               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 24.11.2021
            COM(2021) 742 final

            Recomandare de
            RECOMANDARE A CONSILIULUI
            privind politica economică a zonei euro
            {SWD(2021) 362 final}

               Recomandare de

               RECOMANDARE A CONSILIULUI

               privind politica economică a zonei euro

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 136, coroborat cu articolul 121 alineatul (2),

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice
                  1
               , în special articolul 5 alineatul (2),

               Având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice
                  2
               , în special articolul 6 alineatul (1),

               având în vedere recomandarea Comisiei Europene,

               având în vedere concluziile Consiliului European,

               având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,

               având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,

               întrucât:

               (1)După o recesiune foarte puternică în 2020, economia zonei euro cunoaște o redresare solidă și rapidă. Creșterea produsului intern brut (PIB) în al doilea trimestru din 2021 a depășit estimările și, potrivit previziunilor economice din toamna anului 2021, PIB-ul zonei euro ar urma să crească cu 5,0 % în 2021. Se preconizează că, în ultimul trimestru din 2021, PIB-ul zonei euro va reveni la nivelul de dinainte de criză. Șapte țări din zona euro reveniseră la nivelurile PIB anterioare crizei încă din trimestrul al doilea din 2021. Se preconizează că PIB-ul anual al zonei euro va crește cu 4,3 % în 2022. Cererea internă este principalul motor de creștere a PIB, corelat cu relaxarea restricțiilor în urma introducerii vaccinării, cu îmbunătățirea treptată a situației pe piețele forței de muncă, cu utilizarea surplusului de economii acumulate în cursul perioadelor de izolare și cu creșterea semnificativă a investițiilor pe fondul condițiilor de finanțare favorabile și al sprijinului politic din partea NextGenerationEU. În conformitate cu recomandările, statele membre din zona euro au luat măsuri, atât în mod individual, cât și colectiv în cadrul Eurogrupului, în vederea asigurării unei orientări politice care să sprijine redresarea în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19. În viitor, incertitudinea și riscurile rămân ridicate atât în interiorul, cât și în afara UE, inclusiv în ceea ce privește evoluția pandemiei.

               (2)În cursul anului, creșterea puternică a cererii interne a întâmpinat constrângeri pe partea ofertei, în special probleme legate de penuria de factori de producție și de perturbările logistice. Totodată, deficitul de forță de muncă și de competențe a devenit o preocupare crescândă în unele sectoare și în unele state membre. După mai mulți ani în care s-a menținut la un nivel foarte scăzut, inflația din zona euro și-a intensificat dinamica de la începutul anului 2021, în special ca urmare a escaladării prețurilor la energie și a blocajelor din lanțurile de aprovizionare, ceea ce lasă să se întrevadă un fenomen tranzitoriu, legat de procesul de ajustare post-izolare. Inflația a atins 3,4 % în zona euro în septembrie 2021, cel mai ridicat nivel din ultimii zece ani.

               (3)În 2021, strategia europeană de redresare s-a concentrat asupra punerii în aplicare a NextGenerationEU și a principalului său instrument, Mecanismul de redresare și reziliență (MRR)
                  3
               . La jumătatea lunii noiembrie 2021, Consiliul adoptase planurile de redresare și reziliență a 22 de state membre, dintre care 18 țări din zona euro, în urma unor evaluări pozitive din partea Comisiei. În următorii ani, punerea în aplicare a reformelor și a investițiilor în cadrul Mecanismului de redresare și reziliență va avea un profund impact pozitiv asupra funcționării economiilor din zona euro. Mecanismul va promova convergența economică și socială ascendentă între statele membre din zona euro, dată fiind cheia utilizată pentru repartizarea resurselor sale. Acesta a consolidat, totodată, încrederea și contribuie la menținerea creșterii economice și a stabilității macrofinanciare, echilibrând astfel mixul de politici și completând acțiunile Băncii Centrale Europene (BCE). Dincolo de sprijinirea relansării economice, Mecanismul de redresare și reziliență vizează să transforme structura economiilor statelor membre, în special în vederea realizării tranziției verzi și a celei digitale. Prin punerea în aplicare a unor investiții și reforme coerente în cadrul Mecanismului de redresare și reziliență, alături de utilizarea fondurilor de coeziune, se urmărește sporirea rezilienței zonei euro la șocurile viitoare, precum și creșterea producției potențiale într-o manieră durabilă, sprijinirea ocupării forței de muncă și abordarea provocărilor sociale. În plus, emisiunea de către Uniune de titluri de creanță denominate în euro pentru finanțarea MRR va spori profunzimea și lichiditatea piețelor de capital din Europa și va contribui la consolidarea monedei euro ca monedă internațională.

               (4)Punerea în aplicare a reformelor și a investițiilor prevăzute în planurile de redresare și reziliență va permite plata finanțării acordate prin MRR și va contribui în mod eficace la realizarea priorităților de politică ale zonei euro, inclusiv a recomandărilor Consiliului privind politica economică a zonei euro
                  4
               . Se vor viza, inter alia, consolidarea cadrelor instituționale naționale, sprijinirea investițiilor publice de înaltă calitate și luarea de măsuri de politică în sprijinul coeziunii sociale și al unei tranziții verzi și digitale echitabile. Acestea ar trebui să contribuie la asigurarea unei redresări durabile și favorabile incluziunii, la susținerea potențialului de creștere și la sporirea rezilienței. Acest lucru este în conformitate cu analiza anuală a creșterii durabile și cu cele patru dimensiuni ale sustenabilității competitive, și anume durabilitatea mediului, productivitatea, echitatea și stabilitatea macroeconomică
                  5
               .

               (5)Politicile adecvate de susținere a economiei și de consolidare reciprocă au asigurat o stabilizare macroeconomică eficace și au limitat impactul asupra rezultatelor pieței forței de muncă, atenuând riscurile de încetinire și sprijinind o redresare economică rapidă. Pentru a asigura buna funcționare a zonei euro va fi în continuare nevoie de un mix coerent de politici monetare și bugetare, precum și de reforme structurale și de măsuri de menținere a stabilității financiare, în deplină conformitate cu rolurile aferente ale statelor membre și ale instituțiilor în temeiul tratatului.

               (6)Măsurile de politică monetară ale BCE vizează să garanteze buna funcționare a diferitelor segmente ale pieței financiare, să mențină intacte canalele de transmisie monetară și, în cele din urmă, să mențină stabilitatea prețurilor pe termen mediu. În iulie 2021, BCE a publicat noua sa strategie de politică monetară. Aceasta adoptă un obiectiv de inflație simetric de 2 % pe termen mediu. Consiliul guvernatorilor a confirmat, de asemenea, că setul de rate ale dobânzilor BCE rămâne principalul instrument de politică monetară. În octombrie 2021, BCE a lansat o fază de investigare cu o durată de doi ani privind moneda euro digitală. Crearea unui euro digital ar necesita o intervenție a legiuitorului Uniunii în temeiul articolului 133 din TFUE. Emisiunea unei astfel de monede digitale a băncii centrale ar putea, printre altele, să garanteze continuitatea aprovizionării cu fonduri publice în format digital, să sprijine digitalizarea economiei europene și să încurajeze în mod activ inovarea în domeniul plăților de mică valoare
                  6
               . Totodată, aceasta ar contribui la consolidarea rolului internațional al monedei euro și a autonomiei strategice deschise a Europei.

               (7)La 19 octombrie 2021, Comisia Europeană a relansat dezbaterea privind evaluarea guvernanței economice pentru a ajunge la un consens larg cu privire la modalitățile de sporire a eficacității și a transparenței cadrului, de combatere a dezechilibrelor macroeconomice și de abordare a dificultăților bugetare într-o manieră favorabilă tranziției și creșterii, ținând seama de lecțiile învățate în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19.

               (8)Se preconizează că deficitul administrației publice din zona euro în ansamblu va atinge 7,1 % din PIB în 2021, dar va scădea la 3,9 % în 2022. Se estimează că orientarea bugetară a zonei euro, care reiese din bugetele naționale și din bugetul UE, va rămâne favorabilă în 2021 și 2022 (la 1,75 % și, respectiv, 1 % din PIB). În 2022, investițiile publice, finanțate atât de statele membre, cât și de UE, vor contribui la această orientare favorabilă. Începând din noiembrie 2021, cele 18 planuri naționale de redresare și reziliență ale țărilor din zona euro aprobate deja de Consiliu vor oferi sprijin financiar la scară largă statelor membre din zona euro în valoare de maximum 262 de miliarde EUR sub formă de granturi și de 139 de miliarde EUR sub formă de împrumuturi în perioada de până în 2026. Coordonarea politicilor bugetare naționale, cu respectarea deplină a Pactului de stabilitate și de creștere, este esențială pentru a răspunde în mod eficace la șocul provocat de pandemia de COVID-19, pentru a permite o redresare durabilă și pentru a asigura buna funcționare a Uniunii economice și monetare (UEM). Clauza derogatorie generală va rămâne activă în 2022, însă se preconizează că aceasta va fi dezactivată începând din 2023. Având în vedere că redresarea economică pare să se concretizeze, politica bugetară trece de la măsuri de urgență temporare la măsuri țintite de sprijinire a redresării. Creșterea ponderii datoriei publice (de la 85,5 % din PIB în 2019 la 100 % din PIB în 2021) a reflectat efectele combinate ale reducerii producției și ale reacției politice necesare la șocul de mare anvergură cauzat de COVID-19. Totuși, dat fiind că gradul de îndatorare era deja ridicat în unele state membre din zona euro înainte de șoc, o reducere treptată, continuă și favorabilă creșterii a datoriei va fi un obiectiv de politică pentru o mare parte a zonei euro.

               (9)În acest context, îmbunătățirea structurii finanțelor publice, în special prin promovarea investițiilor, calitatea măsurilor bugetare și asigurarea sustenabilității finanțelor publice pe termen lung, inclusiv în perspectiva schimbărilor climatice, a tranziției verzi și a celei digitale, pare deosebit de pertinentă. Înverzirea bugetelor, analiza cheltuielilor, buna funcționare a sistemelor de gestionare a investițiilor publice și cadrele eficace în materie de achiziții publice pot crea o marjă de manevră bugetară pentru investiții publice suplimentare. Reformele pentru o politică de venituri mai eficientă și mai echitabilă au devenit cu atât mai necesare în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19. Există încă posibilitatea de a face sistemele fiscale din zona euro mai favorabile creșterii economice și mediului, în special prin reducerea sarcinii fiscale asupra costului forței de muncă, care rămâne ridicată în majoritatea statelor membre din zona euro. Măsurile de combatere a planificării fiscale agresive, a evitării obligațiilor fiscale și a evaziunii fiscale pot face sistemele fiscale mai eficiente și mai echitabile, sprijinind în același timp redresarea și creșterea veniturilor. Globalizarea a făcut necesară adaptarea cadrului fiscal la o economie tot mai digitalizată. În cadrul cuprinzător al OCDE/G20 privind erodarea bazei impozabile și transferul profiturilor (BEPS) a fost încheiat un acord privind reformarea fiscalității la nivel mondial cu scopul de a limita concurența fiscală dăunătoare.

               (10)Răspunsul politic rapid și ferm la nivel național și la nivelul Uniunii, inclusiv prin intermediul NextGenerationEU, a fost eficace în atenuarea impactului crizei asupra gospodăriilor și întreprinderilor. Datorită acestei acțiuni coordonate, divergențele s-au accentuat mai puțin decât se preconizase inițial, iar efectele nefaste pe termen lung au fost atenuate. Sprijinul politic, inclusiv prin scheme privind reducerea timpului de muncă și alte măsuri de menținere a locurilor de muncă, a contribuit la menținerea activității întreprinderilor pe tot parcursul crizei și a limitat creșterea ratei șomajului și scăderea venitului disponibil. Deși în creștere, ratele de insolvență au fost în continuare ținute sub control în 2021, în pofida eliminării treptate a măsurilor de sprijin. Piețele forței de muncă consemnează, de asemenea, îmbunătățiri treptate, rata ocupării forței de muncă revenind la 72,2 % în al doilea trimestru din 2021, comparativ cu nivelul maxim de 72,9 % înregistrat în al patrulea trimestru din 2019, înainte de pandemia de COVID-19. Adoptarea accelerată a tehnologiilor digitale pe parcursul crizei ar putea avea un impact pozitiv asupra productivității dacă ar rămâne stabilă în timp. Totuși, criza provocată de pandemia de COVID-19 a avut importante implicații teritoriale, sectoriale și distributive, ceea ce va necesita realocări atât în interiorul țărilor și sectoarelor, cât și între acestea, cu costuri de tranziție considerabile pentru lucrători și întreprinderi.

               (11)Chiar dacă creșterea numărului de falimente s-a menținut la un nivel restrâns până în prezent, pandemia a condus la o înrăutățire a bilanțurilor în cazul multor întreprinderi, ceea ce ar putea limita capacitatea acestora de a finanța proiecte de investiții pe termen scurt și le-ar putea compromite capacitatea de rambursare. Pe măsură ce redresarea se confirmă, sprijinul ar trebui eliminat treptat și bine direcționat. O utilizare mai redusă a instrumentelor de datorie ar limita datoriile contingente și ar contribui la menținerea capacității de investiții a întreprinderilor. Retragerea în timp util a măsurilor de sprijinire a politicilor reprezintă un exercițiu de echilibru între susținerea investițiilor și a ocupării forței de muncă și prevenirea falimentului întreprinderilor viabile, pe de o parte, fără a împiedica închiderea ordonată a celor neviabile pe termen mediu, pe de altă parte. În acest context, este esențial să se îmbunătățească accesul întreprinderilor la finanțare, să se consolideze bilanțurile acestora și să se amelioreze capacitatea și eficiența cadrelor de insolvență. Regimurile naționale de insolvență diferă substanțial între țările din zona euro și vor fi necesare măsuri de consolidare a capacităților pentru a facilita eficacitatea administrației și a sistemului judiciar. Îmbunătățirea cadrelor de insolvență poate contribui, de asemenea, la ameliorarea bilanțurilor în sectorul bancar, ceea ce va avea un impact pozitiv asupra ofertei de credite. Directiva privind restructurarea și insolvența
                  7
               , care urmărește să introducă în toate statele membre standarde minime privind restructurarea preventivă și remiterea de datorie pentru antreprenori, va trebui să fie transpusă în legislația națională până la 17 iulie 2022. În plus, integrarea piețelor de capital din UE este esențială pentru a furniza întreprinderilor surse alternative de finanțare care să vină în completarea împrumuturilor bancare. Progresele realizate în cadrul uniunii piețelor de capital (UPC)
                  8
                pot îmbunătăți accesul la finanțare al întreprinderilor din zona euro, pot mobiliza investiții pe termen lung în noi tehnologii și infrastructuri verzi, pot promova investițiile în capitaluri proprii și pot elimina obstacolele transfrontaliere din calea investițiilor, în special prin armonizarea anumitor aspecte ale dreptului material privind procedurile de insolvență.

               (12)În timp ce ocuparea forței de muncă se redresează rapid, se estimează că unele sectoare, categorii specifice de lucrători și regiuni vor fi afectate pe termen mai lung de criză și de presiunea puternică în favoarea înverzirii economiei. Noile locuri de muncă ce sunt în curs de a fi create pot fi diferite de cele pierdute din cauza crizei. Blocajele din lanțul de aprovizionare pot încetini revirimentul ocupării forței de muncă în anumite sectoare. Măsurile de politică care facilitează tranzițiile profesionale și reintegrarea pe piața forței de muncă vor fi, astfel, esențiale pentru a sprijini ajustarea și a atenua impactul social, în special în perspectiva tranziției verzi și a celei digitale. Comisia a prezentat o recomandare referitoare la un sprijin activ eficace pentru ocuparea forței de muncă în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19 (EASE)
                  9
               , care invită statele membre să elaboreze pachete de politici coerente care să combine măsuri menite să reducă deficitele de competențe și să sprijine cetățenii pentru a face față cu succes dublei tranziții verzi și digitale. Aceste pachete ar urma să conțină trei componente: (i) stimulente pentru angajare și tranziție limitate în timp și bine concepute și sprijin pentru antreprenoriat; (ii) oportunități de perfecționare și recalificare corelate cu nevoile de pe piața forței de muncă; (iii) precum și sprijin sporit din partea serviciilor de ocupare a forței de muncă. În paralel, coeziunea protecției sociale a zonei euro rămâne fundamentală în urma crizei sanitare și a celei economice și în vederea asigurării echității dublei tranziții verzi și digitale. Pilonul european al drepturilor sociale
                  10
                rămâne punctul de reper pentru măsurile în materie de ocupare a forței de muncă, competențe și politici sociale, care promovează convergența economică și socială în sens ascendent și condiții de muncă și de viață mai bune în statele membre. Planul de acțiune privind Pilonul european al drepturilor sociale, adoptat în martie 2021, stabilește trei obiective principale ale UE vizând (i) ocuparea forței de muncă, (ii) învățarea în rândul adulților și (iii) reducerea sărăciei până în 2030
                  11
               , la realizarea cărora vor contribui măsurile de politică recomandate mai jos. Aceste obiective au fost salutate de liderii UE în cadrul Summitului social de la Porto din 8 mai 2021 și al Consiliului European din 24-25 iunie 2021.

               (13)Statele membre au elaborat planuri ambițioase de reformă și de investiții, cu sprijinul financiar și strategic al MRR. Îmbunătățirea calității instituțiilor, în special prin consolidarea capacităților administrative, va fi esențială pentru a asigura o absorbție rapidă a fondurilor aferente, evitând, în același timp, suprapunerile și interferențele cu alte instrumente ale UE. Statele membre pot îmbunătăți condițiile-cadru pentru investițiile private prin îmbunătățirea mediului de afaceri. În vederea asigurării unei bune funcționări a pieței unice, va fi esențial să se păstreze și să se consolideze reziliența lanțului de aprovizionare din cadrul acesteia, prin detectarea și remedierea deficitelor și blocajelor, precum și prin menținerea deschiderii piețelor, a convergenței standardelor, a unei mai mari diversificări, a circularității și a utilizării eficace a resurselor. Recomandarea Consiliului din 13 iulie 2021 privind politica economică a zonei euro, care face apel la continuarea integrării pieței unice a bunurilor și serviciilor, inclusiv a pieței unice digitale, prin eliminarea restricțiilor inutile, consolidarea supravegherii pieței și garantarea unei capacități administrative suficiente, rămâne pertinentă.

               (14)Grație reformelor anterioare, sectorul bancar și-a demonstrat reziliența generală atunci când s-a confruntat cu grave tensiuni economice. Sprijinul politic masiv în contextul crizei și redresarea solidă consemnată în 2021 au atenuat până în prezent preocupările legate de înrăutățirea bilanțurilor întreprinderilor. Totuși, băncile din zona euro s-ar putea confrunta cu o oarecare deteriorare a calității activelor. Este important ca acestea să asigure o monitorizare în timp util a riscurilor, un angajament proactiv față de debitori și o gestionare activă a creditelor neperformante pentru a-și menține capacitatea de a finanța redresarea economică.

               (15)Dimensiunea și integrarea economică a zonei euro, precum și măsurile instituite pentru a face față crizei au constituit factori de stabilizare la scară mondială pe parcursul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Ținând seama interconectarea economiilor, statele membre din zona euro vor trebui să realizeze, în următorii ani, investițiile și reformele convenite pentru a ieși mai puternice din criză, continuând totodată să consolideze cadrul instituțional al zonei euro pentru a-și spori reziliența la șocurile viitoare și a deveni mai puternice pe scena internațională. Evoluțiile economice și financiare din economiile de piață avansate și emergente au repercusiuni directe asupra zonei euro pe mai multe canale, în special prin politica în materie de sănătate și vaccinare, politica monetară, fluxurile financiare, lanțurile valorice globale și prin comerț. Constrângerile apărute la nivelul lanțurilor de aprovizionare globale în urma redresării demonstrează, la rândul lor, interconectarea crescândă a economiei mondiale. În paralel, excedentul de cont curent al zonei euro a continuat să scadă treptat și a înregistrat un nivel apropiat de cel indicat de fundamente. Consolidarea rolului internațional al monedei euro, care s-a menținut în general stabilă în ultimii ani, inclusiv prin dezvoltarea unui euro digital, ar putea spori autonomia economică și financiară a zonei euro și a Uniunii și îmbunătăți stabilitatea financiară mondială.

               (16)Aprofundarea UEM rămâne esențială. Uniunea bancară și uniunea piețelor de capital sunt proiecte care se consolidează reciproc în vederea promovării creșterii, menținerii stabilității financiare și sprijinirii unei uniuni economice și monetare veritabile. Acoperirea lacunelor rămase ar spori și mai mult stabilitatea și reziliența zonei euro, ar contribui la prosperitatea economiilor din zona euro și ar consolida rolul internațional al monedei euro. Finalizarea uniunii bancare și a uniunii piețelor de capital, în paralel cu ratificarea în timp util a Acordului de modificare a Tratatului privind MES, rămâne esențială. Aceasta va sprijini, de asemenea, tranziția verde și pe cea digitală, care necesită investiții importante. Summitul zonei euro din 25 iunie 2021 a reiterat angajamentul față de finalizarea uniunii bancare și a invitat Eurogrupul (în configurație deschisă) să convină, fără întârziere și pe bază de consens, asupra unui plan de lucru etapizat și cu termene precise referitor la toate elementele restante. Acesta a solicitat, totodată, punerea rapidă în aplicare a Planului de acțiune privind UPC, în conformitate cu prioritățile stabilite în concluziile Consiliului din 3 decembrie 2020. Recomandarea Consiliului din 13 iulie 2021 privind politica economică a zonei euro, care face apel la finalizarea UEM și la consolidarea rolului internațional al monedei euro, rămâne pertinentă.

               RECOMANDĂ statelor membre din zona euro să ia măsuri, în mod individual, inclusiv prin punerea în aplicare a planurilor lor de redresare și reziliență și, în mod colectiv, în cadrul Eurogrup, pentru perioada 2022-2023, astfel încât:

               1.Să continue să utilizeze și să coordoneze politicile bugetare naționale la nivelul statelor membre pentru a sprijini în mod eficace o redresare durabilă și favorabilă incluziunii. Să mențină o orientare bugetară moderat favorabilă la nivelul zonei euro în 2022, ținând seama de bugetele naționale și de finanțarea furnizată de Mecanismul de redresare și reziliență. Să orienteze treptat măsurile fiscal-bugetare către investiții care promovează o redresare durabilă și favorabilă incluziunii, compatibilă cu tranziția verde și cu cea digitală, acordând o atenție deosebită calității măsurilor bugetare. Să mențină o politică bugetară flexibilă pentru a putea reacționa în cazul reapariției unor riscuri de pandemie. Să diferențieze politicile bugetare ținând seama de starea redresării, de sustenabilitatea finanțelor publice și de necesitatea reducerii discrepanțelor economice, sociale și teritoriale. Atunci când condițiile economice o vor permite, să pună în aplicare politici bugetare menite să asigure poziții bugetare prudente pe termen mediu și să garanteze sustenabilitatea datoriei, consolidând, totodată, investițiile.

               2.Să promoveze politici de combatere a planificării fiscale agresive, a evaziunii fiscale și a evitării obligațiilor fiscale în vederea asigurării unor sisteme fiscale echitabile și eficiente. Să depună eforturi pentru a limita concurența fiscală dăunătoare, în special prin punerea în aplicare a unei soluției globale bazate pe consens pentru a face față dificultăților fiscale generate de digitalizarea și globalizarea economiei. Să reducă sarcina fiscală asupra costului forței de muncă și să promoveze trecerea de la impozitarea veniturilor salariale la impozite cu un potențial perturbator mai redus. Să treacă de la măsuri de urgență la măsuri de redresare pe piețele forței de muncă prin asigurarea unor politici active și eficace pe piața muncii, precum: (i) sprijinirea tranzițiilor profesionale, în special către economia verde și cea digitală, (ii) combinarea măsurilor de combatere a deficitului de competențe, consolidarea perfecționării și recalificării profesionale, oferirea de stimulente țintite pentru angajare și (iii) consolidarea capacității serviciilor publice de ocupare a forței de muncă de a remedia neconcordanțele de pe piața forței de muncă. Să consolideze sistemele de educație și formare de calitate și favorabile incluziunii. Să promoveze integrarea pe piața muncii a grupurilor vulnerabile, în special a tinerilor și femeilor, să garanteze condiții de muncă adecvate și să remedieze segmentarea pieței muncii, să dezvolte și să adapteze, după caz, sisteme de protecție socială pentru a face față provocărilor apărute ca urmare crizei provocate de pandemia de COVID-19. Să garanteze participarea efectivă a partenerilor sociali în procesul de elaborare a politicilor și să consolideze dialogul social și negocierea colectivă. Să asigure schimbul de bune practici pe piața muncii și de politici sociale care sporesc reziliența economică și socială, precum și convergența către acestea.

               3.Să monitorizeze eficacitatea pachetelor de măsuri de sprijin strategic pentru întreprinderi, să pună accentul pe un sprijin mai bine țintit în favoarea solvabilității întreprinderilor viabile care au fost puse în dificultate în cursul pandemiei și să recurgă mai mult la instrumentele de capitaluri proprii. Să ia măsuri pentru a spori capacitatea cadrelor de insolvență de a gestiona în mod eficace și în timp util falimentul și restructurarea datoriilor, să optimizeze menținerea valorii și să promoveze o alocare eficientă a capitalurilor și a investițiilor transfrontaliere. Să înregistreze progrese în direcția aprofundării uniunii piețelor de capital, în special prin aprobarea rapidă a propunerilor legislative ale Comisiei în vederea sprijinirii finanțării economiei, a sporirii oportunităților de investiții pentru întreprinderi și persoane fizice și a eliminării obstacolelor transfrontaliere din calea investițiilor pe piața unică.

               4.Să continue consolidarea cadrelor instituționale naționale, precum și reformele menite să elimine blocajele din calea investițiilor și a realocării capitalurilor și să asigure utilizarea eficientă și oportună a fondurilor Uniunii. Să reducă sarcina administrativă pentru întreprinderi și să îmbunătățească mediul de afaceri. Să consolideze eficacitatea și digitalizarea administrației publice. Să îmbunătățească gestionarea finanțelor publice, mai ales prin intermediul unor instrumente bugetare verzi și al unor cadre eficace de gestionare a investițiilor publice, și să utilizeze analize ale cheltuielilor pentru a ameliora structura finanțelor publice, în special calitatea investițiilor publice, investițiile în resurse umane și competențe, precum și pentru a direcționa mai bine cheltuielile publice către nevoile în materie de redresare și reziliență.

               5.Să asigure stabilitatea macrofinanciară și să mențină canalele creditului către economie, continuând să combată creditele neperformante, printre altele, prin monitorizarea calității activelor, prin implicarea promptă și proactivă în sprijinul debitorilor aflați în dificultate (în special al celor viabili) și prin dezvoltarea pe mai departe a piețelor secundare pentru creditele neperformante. Să continue să depună eforturi în vederea finalizării uniunii bancare, prin intermediul unui plan de lucru etapizat și cu termene precise, precum și a consolidării rolului internațional al monedei euro. Să sprijine în continuare activitățile de explorare privind posibila introducere a monedei euro digitale.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

                     (2)

                        JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

                     (3)

                        Regulamentul (UE) 2021/241 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 februarie 2021 de instituire a Mecanismului de redresare și reziliență, JO L 57, 18.2.2021, p. 17.

                     (4)

                        Recomandarea Consiliului din 13 iulie 2021 privind politica economică a zonei euro, JO C 283,    15.7.2021, p. 1.

                     (5)

                        „Analiză anuală privind creșterea durabilă pentru 2022” COM(2021) 740.

                     (6)

                        A se vedea Raportul BCE din octombrie 2020 intitulat “Report on a digital euro” („Raportul privind euro digital”), disponibil la adresa
                  https://www.ecb.europa.eu/pub/pdf/other/Report_on_a_digital_euro~4d7268b458.en.pdf
                  .

                     (7)

                        Directiva (UE) 2019/1023 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iunie 2019 privind cadrele de restructurare preventivă, remiterea de datorie și decăderile, precum și măsurile de sporire a eficienței procedurilor de restructurare, de insolvență și de remitere de datorie și de modificare a Directivei (UE) 2017/1132 (Directiva privind restructurarea și insolvența), (JO L 172, 26.6.2019, p. 18).

                     (8)

                        În cursul Summitului zonei euro, care a avut loc la 25 iunie 2021, liderii UE și-au afirmat sprijinul politic pentru uniunea piețelor de capital (UPC) și au solicitat o punere rapidă în aplicare a planului de acțiune pentru uniunea piețelor de capital.

                     (9)

                        Recomandarea (UE) 2021/402 a Comisiei din 4 martie 2021 referitoare la un sprijin activ eficace pentru ocuparea forței de muncă în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19 (EASE), JO L 80, 8.3.2021, p. 1.

                     (10)

                        Proclamația interinstituțională privind Pilonul european al drepturilor sociale, JO C 428, 13.12.2017, p. 10.

                     (11)

                        În ceea ce privește obiectivele principale, UE și-a asumat următoarele angajamente pentru 2030: cel puțin 78 % din populația cu vârste cuprinse între 20 și 64 de ani ar trebui să aibă un loc de muncă; cel puțin 60 % dintre persoanele cu vârste cuprinse între 25 și 64 de ani ar trebui să participe la activități de învățare în fiecare an; și numărul persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială ar trebui să scadă cu cel puțin 15 milioane în raport cu 2019.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 29.3.2022
            COM(2022) 132 final

            Recomandare de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a negocierilor pentru o convenție internațională cuprinzătoare privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

                  Criminalitatea informatică continuă să reprezinte o amenințare tot mai mare la adresa securității cetățenilor și a întreprinderilor din Uniunea Europeană (UE), conform Evaluării Europol privind amenințarea pe care o reprezintă criminalitatea organizată online (Internet Organised Crime Threat Assessment – IOCTA)
                     1
                  . Criminalitatea informatică reprezintă un fenomen global și fără frontiere, iar intensificarea cooperării internaționale în vederea combaterii acesteia constituie de mai mulți ani o prioritate pentru țările din întreaga lume.

                  Convenția din 2001 a Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (denumită în continuare „Convenția de la Budapesta”) este primul tratat internațional privind criminalitatea informatică, care definește infracțiunile în acest domeniu, prevede o serie de competențe și proceduri de investigare în acest sens, cum ar fi percheziția rețelelor informatice și interceptarea, precum și obținerea probelor electronice în legătură cu orice infracțiune, și stabilește un cadru de cooperare internațională
                     2
                  . Convenția de la Budapesta este deschisă statelor care nu sunt membre ale Consiliului Europei, la aceasta aderând țări din toate regiunile geografice. Până în prezent există 66 de state părți și încă alte 14 țări au fost invitate să adere la aceasta. Convenția stă la baza legislației de combatere a criminalității informatice în 80 % din țările din întreaga lume. Adoptarea de către Comitetul de Miniștri al Consiliului Europei, la 17 noiembrie 2021, a celui de Al doilea protocol adițional la Convenția de la Budapesta demonstrează relevanța continuă a convenției drept cadru pentru cooperarea internațională în domeniul criminalității informatice
                     3
                  .

                  Avântul tehnologiei informației și dezvoltarea rapidă a unor noi sisteme de telecomunicații și de rețele informatice, precum și utilizarea și abuzul de tehnologii în scopuri infracționale s-au aflat, de asemenea, pe ordinea de zi a Organizației Națiunilor Unite (ONU). La 21 decembrie 2010, Adunarea Generală a ONU a adoptat Rezoluția 65/230 prin care a solicitat Comisiei pentru prevenirea criminalității și justiția penală (CCPCJ) să instituie un grup interguvernamental deschis format din experți („GIE”), care să fie însărcinat cu elaborarea unui studiu cuprinzător privind problema criminalității informatice
                     4
                  . În cadrul celei de a șaptea (și ultime) reuniuni, care a avut loc în perioada 6-8 aprilie 2021, GIE a luat notă de toate concluziile și recomandările preliminare propuse de statele membre ale ONU
                     5
                   și a convenit să transmită către CCPCJ cele 63 de concluzii și recomandări convenite
                     6
                  . În studiul său, GIE nu a ajuns la un consens cu privire la necesitatea unui nou tratat internațional în materie de criminalitate informatică.

                  În paralel, unele state membre ale ONU și-au intensificat eforturile de a coopera în direcția elaborării unui astfel de tratat în cadrul deliberărilor Comisiei a III-a a Adunării Generale a ONU. În consecință, Adunarea Generală a ONU a adoptat Rezoluția 73/187 din 17 decembrie 2018 privind „Combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale”
                     7
                  . Ulterior, la 27 decembrie 2019, Adunarea Generală a ONU a adoptat o a doua rezoluție pe aceeași temă, și anume Rezoluția 74/247, care a instituit un comitet deschis interguvernamental ad-hoc format din experți („comitetul ad-hoc”), însărcinat cu elaborarea unei convenții internaționale cuprinzătoare privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale. Rezoluția prevedea că respectivul comitet ad-hoc trebuia să țină seama pe deplin de instrumentele internaționale existente și de eforturile depuse la nivel național, regional și internațional cu privire la combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale, în special de activitatea și rezultatele GIE
                     8
                  . La 26 mai 2021, Adunarea Generală a ONU a adoptat Rezoluția 75/282 care a stabilit modalitățile de negociere
                     9
                  . Adunarea Generală a ONU a decis, printre altele, că respectivul comitet ad-hoc ar trebui să convoace cel puțin șase sesiuni, de câte 10 zile fiecare, începând din ianuarie 2022, precum și o sesiune de încheiere pentru a prezenta Adunării Generale a ONU un proiect de convenție în cadrul celei de a 78-a reuniuni a acesteia, care va avea loc în 2024. Totodată, aceasta a hotărât ca prima, a treia și a șasea sesiune de negociere ale comitetului ad-hoc să aibă loc la New York, în vreme ce a doua, a patra și a cincea sesiune să aibă loc la Viena. La 20 ianuarie 2022, Adunarea Generală a decis să amâne prima sesiune pentru o dată ulterioară din cauza situației pandemiei de COVID-19 în New York.

                  Prezenta propunere urmărește să asigure participarea adecvată a Uniunii Europene la aceste negocieri, întrucât se preconizează că în cadrul acestora se vor aborda elemente care se referă la legislația și competența UE, în special în domeniul criminalității informatice. Articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că UE are competență exclusivă „în ceea ce privește încheierea unui acord internațional [...] în măsura în care aceasta ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare a acestora.” Un acord internațional ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora atunci când domeniul de aplicare al acordului se suprapune cu legislația Uniunii sau este reglementat în mare măsură de dreptul Uniunii.

                  Având în vedere că negocierile vizează aspecte care țin de competența Uniunii, altele decât cele legate de PESC, iar acestea se preconizează că vor fi principalele componente ale acordului avut în vedere, Comisia ar trebui să fie numită la conducerea echipei de negociere. În ceea ce privește aspectele legate de politica externă și de securitate comună, Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate conduce negocierile în cadrul echipei. Negociatorul-șef din partea Comisiei va asigura coerența generală a acordului. Sub autoritatea negociatorului-șef, serviciile Comisiei vor conduce negocierile pentru părțile acordului respectiv care nu intră în sfera PESC, iar SEAE va fi responsabil pentru acele părți ale acordurilor vizate ce intră sub incidența PESC.

                  Prezenta recomandare este transmisă Consiliului în temeiul articolului 218 din TFUE pentru a primi autorizația de a negocia viitoarea convenție a ONU în numele Uniunii Europene, pentru a furniza directive de negociere și pentru a numi Comisia în calitate de negociator.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat

                  Combaterea criminalității informatice este o prioritate pentru Uniunea Europeană, astfel cum se arată în Strategia UE din 2020 privind o uniune a securității
                     10
                   și în Strategia UE din 2021 privind criminalitatea organizată
                     11
                  . În cel de Al treilea raport privind progresele înregistrate către o uniune a securității, elaborat în 2021, Comisia s-a angajat să asigure participarea efectivă a Uniunii la negocierile pentru o convenție internațională cuprinzătoare privind „combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale” la nivelul Organizației Națiunilor Unite
                     12
                  .

                  Comisia recunoaște că este necesar să se înregistreze progrese suplimentare și să se consolideze capacitățile în acest domeniu ale autorităților de aplicare a legii și ale autorităților judiciare, pentru a dezvolta legislația națională în materie de criminalitate informatică, în cazul în care acestea nu sunt suficiente. Totodată, Comisia recunoaște că este necesar să se promoveze cooperarea internațională în combaterea criminalității informatice și sprijină o serie de programe de consolidare a capacităților în mai multe țări din întreaga lume, inclusiv în țări în curs de dezvoltare
                     13
                  . Comisia a sprijinit activitatea Grupului interguvernamental de experți al ONU privind criminalitatea informatică, a Comisiei ONU pentru prevenirea criminalității și justiția penală, a Biroului Națiunilor Unite pentru Droguri și Criminalitate (UNODC), a Comitetului Convenției de la Budapesta privind criminalitatea informatică, precum și a altor organisme.

                  Se preconizează că negocierile privind convenția internațională vor face referire la norme comune ale UE pentru a combate criminalitatea informatică. Astfel, printre acestea s-ar putea număra Directiva 2011/93/UE privind combaterea exploatării sexuale a copiilor online și a pornografiei infantile
                     14
                  , care abordează noile evoluții din mediul online, cum ar fi ademenirea (infractorii care pretind că sunt copii pentru a-i atrage pe minori cu scopul de a-i abuza sexual); Directiva 2013/40/UE privind atacurile împotriva sistemelor informatice
                     15
                  , care vizează să combată atacurile informatice la scară largă, solicitând statelor membre să își consolideze legislațiile naționale în materie de criminalitate informatică și să introducă un nivel ridicat de sancțiuni penale; și Directiva (UE) 2019/713 privind combaterea fraudelor și a contrafacerii în legătură cu mijloacele de plată fără numerar
                     16
                  , care armonizează actele infracționale săvârșite de persoane fizice sau juridice în legătură cu mijloacele de plată fără numerar și extinde răspunderea penală la monede virtuale și portofele electronice. Alte instrumente ale UE prevăd norme comune pentru combaterea infracțiunilor care pot fi facilitate prin utilizarea de sisteme informatice, cum ar fi terorismul, traficul de persoane, traficul de droguri, traficul ilicit de arme, spălarea de bani, corupția și criminalitatea organizată.

                  Se preconizează totodată că negocierile vor viza măsuri procedurale și de cooperare în materie penală. Cadrul juridic actual al UE include instrumente privind asigurarea respectării legii și cooperarea judiciară în materie penală, cum ar fi Directiva 2014/41/UE privind ordinul european de anchetă în materie penală
                     17
                  , Convenția cu privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene
                     18
                  , Regulamentul (UE) 2018/1727 privind Eurojust
                     19
                  , Regulamentul (UE) 2016/794 privind Europol
                     20
                  , Regulamentul (UE) 2017/1939 de punere în aplicare a unei forme de cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European (EPPO)
                     21
                  , Decizia-cadru 2002/465/JHA a Consiliului privind echipele comune de anchetă
                     22
                  , Decizia-cadru 2009/948/JHA a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale
                     23
                  . Propunerile Comisiei din aprilie 2018 privind accesul transfrontalier la probele electronice
                     24
                   și pachetul privind cooperarea polițienească
                     25
                  , care fac în prezent obiectul procedurii legislative a UE, sunt, de asemenea, relevante. Pe plan extern, Uniunea Europeană a încheiat o serie de acorduri bilaterale între Uniune și țări terțe, cum ar fi Acordul privind asistența judiciară reciprocă între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii și Acordul privind asistența judiciară reciprocă între Uniunea Europeană și Japonia
                     26
                  .

                  Uniunea a adoptat mai multe directive care consolidează drepturile procedurale ale persoanelor suspectate și ale celor trimise în judecată
                     27
                  . Protecția datelor cu caracter personal constituie un drept fundamental consacrat la articolul 16 din TFUE și la articolul 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Datele cu caracter personal trebuie prelucrate în conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/679 (Regulamentul general privind protecția datelor)
                     28
                   și cu Directiva (UE) 2016/680 (Directiva privind protecția datelor cu caracter personal de către poliție)
                     29
                  . Dreptul fundamental al persoanelor la respectarea vieții private și de familie, a domiciliului și a comunicațiilor este, de asemenea, consacrat la articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale. Aceasta include respectarea confidențialității comunicațiilor, precum și protecția echipamentelor terminale ale utilizatorului, ca elemente esențiale. Datele transmise în cadrul comunicațiilor electronice trebuie să fie prelucrate în conformitate cu Directiva 2002/58/CE (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice)
                     30
                  .

                  Negocierile ar trebui să garanteze că dispozițiile unei viitoare convenții a ONU asigură cel mai înalt nivel posibil de protecție a drepturilor omului și că statele membre dispun de mijloacele necesare pentru a se conforma dispozițiilor dreptului Uniunii, ținând seama, totodată, de evoluția viitoare a acesteia.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  Uniunea Europeană a promovat în mod constant Convenția de la Budapesta ca fiind un cadru juridic de referință valoros și flexibil pentru cooperarea internațională în combaterea criminalității informatice. UE a sprijinit țările terțe în procesul de aderare la convenție, permițându-le să introducă un cadru juridic național minim pentru combaterea criminalității informatice, precum și să dezvolte capacitățile necesare de anchetă și urmărire penală, facilitând cooperarea cu alte părți la convenție
                     31
                  .

                  UE, reprezentată de Comisie, a fost, de asemenea, implicată activ în negocierile pentru cel de Al doilea protocol adițional la Convenția de la Budapesta
                     32
                  . Protocolul va fi deschis spre semnare în mai 2022. Având în vedere că aspectele vizate de cel de Al doilea protocol adițional sunt de competența exclusivă a Uniunii, Comisia a adoptat, la 25 noiembrie 2021, două propuneri de decizii ale Consiliului de autorizare a statelor membre ale UE să semneze
                     33
                   și să ratifice
                     34
                  , în interesul Uniunii Europene, cel de Al doilea protocol adițional la Convenția de la Budapesta privind criminalitatea informatică.

                  Prin urmare, negocierile vor trebui, de asemenea, să asigure consecvența și coerența cu dispozițiile Convenției de la Budapesta privind criminalitatea informatică și cu protocoalele adiționale la aceasta.

                  2.
                        TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temei juridic

                  În conformitate cu articolul 218 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), Comisia prezintă recomandări Consiliului, care adoptă o decizie de autorizare a începerii negocierilor și desemnează negociatorul din partea Uniunii. În conformitate cu articolul 218 alineatul (4) din TFUE, Consiliul poate adresa directive negociatorului.

               •Subsidiaritatea (în cazul competenței neexclusive)

                  Acțiunea unilaterală nu ar constitui o alternativă, deoarece nu ar oferi o bază suficientă pentru cooperarea cu țările terțe. Aderarea la un acord multilateral, precum o posibilă viitoare Convenție ONU, pe care Uniunea a fost în măsură să îl negocieze, este mai eficientă decât inițierea de negocieri la nivel bilateral cu țări terțe individuale.

               •Proporționalitatea

                  Prezenta inițiativă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor de politică în cauză.

               •Alegerea instrumentului

                  O recomandare a Comisiei de Decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor este conformă cu articolul 218 alineatul (3) din TFUE, potrivit căruia Comisia prezintă recomandări Consiliului, care adoptă o decizie de autorizare a începerii negocierilor.

               3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Evaluările ex-post/verificarea adecvării legislației existente

                  Nu se aplică.

               •Consultările cu părțile interesate

                  La 14 ianuarie 2022, Comisia a publicat pe site-ul său web o cerere de contribuții pentru această inițiativă, care a fost disponibilă pentru observații timp de patru săptămâni. Cele (cinci) răspunsuri individuale la cererea de contribuții au fost publicate pe site-ul web al consultării. Aceste considerații au fost luate în considerare la elaborarea prezentei propuneri.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

                  Comisia a luat în considerare opiniile exprimate de experții din statele membre în cursul discuțiilor din cadrul grupurilor de lucru relevante ale Consiliului la pregătirea negocierilor.

               •Evaluarea impactului

                  Nu se aplică.

               •Adecvarea reglementărilor și simplificarea

                  Nu se aplică.

               •Drepturile fundamentale

                  Negocierile vor include probabil elemente care ar putea constitui o ingerință în drepturile fundamentale, cum ar fi măsuri de drept procedural penal, definiții de infracțiuni ce pot constitui temeiul unei proceduri penale sau accesul la datele private ale unei persoane obținut în contextul unei proceduri penale. Dispozițiile care urmează să fie negociate pot duce la ingerințe, de exemplu, în dreptul la un proces echitabil, dreptul la viață privată și dreptul la protecția datelor cu caracter personal. Întrucât participarea la negocieri în numele Uniunii Europene nu ar trebui să compromită nivelul de protecție a drepturilor fundamentale în Uniune, prezenta inițiativă propune urmărirea unui nivel ridicat de protecție a drepturilor fundamentale.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii. Ulterior încheierii negocierilor, statele membre ale UE pot avea de suportat costuri unice aferente punerii în aplicare a convenției, însă cuantificarea acestora nu este posibilă în această etapă, deoarece negocierile nu au început încă pe deplin.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planurile de punere în aplicare și măsurile de monitorizare, evaluare și raportare

                  Se preconizează că procesul de negociere va dura până în 2024, după care pot avea loc semnarea și încheierea convenției. Inițiativa propune derularea unui proces de negociere deschis, incluziv și transparent.

               Recomandare de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a negocierilor pentru o convenție internațională cuprinzătoare privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatele (3) și (4),

               având în vedere recomandarea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)La 27 decembrie 2019, Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite a adoptat Rezoluția 74/247 privind „Combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale”, hotărând să instituie un comitet deschis interguvernamental ad-hoc format din experți, care să reprezinte toate regiunile și însărcinat cu elaborarea unei convenții internaționale cuprinzătoare privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale
                  35
               . Uniunea ar trebui să participe la negocierile privind această convenție.

               (2)Uniunea a adoptat norme comune care se suprapun cu mai multe elemente avute în vedere pentru a fi incluse în această convenție. Aceste norme comune includ, în special, un set cuprinzător de instrumente privind dreptul penal material
                  36
               , cooperarea polițienească și judiciară în materie penală
                  37
               , standardele minime în materie de drepturi procedurale
                  38
               , precum și garanții privind protecția datelor și a confidențialității
                  39
               . Totodată, ar trebui să se țină seama de viitoarele norme comune
                  40
               .

               (3)Prin urmare, o nouă convenție internațională privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale poate afecta normele comune ale Uniunii sau poate modifica domeniul de aplicare al acestora.

               (4)Pentru a proteja integritatea dreptului Uniunii și pentru a asigura menținerea consecvenței dintre dispozițiile dreptului internațional și cele ale dreptului Uniunii, este necesar ca Uniunea să participe la negocierile referitoare la o nouă convenție internațională privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale.

               (5)Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor a fost consultată în conformitate cu articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului și a emis un aviz la …

               (6)[În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale.]

               [SAU]

               [În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat, Irlanda și-a notificat [, prin scrisoarea din... ] intenția de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.]

               (7)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii, o convenție cuprinzătoare privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale.

               Articolul 2

               Directivele de negociere sunt prevăzute în anexă.

               Articolul 3

               Negocierile se desfășoară în consultare cu un comitet special, care urmează să fie numit de către Consiliu.

               Articolul 4

               Prezenta decizie și anexa sa vor fi publicate imediat după adoptare.

               Articolul 5

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Evaluarea din 2021 a Europol privind amenințarea pe care o reprezintă criminalitatea organizată online (IOCTA)
                  www.europol.eu
                  .

                     (2)

                        Convenția de la Budapesta a Consiliului Europei privind criminalitatea informatică (CETS nr. 185), 23 noiembrie 2001,
                  https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=0900001680081561
                  .

                     (3)

                  Detalii privind rezultatele (coe.int)
                  .
                  Al doilea protocol adițional la Convenția privind criminalitatea informatică adoptat de Comitetul de Miniștri al Consiliului Europei – Știri (coe.int)
                  .

                     (4)

                        Rezoluția Adunării Generale din 21 decembrie 2010,

                     A/Res/65/230 – E – A/Res/65/230 -Desktop (undocs.org)

                  .

                     (5)

                        Compilarea tuturor concluziilor și recomandărilor preliminare propuse de statele membre în cursul reuniunilor Grupului de experți pentru elaborarea unui studiu cuprinzător privind criminalitatea informatică, organizate în 2018, 2019 și 2020:
                  V2101012.pdf (unodc.org)
                  .

                     (6)

                        Raport privind reuniunea Grupului de experți pentru elaborarea unui studiu cuprinzător privind criminalitatea informatică, care a avut loc la Viena în perioada 6-8 aprilie 2021:
                  V2102595.pdf (unodc.org)
                  .

                     (7)

                        Rezoluția Adunării Generale din 17 decembrie 2018,
                  A/RES/73/187
                  .

                     (8)

                        Rezoluția Adunării Generale din 27 decembrie 2019,
                  A/RES/74/247
                  .

                     (9)

                        Rezoluția Adunării Generale din 26 mai 2021,
                  A/RES/75/282*
                  .

                     (10)

                  COM(2020) 605 final
                   (27.7.2020).

                     (11)

                  COM(2021) 170 final
                   (14.4.2021).

                     (12)

                  COM(2021) 799 final
                   (8.12.2021).

                     (13)

                        Printre acestea se numără programe precum GLACY +, CyberEast și CyberSouth, cofinanțate de UE și de Consiliul Europei și administrate de Consiliul Europei.

                     (14)

                        Directiva 2011/93/UE (13.12.2011).

                     (15)

                        Directiva 2013/40/UE (12.8.2013).

                     (16)

                        Directiva (UE) 2019/713 (17.4.2019).

                     (17)

                        Directiva 2014/41/UE (3.4.2014).

                     (18)

                        Convenția cu privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene (29.5.2020).

                     (19)

                        Regulamentul (UE) 2018/1727 (14.11.2018).

                     (20)

                        Regulamentul (UE) 2016/794 (11.5.2016).

                     (21)

                        Regulamentul (UE) 2017/1939 al Consiliului (12.10.2017).

                     (22)

                        Decizia-cadru 2002/465/JHA a Consiliului (13.6.2022).

                     (23)

                        Decizia-cadru 2009/948/JHA a Consiliului (30.11.2009).

                     (24)

                        Propunerea de regulament privind ordinele europene de divulgare și de păstrare a probelor electronice în materie penală,

                     COM/2018/225 final

                   și Propunerea de directivă de stabilire a unor norme armonizate privind desemnarea reprezentanților legali în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale,

                     COM/2018/226 final

                  (17.4.2018).

                     (25)

                        Propunere de recomandare a Consiliului privind cooperarea polițienească, COM(2021) 780, Propunere de directivă privind schimbul de informații între autoritățile de aplicare a legii din statele membre și de abrogare a Deciziei-cadru 2006/960/JHA a Consiliului, COM(2021) 782 și Propunere de regulament privind schimbul automatizat de date în scopul cooperării polițienești („Prüm II”), COM(2021) 784, (8.12.2021).

                     (26)

                        Acord privind asistența judiciară reciprocă între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii (25.6.2003).Acord între Uniunea Europeană și Japonia privind asistența judiciară reciprocă în materie penală (2009).

                     (27)

                        Directiva 2010/64/UE (20.10.2010); Directiva 2012/13/UE (22.5.2012); Directiva 2013/48/UE (22.10.2013); Directiva (UE) 2016/1919 (26.10.2016); Directiva (UE) 2016/800 (11.5.2016); Directiva (UE) 2016/343 (9.3.2016).

                     (28)

                        Regulamentul (UE) 2016/679 (27.4.2016).

                     (29)

                        Directiva (UE) 2016/680 (27.4.2016).

                     (30)

                        Directiva 2002/58/CE (12.7.2002), modificată prin Directiva 2009/136/CE (25.11.2009).

                     (31)

                        A se vedea, de exemplu, Concluziile Consiliului privind diplomația cibernetică, 10 februarie 2015, documentul 6122/15.

                     (32)

                        Decizia Consiliului de autorizare a Comisiei Europene să participe, în numele UE, la negocierile referitoare la cel de Al doilea protocol adițional la Convenția Consiliului Europei privind criminalitatea informatică, referința 9116/19.

                     (33)

                        Propunere de Decizie a Consiliului de autorizare a statelor membre să semneze, în interesul UE, cel de Al doilea protocol adițional la Convenția privind criminalitatea informatică referitor la cooperarea consolidată și la divulgarea probelor electronice, COM/2021/718 final (25.11.2021).

                     (34)

                        Propunere de Decizie a Consiliului de autorizare a statelor membre să ratifice, în interesul UE, cel de Al doilea protocol adițional la Convenția privind criminalitatea informatică referitor la cooperarea consolidată și la divulgarea probelor electronice,

                     COM/2021/719 final

                   (25.11.2021).

                     (35)

                        Rezoluția adoptată de Adunarea Generală la 27 decembrie 2019 privind raportul Comisiei a III-a (A/74/401), intitulată „Combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale”,
                  A/RES/74/247
                  .

                     (36)

                        Directiva 2011/93/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind combaterea abuzului sexual asupra copiilor, a exploatării sexuale a copiilor și a pornografiei infantile și de înlocuire a Deciziei-cadru 2004/68/JAI a Consiliului,

                     JO L 335, 17.12.2011, p. 1

                  ; Directiva 2013/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 august 2013 privind atacurile împotriva sistemelor informatice și de înlocuire a Deciziei-cadru 2005/222/JAI a Consiliului

                     JO L 218, 14.8.2013, p. 8

                  ; Directiva (UE) 2019/713 a Parlamentului European și a Consiliului din 17 aprilie 2019 privind combaterea fraudelor și a contrafacerii în legătură cu mijloacele de plată fără numerar și de înlocuire a Deciziei-cadru 2001/413/JAI a Consiliului, PE/89/2018/REV/3,

                     JO L 123, 10.5.2019, p. 18

                  .

                     (37)

                        Actul Consiliului din 29.5.2000 de elaborare a Convenției privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene, JO C 197, 12.7.2000, p. 1; Regulamentul (UE) 2018/1727 al Parlamentului European și al Consiliului privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Justiție Penală (Eurojust) și de înlocuire și abrogare a Deciziei 2002/187/JAI a Consiliului, JO L 295, 21.11.2018. p. 138; Regulamentul (UE) 2016/794 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) și de înlocuire și de abrogare a Deciziilor 2009/371/JAI, 2009/934/JAI, 2009/935/JAI, 2009/936/JAI și 2009/968/JAI ale Consiliului, JO L 135, 24.5.2016, p. 53; Decizia-cadru 2002/465/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind echipele comune de anchetă, JO L 162, 20.6.2002, p. 1; Deciziacadru 2009/948/JAI a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale, JO L 328, 15.12.2009, p. 42; Directiva 2014/41/UE privind ordinul european de anchetă în materie penală, JO L 130, 1.5.2014, p. 1.

                     (38)

                        Directiva 2010/64/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind dreptul la interpretare și traducere în cadrul procedurilor penale, JO L 280, 26.10.2010, p. 1; Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale, JO L 142, 1.6.2012, p. 1; Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate, JO L 294, 6.11.2013, p. 1; Directiva (UE) 2016/1919 a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2016 privind asistența juridică gratuită pentru persoanele suspectate și persoanele acuzate în cadrul procedurilor penale și pentru persoanele căutate în cadrul procedurilor privind mandatul european de arestare, JO L 297, 4.11.2016, p. 1; Directiva (UE) 2016/800 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind garanțiile procedurale pentru copiii care sunt persoane suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale, JO L 132, 21.5.2016, p. 1; Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale, JO L 65, 11.3.2016, p. 1;

                     (39)

                        Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE; Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului; Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private în sectorul comunicațiilor electronice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice), JO L 201, 31.7.2002, p. 37, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2009.

                     (40)

                        Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind ordinele europene de divulgare și de păstrare a probelor electronice în materie penală, 17 aprilie 2018, COM(2018) 225 final; Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a unor norme armonizate privind desemnarea reprezentanților legali în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale, 17 aprilie 2018, COM(2018) 226 final.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 29.3.2022
            COM(2022) 132 final

            ANEXĂ
            la
            Recomandarea de Decizie a Consiliului
            de autorizare a negocierilor pentru o convenție internațională cuprinzătoare privind combaterea utilizării tehnologiilor informației și comunicațiilor în scopuri infracționale

               ANEXĂ

               În ceea ce privește procesul de negociere, Uniunea ar trebui să aibă ca obiectiv să se asigure că:

               (1)Procesul de negociere este deschis, favorabil incluziunii și transparent și se bazează pe o cooperare cu bună-credință.

               (2)Procesul de negociere permite participarea semnificativă a tuturor părților interesate relevante, inclusiv a societății civile, a sectorului privat, a mediului academic și a organizațiilor neguvernamentale.

               (3)Toate contribuțiile primite din partea tuturor membrilor Organizației Națiunilor Unite sunt analizate în condiții de egalitate pentru a garanta un proces favorabil incluziunii.

               (4)Procesul de negociere se bazează pe un program de lucru eficace și realist.

               Referitor la obiectivele generale ale negocierilor, Uniunea ar trebui să urmărească să se asigure că:

               (5)Prezenta convenție servește drept instrument eficace pentru autoritățile de aplicare a legii în materie penală și autoritățile judiciare în vederea combaterii la nivel global a criminalității informatice, cu scopul de aduce valoare adăugată cooperării internaționale.

               (6)Se ține seama pe deplin de cadrul existent al instrumentelor și eforturilor internaționale și regionale verificate și testate, astfel cum sunt reflectate în Rezoluțiile 74/247 și 75/282 ale Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite. În consecință, convenția este compatibilă cu instrumentele internaționale existente, în special Convenția de la Budapesta din 2001 a Consiliului Europei privind criminalitatea informatică și protocoalele la aceasta, Convenția din 2000 a Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate și protocoalele la aceasta, dar și alte instrumente internaționale și regionale relevante, și le completează. Convenția evită orice impact asupra aplicării acestora sau asupra aderării ulterioare a oricărei țări la acestea și, în măsura posibilului, evită suprapunerile inutile.

               (7)Se ține seama de deplin de activitatea și rezultatele grupului interguvernamental deschis format din experți pentru elaborarea unui studiu cuprinzător privind criminalitatea informatică, astfel cum s-a convenit în Rezoluția 75/282 a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite.

               (8)Dispozițiile convenției asigură cel mai înalt nivel posibil de protecție a drepturilor omului. Statele membre ale UE ar trebui să dispună de mijloacele necesare pentru a respecta legislația UE, inclusiv drepturile fundamentale, libertățile și principiile generale ale dreptului Uniunii, astfel cum sunt consacrate în tratatele Uniunii Europene și în Carta drepturilor fundamentale. Dispozițiile convenției ar trebui, de asemenea, să fie compatibile cu obligațiile comerciale internaționale ale UE și ale statelor membre ale acesteia.

               În ceea ce privește fondul negocierilor, Uniunea ar trebui să aibă ca obiectiv să se asigure că:

               (9)În convenție sunt incluse definiții de infracțiuni care pot fi săvârșite numai prin intermediul sistemelor informatice.

               (10)În convenție sunt incluse definiții de infracțiuni care pot fi săvârșite fără utilizarea sistemelor informatice, dar care pot fi facilitate prin utilizarea de sisteme informatice în anumite situații, însă numai în cazurile în care implicarea sistemelor informatice modifică substanțial caracteristicile sau impactul infracțiunilor.

               (11)Infracțiunile sunt definite în mod clar și în sens restrâns, într-o manieră neutră din punct de vedere tehnologic. Definițiile sunt compatibile cu cele din alte convenții internaționale sau regionale relevante, în special în domeniul criminalității organizate sau al criminalității informatice, precum și cu standardele internaționale privind drepturile omului.

               (12)Convenția prevede norme în ceea privește tentativa și complicitatea la astfel de infracțiuni, răspunderea persoanelor juridice pentru astfel de infracțiuni, normele de stabilire a competenței pentru astfel de infracțiuni, precum și sancțiunile și măsurile în legătură cu astfel de infracțiuni care sunt compatibile cu alte convenții internaționale sau regionale relevante, în special în domeniul criminalității organizate sau al criminalității informatice, precum și cu standardele internaționale privind drepturile omului.

               (13)Convenția prevede măsuri de drept procesual penal care permit autorităților să investigheze în mod eficace infracțiunile informatice, să înghețe și să confiște produsele unor astfel de infracțiuni și să păstreze sau să obțină probe electronice ale oricărei infracțiuni în cadrul unei anchete sau proceduri penale, ținând seama în mod corespunzător de principiul proporționalității.

               (14)Aceste măsuri de drept procesual penal oferă suficientă valoare adăugată comparativ cu alte convenții internaționale sau regionale relevante, în special în domeniul criminalității organizate sau al criminalității informatice și sunt compatibile cu astfel de convenții și cu standardele internaționale privind drepturile omului.

               (15)Măsurile procedurale privind păstrarea sau obținerea probelor electronice conțin o definiție clară și restrânsă a tipului de informații vizate. Măsurile procedurale privind cooperarea cu entități din sectorul privat asigură faptul că sarcinile acestor entități sunt proporționale și că entitățile din sectorul privat respectă pe deplin drepturile utilizatorilor lor. Convenția oferă claritate juridică furnizorilor de servicii online (de exemplu, furnizorii de servicii de internet) în interacțiunile lor cu autoritățile de aplicare a legii din statele care sunt părți la convenție. Măsurile procedurale privind eliminarea conținutului ilegal se referă numai la conținutul ilegal care poate fi suficient de specific și definit în sens restrâns.

               (16)Convenția prevede măsuri de cooperare care permit autorităților din diferite state care sunt parte la acest instrument să coopereze în mod eficace în sensul efectuării anchetelor sau al desfășurării procedurilor penale privind infracțiunile definite în acest instrument sau să coopereze în vederea păstrării sau obținerii de probe electronice pentru orice infracțiune în cadrul unei anchete sau proceduri penale.

               (17)Aceste măsuri de cooperare oferă suficientă valoare adăugată comparativ cu alte convenții internaționale sau regionale relevante, în special în domeniul criminalității organizate sau al criminalității informatice, și sunt compatibile cu astfel de convenții și cu standardele internaționale privind drepturile omului.

               (18)Măsurile de cooperare sunt supuse condițiilor stabilite de legislația părții solicitate și prevăd motive ample de refuz, astfel încât să se asigure protecția drepturilor fundamentale, în special a dreptului la protecția datelor cu caracter personal, inclusiv în contextul transferurilor de date cu caracter personal și, după caz, al existenței unei duble incriminări.

               (19)Convenția prevede condiții stricte și garanții solide pentru a asigura faptul că statele membre ale UE dispun de mijloacele necesare în vederea respectării și protejării drepturilor fundamentale, a libertăților și principiilor generale ale dreptului Uniunii, astfel cum sunt consacrate în tratatele Uniunii Europene și în Carta drepturilor fundamentale, inclusiv, în special, principiul proporționalității, garanțiile și drepturile procedurale, dreptul la o cale de atac eficientă, prezumția de nevinovăție, dreptul la un proces echitabil și dreptul la apărare al persoanelor care fac obiectul procedurilor penale, precum și dreptul la viață privată, dreptul la protecția datelor cu caracter personal și a datelor transmise în cadrul comunicațiilor electronice atunci când sunt prelucrate astfel de date, inclusiv al transferurilor către autorități din țări terțe, precum și dreptul la libertatea de exprimare și de informare. Convenția asigură, în special, faptul că statele membre ale UE dispun de mijloacele necesare în vederea respectării cerințelor privind transferurile internaționale de date cu caracter personal în sensul Directivei (UE) 2016/680, al Regulamentului (UE) 2016/679 și al Directivei 2002/58/CE. Condițiile și garanțiile asigură, de asemenea, protecția drepturilor omului și a libertăților fundamentale în conformitate cu standardele internaționale în domeniul drepturilor omului. Aceasta se aplică întregii convenții, inclusiv măsurilor procedurale și de cooperare, în special celor care pot aduce atingere în mod semnificativ drepturilor persoanelor fizice, cum ar fi înghețarea și confiscarea produselor infracțiunilor și extrădarea.

               (20)Convenția asigură un temei pentru măsuri voluntare de consolidare a capacităților, cu scopul de a sprijini țările în ceea ce privește capacitatea acestora de a derula anchete și proceduri penale eficace în materie de criminalitate informatică și de a obține probe electronice în anchete și proceduri penale privind alte infracțiuni, inclusiv prin intermediul asistenței tehnice și formării. Biroul Națiunilor Unite pentru Droguri și Criminalitate (UNODC) are un rol clar definit în ceea ce privește punerea în aplicare a unor astfel de măsuri.

               (21)Convenția ține seama în mod corespunzător de situația persoanelor fizice și juridice care sunt victime ale criminalității informatice. Convenția asigură faptul că victimele criminalității informatice beneficiază de asistență, sprijin și protecție adecvate.

               (22)Convenția asigură un temei pentru măsuri practice de prevenire a criminalității informatice, care sunt clar definite, strict delimitate și distincte de măsurile de drept procesual penal care ar putea aduce atingere drepturilor și libertăților persoanelor fizice sau juridice.

               În ceea ce privește funcționarea convenției, Uniunea ar trebui să aibă ca obiectiv să se asigure că:

               (23)Convenția menține instrumentele existente la nivel mondial și regional, precum și cooperarea internațională actuală în ceea ce privește combaterea pe plan global a criminalității informatice. Astfel, statele membre ale Uniunii Europene pot continua să aplice normele Uniunii în cadrul relațiilor reciproce.

               (24)Convenția prevede un mecanism adecvat care să asigure punerea sa în aplicare și stabilește dispoziții finale, inclusiv privind soluționarea litigiilor, semnarea, ratificarea, acceptarea, aprobarea și aderarea, intrarea în vigoare, modificarea, suspendarea, denunțarea și depozitarul, precum și regimul lingvistic, care să fie elaborate, atunci când este posibil și adecvat, în conformitate cu dispozițiile altor convenții internaționale sau regionale relevante, în special în domeniul criminalității organizate sau al criminalității informatice.

               (25)Convenția permite Uniunii Europene să devină parte la aceasta.