title: Recomandare adresată Consiliului referitoare la cea de-a 65-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite Recomandarea Parlamentului European din 25 martie 2010 adresată Consiliului privind cea de-a 65-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite (2010/2020(INI))

text:
               7.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               CE 4/49

         Joi, 25 martie 2010Recomandare adresată Consiliului referitoare la cea de-a 65-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite
   P7_TA(2010)0084
   Recomandarea Parlamentului European din 25 martie 2010 adresată Consiliului privind cea de-a 65-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite (2010/2020(INI))
   2011/C 4 E/08

      Parlamentul European,
   având în vedere propunerea de recomandare adresată Consiliului de Alexander Graf Lambsdorff, în numele Grupului ALDE, privind prioritățile Uniunii Europene pentru cea de a 65-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite (B7-0243/2009),
   având în vedere recomandarea Parlamentului European din 24 martie 2009 adresată Consiliului privind prioritățile Uniunii Europene pentru cea de a 64-a sesiune a Adunării Generale a ONU (1),
   având în vedere prioritățile Uniunii Europene pentru cea de a 64-a sesiune a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite, adoptate de Consiliu la 9 iunie 2009 (10809/09),
   având în vedere cea de-a 64-a Adunare Generală a ONU (AGONU), și în special următoarele rezoluții ale acesteia: „Către un parteneriat global” (2), „Rolul femeilor în cadrul dezvoltării” (3), „Strategia internațională pentru prevenirea dezastrelor” (4), „În armonie cu natura” (5), „Situația drepturilor omului în Republica Islamică Iran” (6), „Promovarea unei distribuții geografice echitabile a țărilor membre ale organismelor din domeniul drepturilor omului create în baza tratatelor” (7), „Consolidarea cooperării internaționale în domeniul drepturilor omului” (8), „Globalizarea și impactul său asupra exercitării depline a tuturor drepturilor omului” (9), „Consolidarea acțiunilor Organizației Națiunilor Unite în domeniul drepturilor omului prin promovarea cooperării internaționale și a importanței non-selectivității, imparțialității și obiectivității” (10), „Promovarea unei ordini internaționale democratice și echitabile” (11), „Drepturile copilului” (12), „Fetele” (13), „Raportul Consiliului pentru drepturile omului” (14), „Protecția climatului global pentru generațiile actuale și viitoare” (15), „Un tratat cuprinzător privind interzicerea testelor nucleare” (16), „Către o lume fără arme nucleare: accelerarea punerii în practică a angajamentelor de dezarmare nucleară” (17), „Dezarmarea nucleară” (18), „Promovarea multilateralismului în domeniul dezarmării și neproliferării” (19),
   având în vedere Obiectivele ONU de Dezvoltare ale Mileniului și angajamentele asumate de statele membre ale UE cu privire la ajutoarele pentru combaterea foametei și a sărăciei,
   având în vedere viitoarea Conferință din 2010 de revizuire a părților la Tratatul de neproliferare a armelor nucleare (TNP), revizuirea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului (ODM), a Consiliului pentru drepturile omului (CDO) și a Comisiei pentru consolidarea păcii (CCP),
   având în vedere Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite referitoare la schimbările climatice (CCONUSC) și Protocolul de la Kyoto la CCONUSC,
   având în vedere Rezoluția Parlamentului European din 16 decembrie 2009 referitoare la perspectivele Agendei de Dezvoltare de la Doha (ADD) în urma celei de-a 7-a Conferințe Ministeriale a OMC (20),
   având în vedere Rezoluția sa din 25 noiembrie 2009 referitoare la strategia UE pentru Conferința de la Copenhaga privind schimbările climatice (COP 15) (21),
   având în vedere Rezoluția Parlamentului European din 22 octombrie 2009 referitoare la edificarea democrației în relațiile externe ale UE (22),
   având în vedere Rezoluția sa din 8 octombrie 2009 referitoare la efectele crizei financiare și economice mondiale asupra țărilor în curs de dezvoltare și asupra cooperării pentru dezvoltare (23),
   având în vedere Rezoluția Parlamentului European din 7 mai 2009 referitoare la integrarea perspectivei de gen în relațiile externe ale UE și în consolidarea păcii și structurilor statului (24),
   având în vedere Rezoluția sa din 24 aprilie 2009 privind neproliferarea armelor nucleare și viitorul Tratatului de neproliferare a armelor nucleare (TNP) (25),
   având în vedere declarația sa din 22 aprilie 2009 privind campania „Să spunem NU violenței împotriva femeilor” (26),
   având în vedere Rezoluția sa din 24 martie 2009 privind contractele ODM (27),
   având în vedere Rezoluția sa din 9 iunie 2005 privind reforma Organizației Națiunilor Unite (28),
   având în vedere articolul 121 alineatul (3) și articolul 97 din Regulamentul său de procedură,
   având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri externe și avizul Comisiei pentru dezvoltare (A7-0049/2010),

               A.

               întrucât sistemul ONU, a cărui legitimitate provine din globalitatea membrilor săi, continuă să fie central pentru structurarea și consolidarea procesului decizional la nivel global și pentru confruntarea cu provocările globale printr-un multilateralism efectiv, bazat pe dreptul internațional, pe principiile consacrate în Carta ONU, precum și pe angajamentul comun de a transforma în realitate obiectivele adoptate la Summitul ONU din 2005;

               B.

               întrucât Uniunea Europeană se angajează în vederea unei cooperări multilaterale și a consolidării sistemului Națiunilor Unite; întrucât, prin urmare, UE ar trebui să reprezinte o forță motrice în eforturile de reformare a organizației și să fie în continuare un susținător ferm al rolului important al acesteia în sistemul internațional;

               C.

               întrucât actuala structură a Consiliului de Securitate al ONU nu reflectă realitățile și nevoile secolului XXI, întrucât Secretarul General al ONU consideră reforma Consiliului de Securitate ca făcând parte din eforturile continue de a transforma acest organism indispensabil într-unul mai reprezentativ și mai eficient;

               D.

               întrucât UE și statele sale membre sunt cei mai mari contribuitori la sistemul ONU, asigurând aproximativ 40 % din bugetul evaluat al ONU, peste 40 % din costurile pentru menținerea păcii și 12 % din trupe, precum și peste jumătate din finanțarea de bază a fondurilor și programelor ONU;

               E.

               întrucât, conform Tratatului de la Lisabona, Uniunea Europeană va fi de acum reprezentată în relațiile externe și în forurile internaționale printr-o singură entitate, Vicepreședintele Comisiei/Înaltul reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate („Vicepreședinte/Înalt Reprezentant”), susținut de un nou serviciu diplomatic al UE; întrucât Tratatul de la Lisabona a adus, de asemenea, modificări prerogativelor politicilor externe ale Uniunii, ca de exemplu integrarea mai aprofundată a diferitelor componente ale acțiunii externe a Uniunii, în special politica de dezvoltare;

               F.

               întrucât UE va trebui să succeadă CE în calitate de observator în cadrul Adunării Generale a ONU (AGONU) și în cadrul altor organisme ale ONU, în calitate de parte la o serie de convenții ale ONU și, în câteva cazuri excepționale precum FAO, în calitate de membru;

               G.

               întrucât statele membre ale UE s-au divizat recent în ceea ce privește participarea la Conferința de revizuire Durban pe tema rasismului; întrucât au apărut divergențe legate de monitorizarea UE a gradului de respectare a drepturilor omului de către China în cadrul CDO al ONU și de votul privind raportul Goldstone; întrucât toate acestea sunt în detrimentul influenței UE și al capacității acesteia de a-și exprima valorile în cadrul ONU;

               H.

               întrucât proliferarea nucleară din ce în ce mai pronunțată și necontrolată reprezintă o amenințare tot mai gravă pentru lumea liberă; întrucât consolidarea celor trei piloni ai Tratatului de neproliferare (TNP), și anume neproliferarea, dezarmarea și cooperarea în vederea utilizării civile a energiei nucleare, va reprezenta un element central la viitoarea Conferință de revizuire a TNP;

               I.

               întrucât, exprimându-și sprijinul, în anul 2000, pentru Declarația Mileniului privind dezvoltarea, Uniunea Europeană s-a angajat să reducă la jumătate incidența sărăciei extreme din lume până în anul 2015, concentrându-și în același timp eforturile asupra realizării Obiectivelor de dezvoltare ale Mileniului (ODM);

               J.

               întrucât inovațiile instituționale cu privire la arhitectura de gen în cadrul sistemului ONU trebuie să confere un nou elan pentru o abordare holistică și coerentă a integrării dimensiunii de gen și a autonomizării femeilor;

               K.

               întrucât negocierile pentru un acord internațional post-2012 comprehensiv și juridic obligatoriu cu privire la schimbările climatice ar trebuie să conducă la încheierea acestuia în decembrie 2010, în Mexico City; întrucât schimbările climatice pot crește semnificativ șansele de conflicte legate de resursele naturale,

         1.   adresează Consiliului recomandările următoare:

         Uniunea Europeană și Organizația Națiunilor Unite

               (a)

               să consolideze, prin intensificarea dialogului cu partenerii cheie, multilateralismul efectiv pentru a construi o ONU mai puternică; să sprijine o abordare UE comună, coerentă și sistematică în cadrul ONU, pe care terții o așteaptă;

               (b)

               să urmărească în continuare în cadrul sistemului ONU să îndeplinească rolul de mediator onest între diferitele grupuri de membri, pentru a promova o înțelegere comună și o mai mare coerență a celor trei piloni ai ONU (pace și securitate, dezvoltare și drepturile omului); să promoveze activ și să abordeze sistematic în dialogurile sale bilaterale importanța unui multilateralism efectiv;

               (c)

               să facă presiuni în favoarea găsirii unor soluții care să permită creșterea vizibilității pentru statele membre ONU a puternicului rol extern al Uniunii și a responsabilității sale crescute, în special în ceea ce privește alocarea unui timp adecvat pentru luările de cuvânt și a dreptului de inițiativă la AGONU; să utilizeze în cât mai mare măsură toate instrumentele europene de acțiune externă, pentru a acționa eficient și coerent în cadrul ONU și pentru a asigura dotarea adecvată a delegației UE la ONU din New York, astfel încât aceasta să facă față rolului său mai complex, în special în ceea ce privește personalul;

               (d)

               să garanteze că UE se exprimă cu o singură voce pentru a-și face auzită poziția, trăgând totodată învățăminte din conferința de la Copenhaga privind clima, din decembrie 2009;

               (e)

               să se asigure că valorile și interesele Uniunii sunt reprezentate în mod eficace și coerent în sistemul ONU; în acest context, să se asigure că nominalizările făcute de statele membre UE pentru posturi importante din ONU, asupra cărora acestea au căzut de acord, se bucură de sprijinul fără rezerve al Uniunii; să se erijeze într-o forță de coeziune, care este capabilă să găsească soluții, în special în privința voturilor importante, pentru a se ajunge la poziții comune;

               (f)

               să tindă către o cooperare și un dialog mai consistente cu noua administrație SUA și cu actorii globali și regionali emergenți, precum China, India și Brazilia, pentru a găsi o agendă comună și soluții comune la problemele globale, într-un cadru multilateral;

               (g)

               să amelioreze - având în vedere noul potențial al UE de coordonare internă și reprezentare externă - planificarea pe termen lung a Uniunii, în special cu privire la principalele evenimente ONU ce vor avea loc în curând, cum ar fi Revizuirea ODM și Conferința de revizuire a TNP din 2010, precum și reformarea Consiliului pentru drepturile omului și a Comisiei pentru consolidarea păcii (CCP) în 2011;

         Guvernanța globală și reforma ONU

               (h)

               să aibă un rol de prim plan în actuala dezbatere asupra guvernanței globale și să se asigure că există legături clare între lucrările G20 și ONU, ca organism legitim pentru acțiunea globală;

               (i)

               să întreprindă acțiuni tangibile și inițiative noi în susținerea procesului de reformă a sistemului ONU, subliniind necesitatea unei reforme cuprinzătoare a Consiliului de Securitate în toate aspectele sale;

               (j)

               să invite Vicepreședinta/Înalta Reprezentantă să contribuie la crearea unei poziții bazate pe mai multă coeziune între statele membre în ceea ce privește reforma Consiliului de Securitate al ONU și să susțină această poziție în cadrul ONU; să sublinieze că un loc pentru UE în Consiliul de Securitate lărgit rămâne un obiectiv al Uniunii Europene;

               (k)

               să promoveze o participare mai puternică a parlamentelor naționale și transnaționale în cadrul activităților ONU, în scopul consolidării caracterului democratic al ONU, al programelor și al agențiilor sale, și să sprijine, în acest sens, inițiativele societății civile și ale parlamentelor;

               (l)

               să intensifice eforturile de a revitaliza Adunarea Generală a ONU, printr-o acțiune concertată cu ceilalți parteneri cheie, transformând sugestiile Grupurilor de lucru ad-hoc și recomandările oficialilor ONU, precum Președintele celei de-a 64-a AGONU, în acțiuni concrete de consolidare a rolului, autorității, performanței și eficienței Adunării, precum și de creștere a transparenței lucrărilor sale;

               (m)

               să contribuie la implementarea noii arhitecturi de gen, precum și a inovațiilor instituționale relevante, pentru a crea cât mai curând o entitate compusă mai coerentă, care să acționeze în vederea promovării egalității de gen și a protecției și autonomizării femeilor, inclusiv în situații de conflict sau de post-criză;

         Pacea și Securitatea

               (n)

               să susțină întru totul eforturile Secretarului General al ONU de a defini mai bine noțiunea de principiu al responsabilității de a proteja, de a implementa cu succes acest principiu în cadrul sistemului ONU și de a pune în evidență importanța sa în prevenirea conflictelor;

               (o)

               să sprijine inițiativa statelor membre UE de a adopta o rezoluție a ONU cu privire la evacuarea în mare a armelor chimice și pericolul pe care îl prezintă acestea pentru mediu, sănătate, securitate și economie, precum și cu privire la necesitatea întăririi cooperării internaționale și regionale pe această temă și a schimbului de informații, de experiență și de tehnologie pe bază voluntară;

      Gestionarea crizelor, menținerea și consolidarea păcii

               (p)

               să contribuie la consolidarea capacităților ONU de menținere a păcii, pentru a diminua riscul supraexploatării și a promova încorporarea conceptului de consolidare a păcii în acțiunea de instaurare a păcii; să ia inițiativa în găsirea unor noi perspective pentru acțiunile ONU de menținere a păcii, subliniind sinergiile civilo-militare și ameliorând coordonarea dintre diferiții parteneri regionali, în special între UE și Uniunea Africană;

               (q)

               să îmbunătățească, în cadrul parteneriatului UE - ONU, desfășurările comune în misiunile de menținere a păcii mandatate de ONU; să încurajeze organismele respective ale ONU să consolideze parteneriatele internaționale și regionale de menținere a păcii, în special pentru a asigura o utilizare cât mai bună a resurselor limitate;

               (r)

               să facă eforturi în vederea unor acțiuni și a unei poziții UE coerente în ceea ce privește revizuirea CCP în 2011; să susțină eforturile de extindere a rolului CCP în facilitarea și asigurarea sustenabilității acordurilor de pace și de consolidare a rolului său de consiliere pentru Consiliul de Securitate;

               (s)

               să continue să promoveze cooperarea UE-ONU în domeniul redresării post-criză și să urmărească abordări complexe pentru susținerea păcii, prevenirea conflictelor și analiza unei game largi de condiții politice, economice, sociale și de mediu care contribuie la intensificarea conflictelor în societate;

      Dezarmarea nucleară și neproliferarea, dezarmarea convențională și controlul armelor, lupta împotriva terorismului

               (t)

               să conlucreze coerent, sistematic și eficient cu statele membre UE pentru a obține un rezultat pozitiv în urma Conferinței de revizuire a TNP din 2010; să-și asume urmărirea dezarmării nucleare complete, în spiritul rezoluției 1887 a Consiliului de Securitate al ONU, însușindu-și obiectivul unei lumi fără arme nucleare odată ce au fost îndeplinite condițiile, și a dezarmării sub control internațional strict și eficient; să aprofundeze dialogul cu toate puterile nucleare, pentru a urmări o agendă comună și un calendar specific, care să vizeze eliminarea progresivă și în cele din urmă distrugerea stocului de focoase nucleare și ameliorarea mijloacelor de verificare; să solicite ratificarea și intrarea în vigoare a Tratatului de interzicere totală a experiențelor nucleare (CTBT);

               (u)

               să susțină administrația SUA în angajamentul declarat al acesteia față de dezarmarea nucleară globală, încurajată de viziunea Președintelui Obama a unei lumi fără arme nucleare și ă salute diferitele inițiative întreprinse de unele state membre ale UE de a negocia în cadrul NATO retragerea armelor nucleare de pe teritoriul european în deplină cooperare cu Rusia, pentru a realiza o retragere proporțională;

               (v)

               să sublinieze necesitatea unui control eficient al armelor, inclusiv al armelor și munițiilor de calibru mic cu conținut de uraniu sărăcit și să-și exercite influența în susținerea eforturilor de dezarmare extinse și să militeze pentru măsuri de dezarmare mai practice și mai eficiente; să sublinieze necesitatea punerii depline în aplicare depline a Convenției privind interzicerea armelor chimice (CWC), a Convenției privind armele biologice și toxice (BTWC), a Convenției privind munițiile cu dispersie (CCM) și a Convenției privind minele antipersonal (APMC), accentuând în același timp necesitatea dezvoltării în continuare a regimului internațional împotriva proliferării armelor de distrugere în masă;

               (w)

               să consolideze cooperarea și coordonarea cu partenerii cheie în lupta împotriva terorismului, bazându-se pe respectarea deplină a dreptului internațional și a drepturilor omului și să susțină eforturile multilaterale ale ONU de combatere a terorismului (inclusiv alinierea sistemului ONU privind lista teroriștilor la standardele dreptului internațional în domeniul drepturilor omului), precum și implementarea efectivă a Strategiei globale antiterorism; să-și intensifice eforturile în vederea ajungerii la un acord și a încheierii unei convenții cuprinzătoare privind terorismul internațional; să coopereze strâns în cazul în care viața ostaticilor este în pericol;

         Dezvoltarea și schimbările climatice

               (x)

               să exercite un rol de lider în creșterea eficacității asistenței ONU pentru dezvoltare, întrucât actuala fragmentare poate duce la marginalizarea progresivă a ONU ca actor principal în materie de dezvoltare; să insiste pentru o programare și un cadru operațional ONU mai coerente, pentru a contribui la maximizarea impactului asistenței ONU pentru dezvoltare;

               (y)

               să exercite presiuni astfel încât criza să nu fie invocată drept scuză pentru evitarea sau întârzierea răspunsului global necesar la schimbările climatice și degradarea mediului și, în schimb, să folosească răspunsul la criză ca o oportunitate de creare a bazei pentru o economie ecologică nouă și modernă; în acest context, Inițiativa pentru o economie verde, care a fost lansată de Programul de mediu al ONU, ar trebui sprijinită pe deplin, iar discuțiile conexe pe tema unui nou acord verde la nivel mondial („Global Green New Deal”) ar trebui încurajate;

               (z)

               să sublinieze necesitatea unei creșteri și dezvoltări economice durabile;

               (aa)

               să reafirme principiul că politica de ajutor pentru dezvoltare trebuie concepută în parteneriat cu țările care beneficiază de ajutor;

      Obiectivele de dezvoltare ale mileniului

               (ab)

               în pregătirea Conferinței de revizuire a ODM, să-și reconfirme angajamentul pentru realizarea ODM până în 2015; să-și îndemne partenerii să facă același lucru, subliniind faptul că donorii nu-și îndeplinesc promisiunile din 2005 privind fluxurile anuale de ajutoare și că evoluția generală a fost prea lentă pentru ca majoritatea obiectivelor să fie îndeplinite până în 2015;

               (ac)

               să manifeste un puternic spirit de inițiativă în vederea reuniunii plenare la nivel înalt privind ODM, promovând în special următoarele obiective:

                           —

                           reconfirmarea obiectivelor generale și specifice ale ODM, care reprezintă nivelul minim ce urmează să fie atins până în 2015, opunând rezistență tuturor încercărilor de a dilua, reduce sau întârzia îndeplinirea promisiunilor făcute în acest sens;

                           —

                           ajungerea la un acord între țările dezvoltate și cele în curs de dezvoltare cu privire la accelerarea implementării măsurilor, inclusiv stabilirea unor planuri și angajamente clare și concrete, dat fiind faptul că promisiunile legate de ODM sunt departe de a fi îndeplinite și că mai bine de un miliard de oameni trăiesc în continuare în condiții de sărăcie extremă, așteptându-se o creștere a acestei cifre;

                           —

                           lansarea unui semnal clar privind adoptarea, până în 2015, a unei agende noi și chiar mai ambițioase cu privire la eradicarea sărăciei, asigurând eforturi continue în vederea eradicării totale a sărăciei;

                           —

                           depunerea de eforturi în vederea unei mai bune coordonări între agențiile ONU și a unui cadru operațional al ONU mai coerent pentru a evita fragmentarea și a atinge ODM;

               (ad)

               să comunice, în termenii cei mai insistenți, faptul că realizarea ODM nu este numai o obligație morală, ci va reprezenta de asemenea o contribuție importantă la promovarea prosperității, a stabilității, a securității și a dreptății sociale la nivel internațional;

               (ae)

               să evidențieze faptul că sunt necesare eforturi suplimentare din partea comunității internaționale pentru a combate efectele negative pe care le produc asupra țărilor în curs de dezvoltare criza economică mondială și schimbările climatice; să propună mecanisme de finanțare inovatoare, cum ar fi o taxă internațională pe tranzacțiile financiare;

               (af)

               să își asume angajamente concrete pentru a asigura o coordonare mai bună, coerența politicilor și realizarea ODM 8, precum și pentru a reduce deficitul de finanțare în vederea realizării obiectivului stabilit la Gleneagles pentru anul 2010 privind alocarea unei sume totale de 154 de miliarde USD (la prețurile din 2008) pentru AOD;

               (ag)

               să-și reafirme, în cadrul reuniunii plenare la nivel înalt având ca subiect ODM, angajamentul său colectiv de a aloca 0,7 % din VNB pentru AOD până în 2015, pe baza unor calendare clare și cu caracter obligatoriu pentru fiecare stat membru în parte;

               (ah)

               să insiste pentru ca fondurile ODM să nu fie utilizate pentru a contracara consecințele crizei financiare și ale schimbărilor climatice; în schimb, să fie mobilizate fonduri suplimentare și să fie organizate acțiuni mai eficace pentru a atinge obiectivele în cazurile în care progresele au fost extrem de limitate, precum ODM5 (sănătatea mamelor) și MDG4 (mortalitatea în rândul copiilor); să-și concentreze atenția pe reactivarea ODM conform unui calendar și al unei foi de parcurs pentru perioada 2010-2015;

         Schimbările climatice

               (ai)

               să promoveze o dezbatere în vederea viitoarei conferințe a părților la Convenția-cadru a ONU privind schimbările climatice (COP16) din Mexic, din decembrie 2010, și să înceapă realizarea unui consens asupra adoptării unui nou acord internațional cu caracter obligatoriu privind schimbările climatice, pentru perioada post-2012;

               (aj)

               să evite erorile de natură organizațională și structurală ale CPO15 din Copenhaga, unde nu s-a reușit obținerea unui acord internațional cu caracter obligatoriu, sugerând reguli de vot precise, bazate pe majoritățile semnificative, pentru a facilita progresul negocierilor;

         Drepturile omului

      Aspecte instituționale

               (ak)

               să invite Vicepreședinta/Înalta Reprezentantă să transmită un mesaj unitar în numele tuturor statelor membre atunci când abordează chestiuni legate de drepturile omului, și să solicite fiecărui stat membru să pună în evidență pozițiile comune ale UE, pentru a le conferi mai multă greutate, ținând cont de faptul că, în conformitate cu articolul 21 din TUE, universalitatea și indivizibilitatea drepturilor omului și a libertăților fundamentale reprezintă unul din principiile care ghidează acțiunea Uniunii pe scena internațională și că susținerea democrației și a drepturilor omului constituie unul dintre obiectivele acțiunii sale externe;

               (al)

               să ajungă la o strategie de negociere dinamică și eficientă în dialogul în timp util și consistent cu statele membre UE și cu membrii ONU, și să obțină o poziție comună asupra reformării Consiliului pentru drepturile omului, ținând cont de faptul că revizuirea metodelor de lucru se va face la Geneva, iar statutul organizației se va dezbate la New York; să consolideze Comitetul III, în calitate de organism cu participare universală, ca un canal de comunicare pentru cazurile din domeniul drepturilor omului discutate în CDO,având în vedere că Comitetul III ar putea, de asemenea, să compenseze deficiențele CDO;

               (am)

               să fie de acord cu partenerii transregionali în cadrul revizuirii CDO privind criteriile de aderare și setul de orientări pentru alegerea CDO; să promoveze coordonarea CDO și a procedurilor speciale, fără a deschide pachetul destinat construcției instituționale dar păstrând independența Biroului Înaltului comisar ONU pentru drepturile omului (ÎCODO); să sprijine posibilitatea ca CDO să se ocupe de încălcările specifice ale drepturilor omului în cadrul rezoluțiilor specifice pentru țările respective;

               (an)

               să susțină noul asistent al Secretarului General la Biroul Înaltului comisar ONU pentru drepturile omului (ÎCODO), pentru a integra problemele legate de drepturile omului în politicile și deciziile de management majore ale cartierului general al ONU din New York;

      Aspecte legate de drepturile omului

               (ao)

               să pledeze cu forță pentru ca AGONU să continue să abordeze în rezoluțiile sale situațiile specifice din diverse țări și să acționeze în vederea evitării utilizării moțiunii de neintervenție;

               (ap)

               să exercite un rol de leader în promovarea și protecția drepturilor omului, inclusiv a drepturilor membrilor grupurilor și minorităților vulnerabile, a libertății de expresie și a libertății media, a libertății religioase, a drepturilor copilului, în protecția apărătorilor drepturilor omului și cooperarea cu societatea civilă;

               (aq)

               să promoveze ferm caracterul prioritar al drepturilor omului în formularea unui răspuns la recesiunea financiară globală, deoarece impactul său negativ este resimțit în mod disproporționat de sectoarele populației deja marginalizate în multe țări în care exercitarea drepturilor omului este grav restricționată sau complet subminată;

               (ar)

               să-și concentreze eforturile pentru a consolida tendința globală de abolire a pedepsei capitale, încercând să determine adoptarea rezoluției corespunzătoare privind pedeapsa capitală; să sprijine toate eforturile de eradicare a torturii și, în special, de încurajare a adoptării Protocolului opțional la Convenția ONU împotriva torturii;

      Integrarea dimensiunii de gen și autonomizarea femeilor

               (as)

               să militeze pentru autonomizarea pe scară cât mai largă a femeilor, astfel încât acestea să-și poată îndeplini rolul esențial, contribuind la pacea, securitatea și reconcilierea durabilă, precum și să promoveze participarea lor la medierea și soluționarea conflictelor, în perspectiva, printre altele, a celei de-a 10-a aniversări, în curând, a Rezoluției 1325 a ONU; să încurajeze acele state membre care încă nu sunt active în această privință să elaboreze planuri naționale de acțiune (PNA) pentru a implementa rezoluția;

               (at)

               să-și confirme angajamentul ferm față de Rezoluția 1325 a Consiliului de Securitate al ONU, adoptată în 2000, prin participarea la evenimentele de comemorare a celei de-a zecea aniversări a acesteia;

               (au)

               să combată hotărât și prin toate mijloacele violurile și violența sexuală ca armă de război; să susțină că aceste crime trebuie pedepsite drept crime de război și crime împotriva umanității și ca victimele acestor crime să beneficieze de programe speciale de sprijin; să-l susțină pe recent numitul Reprezentant special al Secretarului general al ONU în lupta împotriva violenței sexuale în conflicte;

         Recomandări finale

               (av)

               să facă eforturi pentru a include un punct separat pe ordinea de zi a celei de-a 65-a AGONU privind cooperarea dintre Organizația Națiunilor Unite, adunările regionale, parlamentele naționale și Uniunea Interparlamentară (UIP), pentru a stimula dezbaterea cu privire la modul în care parlamentarii, parlamentele naționale și adunările parlamentare regionale ar putea juca un rol mai activ în cadrul ONU, în conformitate cu decizia luată la ce-a de-a 63-a AGONU, în rezoluția privind „Cooperarea dintre Organizația Națiunilor Unite și Uniunea Interparlamentară” (A/RES/63/24),

         *
   * *
   2.   încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta recomandare Vicepreședintelui/Înaltului Reprezentant, Consiliului și, spre informare, Comisiei.

      (1)  Texte adoptate, P6_TA(2009)0150.

      (2)  A/Res/64/223.

      (3)  A/Res/64/217.

      (4)  A/Res/64/200.

      (5)  A/Res/64/196.

      (6)  A/Res/64/176.

      (7)  A/Res/64/173.

      (8)  A/Res/64/171.

      (9)  A/Res/64/160.

      (10)  A/Res/64/158.

      (11)  A/Res/64/157.

      (12)  A/Res/64/146.

      (13)  A/Res/64/145.

      (14)  A/Res/64/143.

      (15)  A/Res/64/73.

      (16)  A/Res/64/69.

      (17)  A/Res/64/57.

      (18)  A/Res/64/53.

      (19)  A/Res/64/34.

      (20)  Texte adoptate, P7_TA(2009)0110.

      (21)  Texte adoptate, P7_TA(2009)0089.

      (22)  Texte adoptate, P7_TA(2009)0056.

      (23)  Texte adoptate, P7_TA(2009)0029.

      (24)  Texte adoptate, P6_TA(2009)0372.

      (25)  Texte adoptate, P6_TA(2009)0333.

      (26)  Texte adoptate, P6_TA(2009)0259.

      (27)  Texte adoptate, P6_TA(2009)0152.

      (28)  JO C 124 E, 25.5.2006, p. 549.


title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2016 privind Programul național de reformă al Austriei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Austriei pentru 2016

text:
               18.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 299/57

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2016
   privind Programul național de reformă al Austriei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Austriei pentru 2016
   (2016/C 299/14)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2016. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 17-18 martie 2016. La 26 noiembrie 2015, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (2), Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Austria ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat. În aceeași zi, Comisia a adoptat, de asemenea, o recomandare de recomandare a Consiliului privind politica economică a zonei euro. Această recomandare a fost aprobată de Consiliul European din 18-19 februarie 2016 și adoptată de Consiliu la 8 martie 2016 (3). În calitate de țară a cărei monedă este euro și având în vedere legăturile strânse dintre economiile din cadrul uniunii economice și monetare, Austria ar trebui să asigure punerea în aplicare integrală și în timp util a recomandării.

               (2)

               Raportul de țară privind Austria pentru 2016 a fost publicat la Acesta a evaluat atât progresele realizate de Austria în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări, adoptate de Consiliu la 14 iulie 2015, cât și cele realizate în direcția îndeplinirii obiectivelor naționale din cadrul Strategiei Europa 2020. De asemenea, acesta a inclus un bilanț aprofundat, efectuat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. La 8 martie 2016, Comisia a prezentat rezultatele bilanțului aprofundat. În urma analizei pe care a efectuat-o, Comisia concluzionează că Austria nu se confruntă cu dezechilibre macroeconomice.

               (3)

               La 26 aprilie 2016, Austria și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2016, iar la 27 aprilie 2016 – Programul de stabilitate pentru 2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               Recomandările relevante specifice fiecărei țări au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene pentru perioada 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza această dispoziție în orientările privind aplicarea măsurilor de corelare a eficacității fondurilor structurale și de investiții europene cu buna guvernanță economică.

               (5)

               Din Programul de stabilitate reiese faptul că impactul bugetar al afluxului excepțional de refugiați este semnificativ, prezentându-se dovezi suficiente privind amploarea și natura acestor costuri bugetare suplimentare. Potrivit Comisiei, cheltuielile suplimentare eligibile s-au ridicat la 0,09 % din PIB în 2015 și actualmente sunt estimate la 0,26 % din PIB pentru 2016. Aceste cifre reprezintă o revizuire în sens crescător în ceea ce privește estimările prevăzute în proiectul de plan bugetar pentru 2016, care preconiza cheltuieli suplimentare de aproximativ 0,08 % din PIB în 2015, respectiv de 0,16 % din PIB în 2016. Dispozițiile articolului 5 alineatul (1) și ale articolului 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 acoperă aceste cheltuieli suplimentare, întrucât afluxul de refugiați este un eveniment excepțional, impactul acestuia asupra finanțelor publice din Austria este semnificativ, iar sustenabilitatea nu ar fi compromisă prin permiterea unei abateri de la traiectoria de ajustare în direcția obiectivului bugetar pe termen mediu. În 2015, întrucât și-a îndeplinit obiectivul bugetar pe termen mediu, Austria nu a utilizat posibilitatea abaterii temporare. Pentru a se asigura faptul că Austria beneficiază de aceeași abatere temporară de care au beneficiat țări care nu și-au atins încă obiectivul bugetar pe termen mediu, Austria se va putea abate, în 2016 și 2017, de la obiectivul său bugetar pe termen mediu cu suma considerată eligibilă pentru 2015. În ceea ce privește eventuala abatere suplimentară din 2016, în primăvara lui 2017 se va efectua o evaluare finală, inclusiv în ceea ce privește sumele eligibile, pe baza datelor observate puse la dispoziție de autoritățile austriece.

               (6)

               În prezent, Austria se încadrează în componenta preventivă a Pactului de stabilitate și de creștere și face obiectul regulii tranzitorii privind datoria. În cadrul Programului de stabilitate pentru 2016, guvernul preconizează o deteriorare a deficitului global, până la 1,6 % din PIB în 2016, urmată de o îmbunătățire treptată, până la 0,4 % din PIB în 2020. Se preconizează că obiectivul bugetar pe termen mediu – un deficit structural de 0,45 % din PIB până în 2016 și revizuit până la 0,5 % din PIB începând din 2017 – va fi îndeplinit începând din 2018. Având însă în vedere soldul structural recalculat, obiectivul bugetar pe termen mediu ar urma să fie atins doar începând din 2019. Conform Programului de stabilitate, se estimează că ponderea datoriei publice în PIB a atins un nivel maxim de 86,2 % în 2015, urmând să scadă treptat până la 76,6 % în 2020. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază aceste proiecții bugetare este plauzibil. În același timp însă, măsurile necesare pentru sprijinirea, începând cu 2017, a țintelor de deficit preconizate nu au fost suficient detaliate. Conform previziunilor Comisiei din primăvara anului 2016, există riscul unei abateri în 2016. Cu toate acestea, dacă impactul suplimentar al afluxului excepțional de refugiați prevăzut pentru 2016 este exclus din evaluare, se preconizează că Austria va respecta dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere în 2016. În condițiile în care politicile rămân neschimbate, în 2017 există un risc de abatere semnificativă de la ajustarea recomandată. Abaterea prevăzută pentru 2017 nu va mai fi însă semnificativă după ce se va lua în considerare marja suplimentară permisă pentru impactul bugetar al afluxului excepțional de refugiați care ar putea fi acordată în 2016. Se preconizează că Austria va îndeplini regula tranzitorie privind datoria în 2016 și, după încheierea perioadei de tranziție, criteriul de referință privind reducerea datoriei în 2017. Pe baza evaluării Programului de stabilitate și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2016, Consiliul consideră că există riscul ca Austria să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. Prin urmare, vor fi necesare măsuri suplimentare pentru asigurarea conformității în 2016 și în 2017.

               (7)

               Efectul bugetar al reformei fiscale, adoptată recent, reprezintă încă un element de incertitudine. Atunci când se iau măsuri menite să asigure sustenabilitatea finanțelor publice, ar trebui să se țină cont de faptul că, în ciuda reformelor recente, sarcina fiscală asupra forței de muncă rămâne ridicată, Austria având o sarcină fiscală mare comparativ cu alte țări europene. Totodată, se utilizează prea puțin surse de impozitare mai favorabile creșterii, care permit reducerea sarcinii fiscale asupra forței de muncă. Adoptarea de măsuri menite să reducă sarcina fiscală asupra forței de muncă prin transferarea presiunii fiscale către alte surse, cu efecte mai puțin dăunătoare pentru creștere, ar contribui la soluționarea acestei probleme.

               (8)

               În 2015, rata șomajului în rândul persoanelor cu vârsta cuprinsă între 55 și 64 de ani era de 46,3 % (comparativ cu media de 53,3 % la nivelul UE), Austria ocupând locul 19 la nivelul UE. Din 2014 sunt în vigoare măsuri suplimentare de creștere a vârstei efective de pensionare, și acestea au avut anumite efecte. Rămâne de văzut dacă aceste măsuri vor inversa tendința existentă, prin care vârsta efectivă de pensionare se situează sub media Uniunii pe termen mediu. În plus, durata perioadei de pensie crește, odată cu creșterea speranței de viață. Vârsta legală de pensionare pentru femei va crește, pentru a se alinia treptat – din 2024 până în 2033 – la vârsta legală de pensionare pentru bărbați. În Austria, vârsta legală de pensionare nu corespunde creșterii speranței de viață. Comisia estimează că, în 2040, cheltuielile cu pensiile vor crește cu 0,8 % din PIB comparativ cu 2013. Pe termen lung (2060), se preconizează o creștere cu 0,5 % din PIB a cheltuielilor cu pensiile. Comparativ cu 2013, se așteaptă, de asemenea, o creștere a cheltuielilor de sănătate cu 1 % din PIB până în 2040 și cu 1,3 % din PIB până în 2060. Acest lucru, împreună cu creșterea prevăzută a cheltuielilor aferente îngrijirii pe termen lung, reprezintă un risc mediu pentru sustenabilitatea finanțelor publice ale Austriei.

               (9)

               Regimurile bugetare existente la diferitele niveluri de guvernare (federal, statal și local) sunt complexe, iar în multe domenii de politică, cum ar fi cel al sănătății, responsabilitățile în materie de venituri și cele în materie de cheltuieli nu sunt aliniate. Deși, potrivit datelor OCDE din 2014, guvernele subnaționale au responsabilități în materie de politici care corespund unor cheltuieli publice generale în valoare de 16 % din PIB, ponderea impozitelor subnaționale este de doar aproximativ 2 % din PIB. Complexitatea acestei situații este costisitoare și poate duce la o scădere a disciplinei bugetare. Sunt în curs negocieri privind alocarea veniturilor între cele trei niveluri de guvernare începând din 2017, ocazie cu care s-ar putea rezolva această situație.

               (10)

               În mod tradițional, Austria are una dintre cele mai mici rate ale șomajului din UE. Din 2011 această rată este însă în creștere, ajungând la 5,7 % în 2015. Și rata șomajului în rândul tinerilor este mică: 10,6 % din tinerii activi în vârstă de 15-24 de ani în 2015. Austria are, de asemenea, o rată de ocupare ridicată. Cu toate acestea, deși rata de ocupare în rândul femeilor este de 70,2 %, adică peste media UE, comparativ, o mare parte dintre femei lucrează cu timp parțial, din cauza obligațiilor de îngrijire a copiilor sau a persoanelor în vârstă. Acest lucru contribuie la una dintre cele mai mari diferențe de remunerare între femei și bărbați din Uniune și la un mare decalaj de pensii între femei și bărbați. Rata de ocupare în rândul lucrătorilor în vârstă (55-64 de ani) este sub media UE.

               (11)

               Austria a depășit deja obiectivele naționale din cadrul Strategiei Europa 2020 în materie de educație. În 2015 rata abandonului școlar timpuriu a fost de 7,3 %, iar rata de absolvire a învățământului terțiar de 38,7 %. Cu toate acestea, rezultatele școlare depind în mare măsură de mediul socioeconomic. Nivelul mobilității intergeneraționale în educație este unul dintre cele mai scăzute dintre toate țările OCDE pentru care sunt disponibile date. Rata de abandon în rândul elevilor proveniți din familii de migranți este de peste trei ori mai mare decât în rândul elevilor care nu provin din familii de migranți; iar la aceasta se adaugă o nouă provocare: integrarea tinerilor refugiați și migranți cu vârsta de școlarizare obligatorie și a celor mai mari în sistemul de educație și formare.

               (12)

               Deși băncile austriece se confruntă cu probleme atât pe piața internă, cât și pe piețele externe, acțiunile de supraveghere la nivel național și european au contribuit la atenuarea riscurilor legate de deteriorarea calității activelor în Europa Centrală, Europa de Est și Europa de Sud-Est. În ceea ce privește restructurarea și lichidarea instituțiilor financiare aflate în dificultate, riscurile bugetare au fost deja luate în calcul în conturile publice. Deși nu se poate exclude apariția unor noi riscuri, pentru un număr limitat de instituții, acestea par să se limiteze la problemele moștenite din trecut.

               (13)

               Austria are o rată a investițiilor care depășește media UE pentru toate componentele PIB-ului, cu excepția locuințelor. Începând din 2012, în Austria, nivelul investițiilor a fost unul scăzut, în ciuda lichidităților solide de care dispun întreprinderile și existenței unor condiții de finanțare a economiei favorabile. Pentru a se stimula investițiile și creșterea, ar trebui simplificate procedurile administrative și ar trebui înlăturate obstacolele administrative. De exemplu, obstacolele existente în materie de reglementare și sarcina administrativă în domeniul furnizării de servicii nu sunt favorabile creării de noi întreprinderi. În ceea ce privește obstacolele în calea înființării de societăți interdisciplinare, la care s-a făcut referire în recomandările specifice fiecărei țări adoptate în 2015, Austria a început să ia în considerare adoptarea unor măsuri pentru îmbunătățirea situației, însă nu s-au luat încă decizii în acest sens. În ceea ce privește serviciile pentru întreprinderi, provocările specifice constau în cerințe restrictive legate de autorizare și, în cazul anumitor profesii, în restricții privind forma juridică și participarea la capital, care au ca rezultat o scădere a dinamismului pieței și o creștere negativă a productivității. Planul de acțiune prezentat de Austria în urma evaluării reciproce privind accesul la profesiile reglementate și exercitarea acestora propune un număr limitat de acțiuni, dar în mod cert există loc de propuneri mai ambițioase.

               (14)

               Afluxul mare de refugiați din ultimul an are consecințe sociale și economice pentru Austria. Se estimează că, pe termen scurt, afluxul de refugiați va duce la o creștere a cheltuielilor publice și va genera o creștere a cererii interne și, implicit, o creștere a PIB-ului; pe termen mediu însă, efectul asupra ocupării forței de muncă și a creșterii depinde de integrarea cu succes a refugiaților pe piața muncii și de integrarea socială a acestora, inclusiv prin sprijin în domeniul educației. Acest aspect ocupă un loc important pe agenda politică, atât la nivelul Uniunii, cât și la nivelul statului membru, și va fi monitorizat și analizat cu atenție, inclusiv în raportul de țară din 2017.

               (15)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Austriei, pe care a publicat-o în raportul de țară pe 2016. De asemenea, a evaluat Programul de stabilitate și Programul național de reformă, precum și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Austriei în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Austria, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea consolidării guvernanței economice globale a UE prin asigurarea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările formulate în cadrul semestrului european se reflectă în recomandările 1-3 de mai jos.

               (16)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (5) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2016-2017, Austria să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să se asigure că abaterea de la obiectivul bugetar pe termen mediu în 2016 și 2017 se limitează la marja permisă pentru impactul bugetar al afluxului excepțional de refugiați din 2015 și, în acest scop, să realizeze o ajustare bugetară anuală de 0,3 % din PIB în 2017, cu excepția cazului în care obiectivul bugetar pe termen mediu este respectat printr-un efort mai redus. Să asigure sustenabilitatea sistemului de sănătate și a sistemului de pensii prin corelarea vârstei legale de pensionare cu speranța de viață. Să simplifice, să raționalizeze și să eficientizeze relațiile și responsabilitățile bugetare la diferitele niveluri de guvernare.

               2.

               Să îmbunătățească participarea femeilor la piața muncii. Să ia măsuri pentru îmbunătățirea nivelului de educație al tinerilor defavorizați, în special a celor care provin din familii de migranți.

               3.

               Să reducă, în domeniul serviciilor, atât barierele administrative și de reglementare din calea investițiilor, de exemplu cerințele restrictive legate de autorizare și restricțiile privind forma juridică și participarea la capital, cât și impedimentele în calea înființării de societăți interdisciplinare.

      Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. KAŽIMÍR

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (JO L 306, 23.11.2011, p. 25).

      (3)  JO C 96, 11.3.2016, p. 1.

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (5)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea Consiliului din 9 iulie 2013 privind Programul național de reformă al Estoniei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Estoniei pentru perioada 2012-2017

text:
               30.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/21

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 9 iulie 2013
   privind Programul național de reformă al Estoniei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Estoniei pentru perioada 2012-2017
   2013/C 217/06
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o Decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă prin care se oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, dar și la nivelul Uniunii și al zonei euro și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile existente. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 10 iulie 2012, Consiliul a adoptat o Recomandare (3) privind Programul național de reformă al Estoniei pentru 2012 și a emis un aviz cu privire la Programul actualizat de stabilitate al Estoniei pentru perioada 2012 - 2015.

               (5)

               La 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, marcând începutul Semestrului european din 2013 pentru coordonarea politicilor economice. Tot la 28 noiembrie 2012, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (4), Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care nu a identificat Estonia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 7 februarie 2013, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii economice pentru 2013 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii economice pentru 2013.

               (7)

               La 14 martie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (8)

               La 30 aprilie 2013, Estonia și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2013 și Programul de stabilitate pentru perioada 2012-2017. În vederea luării în considerare a legăturilor dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (9)

               Pe baza evaluării Programului de stabilitate, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din program este plauzibil în 2013-2014 când se preconizează o creștere a PIB-ului real de aproximativ 3,3 %, în medie. În previziunile din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei se estimează o rată a creșterii de 3,5 % în perioada 2013-2014. Estonia a înregistrat un deficit bugetar global de 0,3 % din PIB în 2012. Programul de stabilitate confirmă precedentul obiectiv pe termen mediu (OTM), și anume un excedent structural. Acesta este mai ambițios decât obiectivul prevăzut în Pactul de stabilitate și de creștere. Întrucât în Estonia soldul structural a fost excedentar în 2012, Estonia și-a atins obiectivul pe termen mediu cu un an mai devreme decât s-a prevăzut în programul de stabilitate pentru perioada 2012-2015. Obiectivul strategiei bugetare prezentat în Programul de stabilitate pentru perioada 2012-2017 constă în asigurarea unei politici bugetare viabile, care să susțină creșterea economică echilibrată, prin menținerea acesteia la nivelul prevăzut de obiectivul pe termen mediu, asigurând, în același timp, protecții fiscale suficiente și reducând sarcina fiscală asupra veniturilor salariale. Programul de stabilitate prevede ca deficitul bugetar global planificat, situat la 0,5 % din PIB în 2013, să se îmbunătățească în perioada analizată, pentru a ajunge la un echilibru în 2014 și a se transforma în excedent în anii următori. În urma unei evaluări globale a soldului structural recalculat, care cuprinde și o analiză a criteriului de referință în materie de cheltuieli din Pactul de stabilitate și de creștere, Estonia nu deviază în mod semnificativ de la obiectivul pe termen mediu în 2013, urmând să revină la un excedent structural în 2014. Rata datoriei este cu mult sub 60 % din PIB și, conform programului de stabilitate, este probabil că va scădea după 2013 la aproximativ 9 % în perioada 2015-2016. Estonia intenționează să introducă o regulă privind echilibrul bugetar structural în 2013, în conformitate cu cerințele Tratatului privind stabilitatea, coordonarea și guvernanța în cadrul uniunii economice și monetare semnat la Bruxelles, la 2 martie 2012. Odată instituită regula privind echilibrul bugetar structural, la aceasta ar trebui să se adauge consolidarea obligativității obiectivelor privind cheltuielile multianuale.

               (10)

               În ceea ce privește piața forței de muncă, în timp ce rata de ocupare a forței de muncă este în creștere, există încă obstacole în calea creșterii economice, printre care șomajul persistent în rândul tinerilor și pe termen lung, inadecvarea competențelor, și penuria din ce în ce mai mare de forță de muncă, inclusiv pierderile de forță de muncă cauzate de probleme de sănătate de lungă durată. Sistemul de prestații sociale ar trebui să devină mai flexibil și mai bine direcționat, oferind servicii de asistență și stimulente șomerilor și persoanelor inactive care ar putea fi reîncadrate în muncă, iar măsurile de activare ar trebui consolidate pentru a se asigura că de acestea beneficiază persoanele care au nevoie în cea mai mare măsură de sprijin. Eficiența costurilor în materie de cheltuieli de politică familială ar putea fi îmbunătățită într-o manieră neutră din punct de vedere bugetar, inclusiv prin realocarea de fonduri din indemnizațiile parentale către măsuri mai eficiente, cum ar fi serviciile de îngrijire a copiilor, ceea ce ar putea avea un efect pozitiv asupra ocupării forței de muncă în rândul femeilor. Dezvoltarea economică la nivelul regiunilor trebuie să fie abordată într-o manieră mai coordonată, pentru a oferi mai multe rezultate vizibile.

               (11)

               În domeniul educației și formării, Estonia a pus parțial în aplicare recomandările Consiliului din 2012: reforma învățământului superior a fost adoptată în 2012 și o nouă reformă cuprinzătoare în domeniul învățământului și al formării profesionale și tehnice este prevăzută să fie adoptată în 2013. Va fi necesar să se acorde o atenție specială pentru a asigura o implicare suficientă a partenerilor sociali astfel încât să se asigure un număr suficient de contracte de ucenicie în învățământul profesional. Furnizarea raționalizată a serviciilor de învățământ secundar rămâne un angajament important care nu a fost încă îndeplinit. Rata încă relativ ridicată a șomajului în rândul tinerilor trebuie să fie abordată având în vedere numărul mare de persoane fără o educație profesională sau tehnică. Accesul la învățarea pe tot parcursul vieții pentru mâna de lucru slab calificată nu este încă abordat suficient, iar măsurile care vizează tinerii șomeri nu îndeplinesc întotdeauna în mod credibil nevoile pieței forței de muncă. Deconectarea existentă între sectorul public de cercetare și criza economică afectează în continuare creșterea productivității și competitivitatea. În plus, internaționalizarea sistemului de cercetare și inovare și stabilirea de priorități în cadrul acestuia rămân o provocare, având în vedere dimensiunea redusă a economiei.

               (12)

               Intensitatea energetică a Estoniei continuă să fie foarte ridicată. Deși guvernul a luat anumite măsuri, eforturile trebuie continuate și intensificate, cu un accent suplimentar pe lucrările de renovare a locuințelor. Parcul de autoturisme noi din Estonia are cel mai ridicat nivel de consum de energie din Uniune și comportamentul consumatorilor nu se schimbă, în ciuda creșterii accizelor pentru carburanți. În absența unor măsuri suplimentare, este puțin probabil ca Estonia să își îndeplinească obiectivul privind emisiile de gaze cu efect de seră, în special în cazul în care nu se ia nicio măsură în domeniile transporturilor și locuințelor. Piața energetică din Estonia rămâne relativ izolată având în vedere că la nivel transfrontalier conexiunile sunt insuficiente.

               (13)

               Serviciile pe care autoritățile locale sunt obligate din punct de vedere juridic să le furnizeze rămân ineficiente în majoritatea sectoarelor, în special în domeniul serviciilor de îngrijire pe termen lung, al serviciilor de sprijin familial, al educației și al transportului; situația este similară în cazul măsurilor de susținere locale necesare furnizării asistenței medicale eficiente. Acest lucru este cauzat de nivelul scăzut al capacității administrative a autorităților locale și de decalajul dintre veniturile administrațiilor locale și responsabilitățile delegate. Până în prezent nu a fost adoptat niciun plan viabil pentru îmbunătățirea administrației locale.

               (14)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Estoniei. Comisia a evaluat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Estonia, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările Uniunii, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările Comisiei formulate în cadrul Semestrului european sunt reflectate în recomandările 1-5 de mai jos.

               (15)

               Luând în considerare această evaluare, Consiliul a analizat Programul de stabilitate, iar avizul său (5) este reflectat în special în recomandarea 1 de mai jos.

               (16)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat, de asemenea, o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul său. Pe această bază, Consiliul a formulat recomandări specifice adresate statelor membre a căror monedă este euro (6). Fiind un stat membru a cărui monedă este euro, Estonia ar trebui, de asemenea, să asigure punerea în aplicare completă și în timp util a respectivelor recomandări,

         RECOMANDĂ ca în perioada 2013-2014 Estonia să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să continue o politică bugetară favorabilă creșterii și să își mențină o poziție bugetară solidă, astfel cum a fost prevăzut, prin asigurarea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu pe durata de desfășurare a programului. Să completeze regula privind echilibrul bugetar structural cu reguli mai stricte privind cheltuielile multianuale în cadrul bugetar pe termen mediu și să continue îmbunătățirea eficienței cheltuielilor publice.

               2.

               Să îmbunătățească stimulentele care vizează încurajarea muncii prin sporirea coerenței diferitelor sisteme existente de prestații sociale, prin creșterea flexibilității și prin direcționarea alocării prestațiilor. Să îmbunătățească furnizarea serviciilor sociale, inclusiv a serviciilor de îngrijire a copiilor, sporind în același timp eficiența și eficacitatea costurilor politicii familiale. Să consolideze măsurile de activare pentru a facilita revenirea pe piața muncii a șomerilor pe termen lung și a persoanelor care primesc pensii de invaliditate și indemnizații pentru incapacitate de muncă. Să instituie măsuri coordonate pentru stimularea dezvoltării economice în regiunile afectate de un nivel ridicat al șomajului.

               3.

               Să continue eforturile de a îmbunătăți relevanța sistemelor de educație și formare pentru piața forței de muncă, inclusiv printr-o implicare intensificată a partenerilor sociali și prin punerea în aplicare a unor măsuri specifice menite să combată șomajul în rândul tinerilor. Să crească semnificativ participarea lucrătilor cu slabă calificare la formarea pe tot parcursul vieții. Să intensifice eforturile de a acorda prioritate sistemelor de cercetare și inovare și de a le internaționaliza, precum și să consolideze cooperarea dintre întreprinderi, instituțiile de învățământ superior și institutele de cercetare.

               4.

               Să îmbunătățească eficiența energetică, în special a clădirilor și transporturilor, și să consolideze măsurile de stimulare din domeniul mediului care vizează vehiculele și deșeurile. Să accelereze dezvoltarea unor conexiuni energetice transfrontaliere pentru a diversifica sursele de energie și a promova concurența pe piața energiei.

               5.

               Să obțină un echilibru mai bun între veniturile administrațiilor locale și responsabilitățile delegate acestora. Să îmbunătățească eficiența administrațiilor locale și să asigure furnizarea unor servicii publice locale de calitate.

      Adoptată la Bruxelles, 9 iulie 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. ŠADŽIUS

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținute pentru 2013 prin Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 118, 30.4.2013. p. 21).

      (3)  JO C 219, 24.7.2012, p. 25.

      (4)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (5)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

      (6)  A se vedea pagina 97 din prezentul Jurnal Oficial.