Comisiei
din primăvara anului 2013. Acesta este plauzibil începând din 2015, dar
numai în condițiile implementării integrale a reformelor structurale
adoptate, ceea ce constituie în continuare o provocare. Strategia bugetară
prezentată în program a fost confirmată de noul guvern și
aprobată de parlament. Aceasta își propune să mențină
deficitul sub pragul de 3 % din PIB pe durata programului, să
îndeplinească obiectivul pe termen mediu în 2013 și să asigure o
traiectorie descendentă a ponderii datoriei în PIB începând cu 2014.
Programul confirmă obiectivul pe termen mediu de a avea o poziție
bugetară echilibrată în termeni structurali, care este în
conformitate cu Pactul de stabilitate și de creștere. Deficitul a
fost adus la 3 % din PIB în 2012 și, conform previziunilor de
primăvară ale Comisiei, publicate la 3 mai 2013, este de
așteptat să rămână sub valoarea de referință în
perioada 2013-2014. Se consideră că, dacă sunt puse în aplicare
în mod coerent, dispozițiile adoptate de guvernul italian la 17 mai pot
avea un impact semnificativ asupra deficitului. După ce s-a înregistrat o
îmbunătățire cu 2,7 puncte procentuale din PIB, calculată
cumulat pentru perioada 2009 - 2012, și în ipoteza în care politicile nu
se modifică, se prevede o îmbunătățire cu încă un
punct procentual a soldului structural ca procentaj din PIB în 2013, soldul
ajungând la -0,5 %, apoi deteriorându-se ușor în 2014. Soldul primar
structural ar urma să atingă 5 % din PIB în 2014. Ajustarea
structurală prevăzută pentru 2013 este adecvată, având în
vedere o analiză a cheltuielilor fără măsurile
discreționare privind veniturile, în timp ce pentru 2014 aceasta
indică o deviere de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii
obiectivului pe termen mediu. Programul preconizează că rata datoriei
publice va atinge un nivel maxim în 2013, după care va începe să
scadă, datorită veniturilor din privatizare prevăzute care se
ridică anual la 1 punct procentual din PIB. În cadrul previziunilor
însă, ponderea datoriei în PIB este în continuă creștere, una
dintre cauze fiind plata datoriilor comerciale, care contribuie cu aproximativ
2,5 puncte procentuale în perioada 2013-2014, însă veniturile din
privatizare nu sunt incluse, întrucât detaliile nu au fost încă
specificate. Începând cu 2013, Italia se află în perioada de
tranziție de trei ani în ceea ce privește respectarea criteriului
datoriei, traiectoria datoriei din Programul de stabilitate asigurând
înregistrarea unor progrese suficiente în vederea respectării acestui criteriu.
Cu toate acestea, deficitul și previziunile din program referitoare la
nivelul datoriei se bazează pe punerea în aplicare deplină a
măsurilor bugetare și a reformelor structurale adoptate, care sunt
esențiale pentru a instaura încrederea pieței și a stimula
creșterea și ocuparea forței de muncă.
(10)     S-au adoptat reforme
importante pentru a promova sustenabilitatea finanțelor publice și
pentru a stimula creșterea, însă implementarea completă a
acestora rămâne o provocare, fiind necesare acțiuni suplimentare. Mai
multe propuneri de măsuri esențiale nu au fost încă aprobate sau
necesită încă adoptarea unor acte legislative și există
riscul ca aplicarea lor efectivă să nu fie asigurată în mod
sistematic la toate nivelurile de guvernare. Eficiența administrației
publice în ceea ce privește cadrul de reglementare și procedural,
calitatea guvernării și capacitatea administrativă continuă
să fie afectată de deficiențe semnificative care, la rândul lor,
afectează punerea în aplicare a reformelor și mediul de afaceri.
(11)     Pentru îmbunătățirea
mediului de afaceri trebuie finalizată reforma sistemului de justiție
civilă, prin punerea cât mai rapidă în aplicare a revizuirii
organizării instanțelor și prin reducerea duratei excesive a tratării
cauzelor, a numărului de cauze nesoluționate și a nivelului
ridicat de litigii. Din hotărârea Curții Constituționale din
octombrie 2012 privind medierea reiese necesitatea unor acțiuni menite
să promoveze utilizarea unor mecanisme extrajudiciare de soluționare
a litigiilor. Corupția, ale cărei costuri sunt estimate la 4 %
din PIB, reprezintă un motiv serios de îngrijorare, întrucât
subminează grav potențialul de redresare economică. Legea
anticorupție din noiembrie 2012 necesită acțiuni
subsecvente, eficacitatea măsurilor de combatere a corupției putând
fi îmbunătățită în continuare, în special în ceea ce
privește termenele de prescripție, care în prezent sunt scurte.
(12)     Strategia ambițioasă
de consolidare a finanțelor publice adoptată până în prezent a
fost însoțită de introducerea în Constituție a regulii
echilibrului bugetar în aprilie 2012 și de măsuri de
îmbunătățire a eficienței și a calității
cheltuielilor publice. Totuși, din cauza lacunelor legate de punerea în
aplicare, acțiunile întreprinse nu au fost pe deplin eficace, în special
în ceea ce privește eficiența ocupării forței de muncă
în sectorul public și reducerea numărului de provincii. Planul de
acțiune pentru coeziune a permis o intensificare a absorbției
fondurilor structurale (aproximativ 12,1 miliarde EUR în trei etape
consecutive). Cu toate acestea, măsurile de ameliorare a nivelului global
de gestionare a fondurilor sunt în continuare lipsite de ambiție, în
special în sudul Italiei, suscitând serioase preocupări în ceea ce
privește perioada de programare 2014-2020. Există astfel o marjă
considerabilă pentru îmbunătățirea eficienței
cheltuielilor publice.
(13)     În mod tradițional,
băncile joacă un rol esențial în sprijinirea
activității economice din Italia, în special datorită
împrumuturilor acordate întreprinderilor mici, însă capacitatea
băncilor de a-și asuma acest rol a scăzut din cauza recesiunii
economice prelungite. A crescut riscul de credit, iar creditele neperformante
s-au acumulat, ceea ce a contribuit la o reducere a împrumuturilor și la
scăderea drastică a rentabilității băncilor. Ca
răspuns, Banca Italiei efectuează inspecții la fața locului
pentru a verifica dacă este adecvată constituirea de provizioane
pentru împrumuturi neperformante. Anumite caracteristici ale guvernanței
corporative din băncile italiene pot limita eficacitatea
activității lor de intermediere financiară. Au fost adoptate
măsuri pentru a încuraja utilizarea canalelor de finanțare nebancare,
în special finanțarea prin capitaluri proprii, și pentru a promova
capacitatea de inovare, dar domeniul lor de aplicare este în continuare limitat
și acestea nu au fost încă puse în aplicare pe deplin. Transpunerea
Directivei UE privind întârzierea plăților în cadrul
tranzacțiilor comerciale și planul de decontare a datoriilor comerciale
acumulate vor contribui la îmbunătățirea lichidității
întreprinderilor.
(14)     În iunie 2012 s-a adoptat o
amplă reformă a pieței forței de muncă, care
abordează rigiditățile și segmentarea acestei piețe.
Reforma trebuie completată prin adoptarea celorlalte acte legislative de punere
în aplicare, iar aplicarea concretă pe teren trebuie atent
monitorizată. În plus, serviciile publice de ocupare a forței de
muncă nu au fost încă integrate cu administrația
responsabilă cu alocațiile de șomaj pentru a sprijini punerea în
aplicare a unor strategii eficiente de activare. În urma unor acorduri
succesive încheiate în perioada 2011-2013, partenerii sociali au convenit
asupra unui nou cadru de stabilire a salariilor, care este susținut de
stimulente fiscale pentru a încuraja o mai bună aliniere a salariilor la
productivitate și la condițiile pieței forței de muncă
locale. Acest cadru ar trebui pus în aplicare în mod efectiv și adaptat
progresiv pe baza monitorizării rezultatelor.
(15)     Rata șomajului în rândul
tinerilor și proporția tinerilor care nu au un loc de muncă, nu
sunt înscriși în sistemul de învățământ și nici nu
urmează cursuri de formare profesională a continuat să
crească, ajungând la 37 %, respectiv 21,1 %, până la sfârșitul
anului 2012. Numărul absolvenților de învățământ
terțiar și rata de ocupare a forței de muncă în rândul
tinerilor absolvenți de învățământ terțiar sunt cele
mai scăzute din UE, ceea ce indică faptul că tinerii
absolvenți dobândesc competențe care sunt puțin relevante pentru
piața forței de muncă. Deși în ușoară scădere,
rata părăsirii timpurii a școlii rămâne ridicată.
Acest fapt ridică semne de întrebare în ceea ce privește
performanța sistemului de învățământ. Unul din
elementele-cheie este profesia de cadru didactic, care este în prezent
caracterizată de un parcurs profesional prestabilit și oferă
perspective limitate în ceea ce privește dezvoltarea profesională.
Participarea femeilor la piața forței de muncă este în
continuare redusă, iar diferența dintre femei și
bărbați în ceea ce privește încadrarea în muncă este una
dintre cele mai mari din UE. Riscul de sărăcie, de excluziune
socială și în special riscul legat de starea materială extrem de
precară sunt în mod clar în creștere, în timp ce sistemul de
protecție socială se confruntă cu tot mai multe
dificultăți în ceea ce privește nevoile sociale, întrucât
predomină cheltuielile legate de pensii, iar transferurile sociale, cu
excepția pensiilor, nu sunt suficient orientate către combaterea
sărăciei și către promovarea incluziunii sociale.
(16)     Structura sistemului fiscal,
care este în continuare complexă, afectează puternic piața
forței de muncă și piața capitalului. După eforturile
depuse în perioada 2010-2011, măsurile suplimentare adoptate în vederea
transferului sarcinii fiscale de la factorii de producție la consum,
proprietate și mediu au fost mai limitate. Sunt încă necesare
acțiuni prin care să se simplifice sistemul fiscal, să se
raționalizeze cheltuielile fiscale, să se alinieze baza de impozitare
a proprietăților la valorile de piață, să se asigure o
mai bună respectare a normelor și să se descurajeze frauda. În
așteptarea unei revizuiri a valorilor cadastrale, propunerea de
reformă privind impozitarea bunurilor imobile va avea ca obiectiv
îmbunătățirea echității, în limitele strategiei
bugetare prezentate în Programul de stabilitate. Reducerea economiei subterane
și a muncii fără forme legale poate să aducă beneficii
finanțelor publice și să aibă efecte pozitive asupra
capitalurilor proprii. Este posibil ca pentru revizuirea scutirilor de TVA sau
a cotelor reduse de TVA și pentru revizuirea cheltuielilor fiscale directe
să fie necesară o ajustare a transferurilor sociale pentru a se
limita la minimum efectele distributive.
(17)     S-au depus eforturi
semnificative pentru a se liberaliza sectorul serviciilor. Cu toate acestea, ar
trebui continuată reforma profesiilor reglementate, prin abordarea
restricțiilor rămase, iar principalele sale principii ar trebui
să fie protejate împotriva eventualelor dificultăți care decurg
în special din reforma profesiunii juridice. Este, de asemenea, important
să se ia măsuri pentru ca, în urma hotărârii Curții
Constituționale din iulie 2012, serviciile publice locale să fie
deschise concurenței.
(18)     În sectorul
industriilor de rețea, reforma privind deschiderea accesului la piață
și îmbunătățirea capacității infrastructurii este
în desfășurare, dar există în continuare importante
provocări. Până în luna septembrie 2013 urmează să se
finalizeze procesul de separare în sectorul gazelor și trebuie pusă
în aplicare strategia națională pentru energie din martie 2013.
Deschiderea concurenței în sectorul telecomunicațiilor
reprezintă un alt posibil domeniu de acțiune. Nu a fost încă
instituită noua autoritate în domeniul transporturilor responsabilă
pentru autostrăzi, aeroporturi, porturi și căi ferate.
Autoritatea ar trebui să fie independentă, să dispună de
resursele necesare pentru a funcționa și să aibă
competența de a aplica sancțiuni. Există, de asemenea, o problemă
gravă legată de deficiențele din infrastructura internă
și cea transfrontalieră, cu disparități între nord și
sud, care se traduc prin creșterea prețurilor la energie, un nivel
redus de penetrare a conexiunilor în bandă largă și blocaje în
domeniul transporturilor.
(19)     În contextul semestrului
european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii
economice a Italiei. Aceasta a evaluat Programul de stabilitate și
Programul național de reformă și a prezentat un bilanț
aprofundat. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora
pentru o politică fiscală și socioeconomică
sustenabilă în Italia, ci și de conformitatea acestora cu normele
și orientările Uniunii, având în vedere necesitatea de a consolida
guvernanța economică globală a Uniunii prin asigurarea unei
contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările
sale emise în cadrul semestrului european se reflectă în
recomandările 1-6 de mai jos.
(20)     În lumina acestei
evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate al Italiei, iar
avizul său[9]
se regăsește în special în recomandarea 1 de mai jos.
(21)     În lumina rezultatelor
bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări,
Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul
de stabilitate. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din
Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 privind prevenirea și corectarea
dezechilibrelor macroeconomice se reflectă în recomandările 1 — 6 de
mai jos.
(22)     În contextul semestrului
european, Comisia a efectuat, de asemenea, o analiză a politicii economice
a zonei euro în ansamblul său. Pe baza acestei analize, Consiliul a emis
recomandări specifice adresate statelor membre care au adoptat moneda
euro. De asemenea, Italia ar trebui să asigure implementarea completă
și în timp util a acestor recomandări,
RECOMANDĂ ca, în perioada 2013-2014,
Italia să întreprindă acțiuni astfel încât:
1.           Să asigure
menținerea deficitului sub 3 % din PIB în 2013, prin punerea în
aplicare integrală a măsurilor adoptate. Să continue ajustarea
structurală într-un ritm adecvat și printr-o consolidare fiscală
favorabilă creșterii, pentru a atinge și menține obiectivul
pe termen mediu începând cu 2014. Să atingă excedentele primare
structurale planificate pentru ca ponderea datoriei în PIB, al cărei nivel
este foarte ridicat (132,2 % din PIB în 2014), să se înscrie pe o
traiectorie descendentă. Să procedeze în continuare la o
îmbunătățire durabilă a eficienței și a
calității cheltuielilor publice punând în aplicare pe deplin
măsurile adoptate în 2012 și intensificând eforturile prin efectuarea
de bilanțuri aprofundate periodice în materie de cheltuieli la toate
nivelurile de guvernare.
2.           Să asigure implementarea
la timp a reformelor în curs prin adoptarea rapidă a actelor legislative
necesare, prin obținerea de rezultate concrete la toate nivelurile de
guvernare și cu toate părțile interesate relevante, precum
și prin monitorizarea impactului. Să consolideze eficiența
administrației publice și să îmbunătățească
coordonarea între diferitele niveluri de guvernare. Să simplifice cadrul
administrativ și de reglementare pentru cetățeni și
întreprinderi și să reducă termenele de judecată și
nivelurile ridicate de litigii din justiția civilă, inclusiv prin
promovarea procedurilor extrajudiciare de soluționare a litigiilor.
Să consolideze cadrul juridic pentru combaterea corupției, inclusiv
prin revizuirea normelor care reglementează perioadele de limitare.
Să adopte măsuri structurale pentru a îmbunătăți
gestionarea fondurilor UE în regiunile sudice pentru perioada de programare
2014-2020.
3.           Să promoveze practici de
guvernanță corporativă în sectorul bancar, care să
conducă la o mai mare eficiență și rentabilitate, în
vederea sprijinirii fluxului de creditare a activităților productive.
Să continue activitățile în curs care vizează controlul
calității activelor în sectorul bancar și să faciliteze
găsirea unor soluții în cazul creditelor neperformante din
bilanțurile băncilor. Să promoveze în continuare dezvoltarea
piețelor de capital pentru a diversifica și consolida accesul întreprinderilor
la finanțare, în special în capitalurile proprii, favorizând astfel
capacitatea de inovare și de creștere.
4.           Să asigure punerea
eficientă în aplicare a reformelor care vizează piața muncii
și stabilirea salariilor pentru a permite o mai bună aliniere a
salariilor în funcție de productivitate. Să adopte măsuri
suplimentare pentru încurajarea participării la piața muncii, în
special a femeilor și a tinerilor, de exemplu prin intermediul unei
„garanții pentru tineret”. Să consolideze
învățământul profesional și tehnic, să asigure
eficientizarea serviciilor publice de ocupare a forței de muncă
și să îmbunătățească perspectivele de
carieră și serviciile de consiliere a studenților din
învățământul terțiar. Să reducă
dispozițiile financiare care descurajează pe cea de a doua
persoană care contribuie la venitul familiei să muncească
și să îmbunătățească furnizarea de servicii de
îngrijire și de servicii legate de activitățile
extrașcolare. Să își intensifice eforturile de prevenire a
părăsirii timpurii a școlii și de
îmbunătățire a calității învățământului
și a rezultatelor școlare, inclusiv prin reformarea sistemului de
dezvoltare profesională și de avansare în carieră pentru
profesori. Să asigure eficacitatea transferurilor sociale, în
special printr-o mai bună direcționare a prestațiilor sociale,
în special către familiile cu venituri reduse care au copii.
5.           Să transfere
sarcina fiscală de la forța de muncă și de la capital la
consum, proprietate și mediu într-un mod neutru din punct de vedere
bugetar. În acest scop, să revizuiască domeniul de aplicare al
scutirilor de TVA, al cotelor reduse de TVA și al cheltuielilor fiscale
directe și să reformeze sistemul cadastral pentru a alinia baza
fiscală a bunurilor imobile recurente la valorile de piață.
Să continue lupta împotriva evaziunii fiscale, să îmbunătățească
respectarea normelor fiscale și să ia măsuri decisive împotriva
economiei subterane și a muncii fără forme legale.
6.           Să
asigure punerea în aplicare corespunzătoare a măsurilor care
vizează deschiderea pieței în sectorul serviciilor. Să elimine
restricțiile existente în sectorul serviciilor profesionale și
să promoveze accesul la piață, de exemplu în sectorul
serviciilor publice locale, în care ar trebui încurajată recurgerea la
achiziții publice (în locul concesiilor directe). Să continue aplicarea
măsurilor luate în vederea îmbunătățirii condițiilor
de acces pe piață în industriile de rețea, în special
considerând înființarea autorității în domeniul transporturilor
ca obiectiv prioritar. Să modernizeze capacitatea infrastructurii,
acordând o atenție deosebită interconexiunilor energetice,
transportului intermodal și telecomunicațiilor în bandă
largă de mare viteză, urmărindu-se reducerea
disparităților persistente dintre nord și sud.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2013) 362 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 și P7_TA(2013)0053.
[5]               Decizia 2013/208/UE a Consiliului
din 22 aprilie 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 118 final.
[9]               În temeiul articolului 5 alineatul
(2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 3 februarie 2015 către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Latvijas Banka (BCE/2015/3)

text:
               13.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/4

         RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE
   din 3 februarie 2015
   către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Latvijas Banka
   (BCE/2015/3)
   (2015/C 51/02)
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 27.1,
   întrucât:

               (1)

               Auditul conturilor Băncii Centrale Europene (BCE) și ale băncilor centrale naționale ale statelor membre a căror monedă este euro este efectuat de auditori externi independenți recomandați de Consiliul guvernatorilor BCE și aprobați de Consiliul Uniunii Europene.

               (2)

               Mandatul actualilor auditori externi ai Latvijas Banka va înceta după efectuarea auditului aferent exercițiului financiar 2014. Prin urmare, este necesară desemnarea unor auditori externi începând cu exercițiul financiar 2015.

               (3)

               Latvijas Banka a selectat KPMG Baltics SIA drept auditor extern pentru exercițiile financiare 2015-2019,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   Se recomandă desemnarea KPMG Baltics SIA drept auditor extern al Latvijas Banka pentru exercițiile financiare 2015-2019.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 3 februarie 2015.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI


title: Recomandarea Consiliului din 10 februarie 2009 privind descărcarea de gestiune a Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului european de dezvoltare (al optulea FED) pentru exercițiul financiar 2007

text:
               11.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 40/36

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 10 februarie 2009
   privind descărcarea de gestiune a Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului european de dezvoltare (al optulea FED) pentru exercițiul financiar 2007
   (2009/113/CE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere cea de a patra Convenție ACP-CEE, semnată la Lomé la 15 decembrie 1989 (1), modificată prin acordul semnat la Mauritius la 4 noiembrie 1995 (2),
   având în vedere Acordul intern între reprezentanții guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului, cu privire la finanțarea și administrarea asistenței comunitare în temeiul celui de al doilea Protocol financiar la cea de a patra Convenție ACP-CEE (3), denumit în continuare „Acordul intern”, care instituie, printre altele, cel de al optulea Fond european de dezvoltare (al optulea FED), în special articolul 33 alineatul (3),
   având în vedere Regulamentul financiar 98/430/CE din 16 iunie 1998 aplicabil cooperării pentru finanțarea dezvoltării în temeiul celei de a patra Convenții ACP-CE (4), în special articolele 66-74,
   după consultarea contului de venituri și cheltuieli și a bilanțului referitoare la operațiunile celui de al optulea FED astfel cum se prezintă la data de 31 decembrie 2007, precum și a raportului Curții de Conturi privind exercițiul financiar 2007 însoțit de răspunsurile Comisiei (5),
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 33 alineatul (3) din Acordul intern, descărcarea de gestiune pentru gestionarea financiară a celui de al optulea FED urmează să fie acordată Comisiei de către Parlamentul European la recomandarea Consiliului.

               (2)

               Executarea în ansamblu de către Comisie a operațiunilor celui de al optulea FED în decursul exercițiului financiar 2007 a fost satisfăcătoare,

         RECOMANDĂ PRIN PREZENTA ca Parlamentul European să acorde Comisiei descărcarea de gestiune cu privire la executarea operațiunilor celui de al optulea FED pentru exercițiul financiar 2007.

      Adoptată la Bruxelles, 10 februarie 2009.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. KALOUSEK

      (1)  JO L 229, 17.8.1991, p. 3.

      (2)  JO L 156, 29.5.1998, p. 3.

      (3)  JO L 156, 29.5.1998, p. 108.

      (4)  JO L 191, 7.7.1998, p. 53.

      (5)  JO C 286, 10.11.2008, p. 273.