				|

		52011SC0825

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă din 2011 al Românieiși de emitere a unui aviz al Consiliuluiprivind Programul de convergență actualizat al României pentru perioada 2011-2014 /* SEC/2011/0825 final */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă din 2011 al României
și de emitere a unui aviz al Consiliului
privind Programul de convergență actualizat al României pentru
perioada 2011-2014
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor
bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice[1],
în special articolul 9 alineatul (3),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)
În data de 6 mai 2009, Consiliul a adoptat o
decizie (2009/459/CE) prin care se pune la dispoziția României o
asistență financiară pe termen mediu, pe o perioadă de trei
ani, în temeiul dispozițiilor articolului 143 din tratat. Memorandumul de
înțelegere însoțitor, semnat în data de 23 iunie 2009, și
memorandumurile suplimentare ulterioare prevăd condițiile de
politică economică pe baza cărora a fost acordată
asistența financiară. Decizia Consiliului a fost modificată în 16
martie 2010 prin Decizia 2010/183. Întrucât România a implementat programul în
mod satisfăcător, în condițiile unei ajustări parțiale
a contului curent din cauza deficiențelor structurale care subzistă
încă pe piața produselor și pe piața muncii din România
și care determină o anumită vulnerabilitate a țării la
șocurile prețurilor internaționale, Consiliul a adoptat în data
de 12 mai 2011 o decizie (2011/288/UE) prin care se pune la dispoziția
României o asistență financiară preventivă pe termen mediu,
pe o perioadă de trei ani, în conformitate cu prevederile articolului 143
din tratat. Memorandumul de înțelegere însoțitor va fi semnat în [iunie 2011].
(2)
Pe 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat
propunerea Comisiei Europene de lansare a unei noi strategii pentru ocuparea
forței de muncă și creștere economică, Strategia
Europa 2020, pe baza unei coordonări consolidate a politicilor economice,
care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în
vederea stimulării potențialului de creștere durabilă
și de competitivitate al Europei.
(3)
Consiliul a adoptat, în data de 13 iulie 2010, o
recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale
statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar în 21 octombrie 2010, o
decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de
muncă ale statelor membre[3], care formează
împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate
să țină seama de aceste orientări integrate la elaborarea
politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate
la nivel național.
(4)
În data de 12 ianuarie 2011, Comisia a adoptat
prima Analiză anuală a creșterii, marcând începutul unui nou
ciclu de guvernanță economică în UE și primul semestru european
de coordonare ex-ante integrată a politicilor, care se înscrie în cadrul
Strategiei Europa 2020.
(5)
Pe 25 martie 2011, Consiliul European a aprobat
prioritățile pentru consolidarea bugetară și reforma
structurală (în conformitate cu concluziile Consiliului din 15 februarie
și 7 martie 2011 și ca urmare a Analizei anuale a creșterii
efectuate de Comisie). Acesta a subliniat necesitatea de a acorda prioritate
restabilirii unor bugete solide și sustenabilității
finanțelor publice, reducerii șomajului prin reforme ale pieței
muncii și depunerii de noi eforturi pentru consolidarea creșterii
economice. Consiliul European a solicitat statelor membre să
transpună aceste priorități în măsuri concrete, pe care
să le includă în programele de stabilitate sau de convergență
și în programele naționale de reformă.
(6)
Pe 25 martie 2011, Consiliul European a invitat
totodată statele membre care participă la Pactul Euro Plus să
își prezinte angajamentele în timp util pentru a putea fi incluse în
programele de stabilitate sau de convergență și în programele
naționale de reformă.
(7)
În data de 2 mai 2011, România a prezentat
actualizarea din 2011 a Programului de convergență, care vizează
perioada 2011-2014, și Programul național de reformă din 2011.
Cele două programe au fost evaluate în același timp.
(8)
În perioada 2002-2008, economia României a
înregistrat o creștere puternică, cu o rată medie de
creștere a PIB-ului real de 6,3%, care depășea nivelul
creșterii potențiale. Această creștere economică a
fost determinată în principal de cererea internă, în condițiile
în care evoluția creditului și a salariilor a impulsionat consumul
și investițiile private. Creșterea explozivă,
alimentată de intrările de capital străin, a dus însă în
același timp la supraîncălzire și la crearea unor dezechilibre
externe și bugetare nesustenabile. Deficitul de cont curent a atins
valoarea record de 13,6% din PIB în 2007 și a scăzut doar marginal în
2008, până la 11,4% din PIB. Împrumuturile externe masive au avut la
bază o politică fiscală prociclică, deficitul global
crescând de la 1,2% din PIB în 2005 la 5,7% din PIB în 2008, ca urmare a
derapajelor bugetare repetate, în special la nivelul cheltuielilor curente.
Criza financiară și încetinirea activității economice la
nivel mondial care i-a urmat au crescut aversiunea față de risc în
rândul investitorilor, ceea ce a determinat reducerea simțitoare a
fluxurilor de capital către România. Participarea la piața muncii nu
s-a îmbunătățit, în pofida condițiilor economice
favorabile, rata de ocupare a forței de muncă variind extrem de
puțin în anii de creștere explozivă. Rata de participare a
scăzut până la 63,3% în 2010, în timp ce rata șomajului a
crescut de la 5,8% în 2008 la 7,3% în 2010, pe fondul încetinirii
activității economice. Rata șomajului rămâne deosebit de
ridicată în rândul populației rome. În aceste circumstanțe,
confruntate cu nevoi acute de finanțare, autoritățile române au
solicitat în mai 2009 asistență financiară
internațională și din partea UE.
(9)
În condițiile în care programul de ajustare
UE-FMI a fost implementat în mod satisfăcător, pentru a consolida
aceste rezultate pozitive, a fost negociat un program preventiv UE-FMI pentru 2011-2013
cu autoritățile române. Noul program continuă măsurile de
consolidare fiscală și reformele în domeniul guvernanței fiscale
și pentru menținerea stabilității financiare începute în
cadrul programului pentru perioada 20092011. În plus, programul acordă o
atenție specială reformelor structurale ale pieței produselor
(în sectoarele energiei și transporturilor) și ale pieței
muncii, reforme necesare pentru a valorifica potențialul de creștere
al României, a stimula crearea de locuri de muncă și a crește
absorbția fondurilor UE. România rămâne pe drumul cel bun pentru
atingerea țintei de deficit în termeni de numerar de 4,4% din PIB în 2011
(sub 5% din PIB în termeni ESA). Aceasta va constitui totodată o bază
adecvată pentru îndeplinirea țintei de deficit de sub 3% din PIB
pentru 2012, deși, potrivit previziunilor economice ale serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2011, vor trebui luate măsuri
suplimentare. Autoritățile au luat în paralel măsuri pentru a
atinge obiectivele de reformă structurală din noul program și
pentru a continua menținerea stabilității financiare.
(10)
Pe baza evaluării Programului de
convergență actualizat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al
Consiliului, Consiliul consideră că ipotezele macroeconomice care
stau la baza previziunilor din program sunt plauzibile. Programul de
convergență vizează corectarea deficitului excesiv până în 2012,
termenul fixat de Consiliu în recomandarea din 16 februarie 2010. Programul
anunță un deficit global de 2,6% din PIB în 2013 și de 2,1% din
PIB în 2014, consolidarea planificată fiind bazată în principal pe
cheltuieli. Potrivit soldului structural recalculat de serviciile Comisiei,
obiectivul pe termen mediu nu va fi atins în perioada acoperită de
program. Strategia de consolidare pare a fi concentrată la începutul
perioadei, cu îmbunătățiri structurale prevăzute pentru 2011
și 2012. În schimb, în 2013-2014 soldul structural nu se va
îmbunătăți. Evoluția estimată a deficitului este
adecvată în 2011 și 2012, dar nu și în 2013 și 2014.
Principalele riscuri care afectează țintele bugetare sunt legate de
implementare, de existența unor arierate la nivelul întreprinderilor de
stat, care reprezintă o datorie contingentă importantă pentru
buget, și de rezervele exprimate de Comisie (Eurostat) cu privire la
datele notificate de România în cadrul procedurii de deficit excesiv[4].

(11)
România a inclus angajamentele asumate în cadrul
Pactului Euro Plus[5] în Programul
național de reformă și în Programul de convergență,
prezentate pe 2 mai 2011. Majoritatea acestor angajamente au fost deja
îndeplinite sau sunt în curs de implementare în cadrul programului de
asistență financiară pe termen mediu și sunt, în linii
mari, adecvate pentru abordarea provocărilor identificate în contextul
pactului.
(12)
Comisia a evaluat Programul de
convergență și Programul național de reformă, inclusiv
angajamentele asumate în cadrul Pactului Euro Plus[6].
Ea a luat în calcul atât relevanța programelor pentru asigurarea unor
politici bugetare și socioeconomice sustenabile în România, cât și
modul în care ele respectă normele și orientările UE, având în
vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a
Uniunii Europene prin contribuția Uniunii la deciziile naționale
viitoare.
(13)
În lumina acestei evaluări și ținând
seama de Recomandarea Consiliului din 16 februarie 2010 formulată în
temeiul articolului 126 alineatul (7) din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, Consiliul a examinat actualizarea din 2011 a Programului de
convergență al României, iar avizul său[7]
se reflectă în recomandarea de mai jos. Luând în considerare concluziile
Consiliului European din 25 martie 2011, Consiliul a examinat Programul
național de reformă prezentat de România,
RECOMANDĂ României:
Să implementeze măsurile
prevăzute în Decizia 2009/459/CE a Consiliului, modificată prin
Decizia 2010/183/UE a Consiliului, alături de măsurile prevăzute
în Decizia 2011/288/UE a Consiliului și detaliate în Memorandumul de
înțelegere din 23 iunie 2009, inclusiv memorandumurile suplimentare
ulterioare, și în Memorandumul de înțelegere din [iunie 2011], inclusiv memorandumurile
suplimentare ulterioare.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO C , p. .
[3]               Menținute pentru anul 2011 prin Decizia 2011/308/UE
a Consiliului din 19 mai 2011.
[4]               Eurostat și-a exprimat rezervele în ceea ce
privește calitatea cifrelor notificate de România în cadrul PDE, din
următoarele motive: (i) incertitudini legate de impactul anumitor
întreprinderi de stat asupra deficitului bugetar, (ii) raportările din
categoriile ESA95 „alte sume de primit/de plătit”, (iii) natura și
impactul anumitor tranzacții financiare și (iv) consolidarea
fluxurilor intra-guvernamentale.
[5]               Mai multe detalii legate de angajamentele asumate în
cadrul Pactului Euro Plus sunt disponibile în documentul SEC(2011) 731.
[6]               A se vedea SEC(2011) 731.
[7]               Prevăzut la articolul 9 alineatul (3) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Comisiei din 28 iunie 2016 privind monitorizarea prezenței nichelului în hrana pentru animale (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               29.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/1

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 28 iunie 2016
   privind monitorizarea prezenței nichelului în hrana pentru animale
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2016/C 235/01)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Prezența nichelului (Ni) în hrana pentru animale poate apărea atât din surse naturale, cât și antropice. În plus, anumite materii prime destinate hranei pentru animale conțin nichel metalic, deoarece acesta este utilizat drept catalizator în procesul de producție.

               (2)

               Grupul științific pentru contaminanții din lanțul alimentar (CONTAM) din cadrul Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a adoptat un aviz științific privind riscurile pe care le implică prezența Ni în hrana pentru animale pentru sănătatea animală și pentru cea publică, precum și pentru mediu (1).

               (3)

               Grupul CONTAM a concluzionat că este puțin probabil ca Ni din hrana pentru bovine, porcine, iepuri, rațe, pește, câini, pui, cai, ovine, caprine și pisici să aibă un impact negativ. În ceea ce privește evaluarea riscurilor pentru sănătatea umană cauzate de prezența Ni în alimente de origine animală, Grupul CONTAM a concluzionat că, pentru populația medie, nivelurile actuale de expunere cronică la Ni, luând în considerare numai produsele alimentare de origine animală, ar putea fi periculoase în rândul populației tinere. În ceea ce privește expunerea acută prin alimentație, grupul CONTAM a concluzionat că persoanele sensibile la nichel sunt, de asemenea, expuse riscului de a dezvolta reacții cutanate sub formă de erupții eczematoase prin consumul de alimente de origine animală. Prin urmare, contribuția alimentelor de origine animală la expunerea oamenilor la Ni prin alimentație nu ar trebui să fie subestimată, în special în ceea ce privește clasele de vârstă cu un grad ridicat de expunere la Ni prin alimentație. Cu toate acestea, conform datelor disponibile nu s-au putut stabili ratele de transfer din hrana pentru animale la produsele alimentare de origine animală.

               (4)

               S-a constatat că datele privind prezența Ni în hrana pentru animale care au fost utilizate în avizul științific al EFSA provin, în principal, dintr-un stat membru și, prin urmare, nu sunt neapărat reprezentative pentru prezența Ni în hrana pentru animale în UE.

               (5)

               Prin urmare, este necesar să se monitorizeze prezența Ni în hrana pentru animale la nivelul întregii UE înainte de a se lua în considerare stabilirea unor niveluri maxime de Ni în hrana pentru animale sau orice alte măsuri de gestionare a riscurilor necesare pentru a asigura un nivel ridicat de protecție a sănătății umane și animale,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Ar trebui ca statele membre, cu implicarea activă a operatorilor din sectorul hranei pentru animale, să monitorizeze prezența Ni în hrana pentru animale.

               2.

               Pentru a se asigura faptul că probele sunt reprezentative pentru lotul care face obiectul prelevării, statele membre ar trebui să urmeze procedura de prelevare de probe prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 152/2009 al Comisiei (2).

               3.

               Statele membre ar trebui să se asigure că rezultatele analizelor sunt comunicate cu regularitate către EFSA și cel târziu până la 31 octombrie 2017, în formatul EFSA de transmitere a datelor, în conformitate cu cerințele orientărilor EFSA privind descrierea standard a probelor (Standard Sample Description – SSD) pentru alimente și furaje (3) și cu cerințele specifice suplimentare de raportare ale EFSA.

      Adoptată la Bruxelles, 28 iunie 2016.

            Pentru Comisie

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Membru al Comisiei

      (1)  Grupul pentru contaminanții din lanțul alimentar al EFSA (CONTAM), 2015 Scientific Opinion on the risks to animal and public health and the environment related to the presence of nickel in feed (Aviz științific privind riscurile pe care le implică prezența Ni în hrana pentru animale pentru sănătatea animală și pentru cea publică, precum și pentru mediu). EFSA Journal 2015; 13(4): 4074, 76 pp. doi:10.2903/j.efsa.2015.4074. http://www.efsa.europa.eu/efsajournal

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 152/2009 al Comisiei din 27 ianuarie 2009 de stabilire a metodelor de eșantionare și analiză pentru controlul oficial al furajelor (JO L 54, 26.2.2009, p. 1).

      (3)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm


title: Recomandare de Decizie a Consiliului privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia cu privire la combaterea actelor de corupţie care implică funcţionari ai Comunităţilor Europene sau funcţionari ai statelor membre ale Uniunii Europene, încheiată la 26 mai 1997 în temeiul articolului K.3 alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

text:
                     COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE

                                                     Bruxelles, 25.4.2007
                                                     COM(2007) 218 final

                                                     2007/0072 (CNS)

                                        Recomandare de

                                 DECIZIE A CONSILIULUI

     privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia cu privire la combaterea actelor
        de corupţie care implică funcţionari ai Comunităţilor Europene sau funcţionari ai
      statelor membre ale Uniunii Europene, încheiată la 26 mai 1997 în temeiul articolului
               K.3 alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

                                    (prezentată de Comisie)

RO                                                                                RO
 ---pagebreak---                                        EXPUNERE DE MOTIVE

     Actul de aderare a Bulgariei şi a României din 20051 a introdus un sistem simplificat pentru
     aderarea Bulgariei şi a României la convenţiile (şi protocoalele) încheiate de statele membre
     în temeiul articolului 34 din TUE (anterior articolul K.3 TUE) sau al articolului 293 CE. Într-
     adevăr nu mai este necesar, aşa cum era în trecut, să se negocieze şi să se încheie protocoale
     de aderare specifice la aceste convenţii (care ar fi implicat ratificarea de către cele 27 de
     state): articolul 3 alineatul (3) din act prevede că Bulgaria şi România aderă la aceste
     convenţii şi protocoale în temeiul Actului de aderare.

     Articolul 3 alineatele (3) şi (4) din Actul de aderare prevede că, în acest scop, Consiliul
     adoptă o decizie în vederea stabilirii datei la care aceste convenţii intră în vigoare pentru
     Bulgaria şi România şi a efectuării tuturor modificărilor necesare la aceste convenţii,
     modificări impuse de aderarea celor două noi state membre (care ar include, în orice situaţie,
     adoptarea convenţiilor în limbile bulgară şi română, astfel încât aceste versiuni să poată fi, „în
     mod egal autentice”). Consiliul acţionează la recomandarea Comisiei, după consultarea
     Parlamentului European.

     Anexa I la Actul de aderare prezintă lista celor şapte convenţii şi protocoale în cauză în
     domeniul justiţiei şi afacerilor interne.

     Lista include Convenţia cu privire la combaterea actelor de corupţie care implică funcţionari
     ai Comunităţilor Europene sau funcţionari ai statelor membre ale Uniunii Europene, încheiată
     la 26 mai 1997 în temeiul articolului K.3 alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind Uniunea
     Europeană.

     Prezenta recomandare a Comisiei pentru o decizie a Consiliului intenţionează să efectueze
     modificările necesare ca urmare a aderării Bulgariei şi României la convenţia menţionată
     anterior, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din Actul de aderare.

     1
            JO 2005, L 157, p. 203.

RO                                                   2                                                    RO
 ---pagebreak---                                                            2007/0072 (CNS)

                                             Recomandare de

                                        DECIZIE A CONSILIULUI

         privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia cu privire la combaterea actelor
            de corupţie care implică funcţionari ai Comunităţilor Europene sau funcţionari ai
          statelor membre ale Uniunii Europene, încheiată la 26 mai 1997 în temeiul articolului
                   K.3 alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană,

     având în vedere Actul de aderare a Bulgariei şi a României,

     având în vedere Actul de aderare a Bulgariei şi a României (denumit în continuare „Actul de
     aderare”), în special articolul 3 alineatul (4),

     având în vedere recomandarea Comisiei2,

     având în vedere avizul Parlamentului European3,

     întrucât:

     (1)      Convenţia privind combaterea actelor de corupţie care implică funcţionari ai
              Comunităţilor Europene sau funcţionari ai statelor membre ale Uniunii Europene
              (denumită în continuare „Convenţia împotriva corupţiei funcţionarilor”) a fost semnată
              la 26 mai 1997 şi a intrat în vigoare la 28 septembrie 2005.

     (2)      Ca urmare a aderării la Uniunea Europeană, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania,
              Ungaria, Polonia, Slovenia şi Slovacia şi-au depus instrumentele de aderare la
              Convenţia împotriva corupţiei funcţionarilor.

     (3)      Articolul 3 alineatul (3) din Actul de aderare prevede că România şi Bulgaria aderă la
              convenţiile şi protocoalele încheiate între statele membre, enumerate în anexa I la
              Actul de aderare, care cuprinde, printre altele, Convenţia privind combaterea actelor
              de corupţie care implică funcţionari ai Comunităţilor Europene sau funcţionari ai
              statelor membre ale Uniunii Europene. Acestea urmează să intre în vigoare pentru
              Bulgaria şi România la o dată stabilită de Consiliu.

     2
               JO C […], […], p. […].
     3
               JO C […], […], p. […].

RO                                                  3                                                  RO
 ---pagebreak---      (4)    În conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din Actul de aderare, Consiliul urmează să
            efectueze toate modificările necesare ca urmare a aderării la aceste convenţii şi
            protocoale,

     DECIDE:

                                              Articolul 1

     Convenţia împotriva corupţiei funcţionarilor intră în vigoare pentru Bulgaria şi România în
     prima zi din prima lună care urmează datei de adoptare a prezentei decizii.

                                              Articolul 2

     Versiunile lingvistice ale Convenţiei împotriva corupţiei funcţionarilor redactate în limbile
     bulgară şi română şi anexate la prezenta decizie sunt autentice în aceleaşi condiţii ca şi
     celelalte versiuni lingvistice ale Convenţiei împotriva corupţiei funcţionarilor.

                                              Articolul 3

     Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
     Europene.

     Adoptată la Bruxelles, […]

                                                Pentru Consiliu
                                                Preşedintele

RO                                                 4                                                  RO
 ---pagebreak---                                             ANEXĂ

     Versiunea lingvistică a Convenţiei din 26 mai 1997, elaborată în temeiul articolului K.3
       alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind Uniunea Europeană, privind combaterea
     corupţiei care implică funcţionari ai Comunităţilor Europene sau funcţionari ai statelor
                    membre ale Uniunii Europene, în limbile bulgară şi română

     .

RO                                              5                                               RO


				|

		52013PC0653

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de aprobare a încheierii de către Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a Acordului de asociere dintre Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte /* COM/2013/0653 final - 2013/ () */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
La 15 mai 2013, Comisia a prezentat două
propuneri de decizie a Consiliului legate de Acordul de asociere UE-Ucraina.
Prima decizie se referă la semnarea, în numele Uniunii Europene, și
la aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului de asociere dintre Uniunea
Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și
Ucraina, pe de altă parte [COM(2013)289]. A doua decizie are
ca obiect încheierea Acordului de asociere dintre Uniunea Europeană și
statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă
parte [COM(2013)290].
Întrucât Comunitatea Europeană a Energiei
Atomice (CEEA) este, de asemenea, parte la Acordul de asociere dintre Uniunea
Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Ucraina,
pe de altă parte, Comisia a precizat în expunerea de motive că va
transmite Consiliului o recomandare separată privind aprobarea încheierii
de către Comisie a părților din acord care intră sub
incidența Tratatului de instituire a Comunității Europene a
Energiei Atomice (CEEA).
Pentru semnarea și încheierea acordurilor
internaționale de către CEEA se aplică proceduri diferite. În
special, în conformitate cu articolul 101 din Tratatul CEEA, aceste acorduri
trebuie încheiate de Comisie cu aprobarea Consiliului. Prin urmare, este
necesar să se adopte decizii separate pentru semnarea și încheierea
acordului de asociere de către UE și de către CEEA.
În ceea ce privește încheierea acordului
de asociere în numele CEEA, Comisia recomandă Consiliului să aprobe încheierea
acordului, în temeiul articolului 101 al doilea paragraf din Tratatul de
instituire a CEEA.
Având în vedere rezultatele negocierilor, menționate
în documentele COM(2013)289 și COM(2013)290, și cu condiția ca
autoritățile ucrainene să demonstreze că au întreprins acțiuni
ferme și au realizat progrese concrete în cele trei domenii identificate
în Concluziile Consiliului din 10 decembrie 2012 privind Ucraina, Comisia
propune Consiliului să hotărască semnarea, în numele Uniunii, a
Acordului de asociere dintre Uniunea Europeană și statele membre ale
acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte, și
să stabilească numirea persoanei (persoanelor) împuternicite în mod
corespunzător să semneze în numele Uniunii.
Având în vedere aprobarea Consiliului și
decizia corespunzătoare a Comisiei, Comisia va putea semna și
ratifica acordul de asociere în numele CEEA.
2.           REZULTATE ȘI ELEMENTE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Comisia recomandă Consiliului să
aprobe, în temeiul articolului 101 al doilea paragraf din Tratatul de
instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, încheierea
Acordului de asociere dintre Uniunea Europeană și statele membre ale
acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte, în ceea ce
privește chestiunile care țin de competența CEEA.
Întrucât textul acordului a fost deja
prezentat Consiliului în urma propunerii Comisiei din 15 mai 2013 și
în vederea facilitării procesului, acordul în sine nu este anexat la
prezenta propunere, însă figurează în anexa la documentul COM (2013)
289.
Pentru Uniune,
temeiul juridic pentru încheierea acestui acord îl constituie articolul 217,
coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) și cu articolul 218
alineatul (8) al doilea paragraf din TFUE.
Pentru CEEA,
temeiul juridic pentru acest acord îl constituie articolul 101 din Tratatul de
instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice.
Împreună cu
decizia Comisiei privind încheierea acordului, propunerea din anexă
constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului de asociere în
numele CEEA.
Faptul că
propunerea Comisiei a fost transmisă sub forma unui acord între Uniune și
statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă
parte, este legat de geneza acestui acord, elaborat în temeiul normelor din
tratat anterioare intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona.
În conformitate cu articolul 102 din Tratatul
Euratom, un acord nu poate intra în vigoare pentru CEEA decât după ce
statele membre au notificat Comisiei faptul că acordul a devenit aplicabil
în conformitate cu dispozițiile dreptului lor intern.
Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de aprobare a încheierii de către
Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a
Acordului de asociere dintre Uniunea Europeană și statele membre ale
acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a
Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 101 al
doilea paragraf,
având în vedere recomandarea Comisiei,
întrucât:
(1)       La 22 ianuarie 2007,
Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocierile cu Ucraina
pentru încheierea unui nou acord între Uniunea Europeană și Ucraina
care să înlocuiască Acordul de parteneriat și de cooperare.
(2)       Ținând seama de relațiile
apropiate dintre cele două părți și de legăturile tot
mai strânse dintre acestea, precum și de dorința lor de a-și
consolida și lărgi relațiile într-un mod ambițios și
inovator, negocierile privind acordul de asociere au fost finalizate cu succes
prin parafarea acordului în 2012.
(3)       La 15 mai 2013, Comisia a
propus Consiliului ca acordul să fie semnat în numele Uniunii și
aplicat cu titlu provizoriu în conformitate cu articolul 486 din acord, în așteptarea
încheierii sale la o dată ulterioară și a aprobării declarației
(declarațiilor) anexate la acesta.
(4)       Semnarea și încheierea
acordului fac obiectul unei proceduri separate în ceea ce privește
chestiunile care intră sub incidența Tratatului privind Uniunea
Europeană și a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene.
(5)       Prin urmare, acordul ar
trebui încheiat și în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice în ceea ce privește chestiunile care intră sub incidența
Tratatului Euratom.
(6)       În conformitate cu articolul
102 din Tratatul Euratom, acordul nu poate intra în vigoare pentru Comunitatea
Europeană a Energiei Atomice decât după ce statele membre au
notificat Comisiei faptul că acordul a devenit aplicabil în conformitate
cu dispozițiile dreptului lor intern.
(7)       Ar trebui aprobată
încheierea acordului de către Comisie, care acționează în numele
Comunității Europene a Energiei Atomice,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articol
unic
1.           Se aprobă încheierea de
către Comisie, în numele Comunității Europene a Energiei
Atomice, a Acordului de asociere dintre Uniunea Europeană și statele
membre ale acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte.
2.           Textul acordului este anexat
la Decizia Consiliului privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și
aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului de asociere dintre Uniunea
Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și
Ucraina, pe de altă parte.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 16 februarie 2009 către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Deutsche Bundesbank (BCE/2009/3)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 43/1

      RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE

   din 16 februarie 2009
   către Consiliul Uniunii Europene cu privire la auditorii externi ai Deutsche Bundesbank
   (BCE/2009/3)
   (2009/C 43/01)
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 27.1,
   întrucât:

               (1)

               Conturile Băncii Centrale Europene (BCE) și băncile centrale naționale sunt supuse auditării de către auditori externi independenți desemnați la recomandarea Consiliului guvernatorilor BCE și aprobați de Consiliul Uniunii Europene.

               (2)

               Mandatul actualilor auditori externi ai Deutsche Bundesbank se va încheia după auditarea aferentă exercițiului financiar 2008. Din acest motiv, este necesar să se numească auditori externi începând cu exercițiul financiar 2009.

               (3)

               Deutsche Bundesbank a selectat Ernst & Young AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Steuerberatungsgesellschaft în calitate de auditor extern pentru exercițiile financiare 2009-2014,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   Se recomandă numirea Ernst & Young AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Steuerberatungsgesellschaft în calitate de auditor extern al Deutsche Bundesbank pentru exercițiile financiare 2009-2014.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 16 februarie 2009.

            Președintele BCE

         Jean-Claude TRICHET


|

52010DC0151

 Recomandare a Comisiei către Consiliu privind o propunere, în numele Uniunii Europene, de modificare a anexelor A şi C la Convenţia de la Stockholm privind poluanţii organici persistenţi  /* COM/2010/0151 final */

	[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |Bruxelles, 15.4.2010COM(2010)151 finalRECOMANDARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIUprivind o propunere, în numele Uniunii Europene, de modificare a anexelor A și C la Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistențiRECOMANDARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIUprivind o propunere, în numele Uniunii Europene, de modificare a anexelor A și C la Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistențiA. Expunere de motive1.  Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistenți a intrat în vigoare la 17 mai 2004. Obiectivul acestei convenții este protejarea sănătății umane și a mediului împotriva poluanților organici persistenți. Convenția constituie un cadru, bazat pe principiul precauției, pentru eliminarea producerii, utilizării, importului și exportului a 21 de poluanți organici persistenți prioritari în prezent.2.  Regulamentul (CE) nr. 850/2004 implementează în legislația UE angajamentele stabilite în Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistenți, denumită în continuare „convenția”, aprobată prin Decizia 2006/507/CE a Consiliului[1], și în Protocolul la Convenția din 1979 privind poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanțe lungi, referitor la poluanții organici persistenți, aprobată prin Decizia 259/2004/CE a Consiliului[2].3.  Articolul 8 alineatul (1) din convenție prevede că o parte poate prezenta secretariatului o propunere de includere a unei anumite substanţe în anexele A, B sau C. Această propunere va conține informaţiile cerute în anexa D. Procedura de adoptare a modificărilor aduse anexelor respective este prevăzută la articolul 22 din convenție.4.  În conformitate cu informațiile științifice disponibile și cu rapoartele de examinare și ținând seama în mod corespunzător de criteriile de selecție prevăzute în anexa D la convenție, hexaclorbutadiena, pentaclorfenolul și naftalinele clorurate prezintă caracteristicile unor poluanți organici persistenți.5.  Deși producerea, introducerea pe piață, utilizarea și evacuările neintenționate ale acestor substanțe au încetat deja sau au fost reduse drastic în Uniune, nu se poate exclude ipoteza că, în alte țări, ele sunt încă produse, utilizate sau evacuate neintenționat în cantități semnificative. Deoarece este posibil ca aceste substanțe chimice să polueze atmosfera pe distanțe lungi, măsurile luate la nivel național sau la nivelul Uniunii Europene nu sunt suficiente pentru a asigura un nivel înalt de protecție a mediului și a sănătății umane, fiind necesare acțiuni mai ample la nivel internațional.6.  Autorizarea de negociere a Consiliului a fost acordată în temeiul articolului 218 alineatul (2) din TFUE.B. RECOMANDAREAvând în vedere cele de mai sus, Comisia face următoarele recomandări:În scopul inițierii procedurilor de examinare în vederea negocierilor privind aducerea unor posibile modificări anexelor A și C la Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistenți, Consiliul autorizează Comisia să înainteze la timp secretariatului executiv al Convenției, pentru a fi examinată în cadrul următoarei reuniuni din octombrie 2010 a Comitetului de examinare a poluanților organici persistenți, propunerea, în numele Uniunii Europene, de modificare a anexelor relevante la convenție prin adăugarea următoarelor substanțe în anexa A și/sau în anexa C:-  hexaclorbutadienă (număr CAS: 87-68-3);-  pentaclorfenol (număr CAS: 87-86-5);-  naftaline clorurate (un grup de 75 de naftaline clorurate care conțin între 1 și 8 atomi de clor);Comisia și statele membre se asigură că informațiile relevante pe care se bazează propunerile sunt înaintate Comitetului de examinare a poluanților organici persistenți.Adoptată la Bruxelles,Pentru Consiliu, Președintele [1] JO L 209, 31.7.2006, p. 1.[2] JO L 81, 19.2.2004, p. 35.


title: Recomandare a Comisiei către Consiliu de autorizare a modificărilor privind directivele de negociere a unui acord comercial şi de cooperare cu Republica Irak

text:
     RO

RO        RO
 ---pagebreak---                       COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE

                                                      Bruxelles, 27.7.2009
                                                      SEC(2009) 1062 final

                     RECOMANDARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU

     de autorizare a modificărilor privind directivele de negociere a unui acord comercial și
                                 de cooperare cu Republica Irak

RO                                              1                                               RO
 ---pagebreak---      1.      EXPUNERE DE MOTIVE

     La data de 23 martie 2006, Consiliul a autorizat Comisia să negocieze un acord comercial și
     de cooperare cu Irak și a emis directive de negociere în acest sens
     (doc. 6511/06 COMEM 23 WTO 38 RESTREINT UE).

     În cadrul celei de-a șaptea runde de negocieri UE-Irak, organizate între 25 și 26 februarie
     2009 la Bagdad, atât Irakul, cât și Comisia au convenit să consolideze statutul proiectului de
     acord, în special prin instituirea unui Consiliu de cooperare, care să se reunească periodic la
     nivel ministerial, și prin schimbarea titlului acordului din acord comercial și de cooperare în
     „acord de parteneriat și cooperare”.

     Această abordare a fost aprobată de Consiliu (prin grupul de lucru MOG), atât înainte, cât și
     după cea de-a șaptea rundă de negocieri. Prin urmare, Comisia recomandă ca aceste
     modificări să se reflecte în directivele de negociere și invită Consiliul să autorizeze
     modificările propuse.

RO                                                 2                                                   RO
 ---pagebreak---      2.       RECOMANDARE

     Având în vedere cele menționate anterior, Comisia recomandă Consiliului să autorizeze
     următoarele modificări ale directivelor de negociere:

     (1)    Schimbarea titlului acordului

              • Titlul acordului se va schimba din „Acord comercial și de cooperare” în „Acord
                de parteneriat și cooperare” ori de câte ori apare în directivele de negociere.

     (2)    Instituirea Consiliului de cooperare

              • La secțiunea D (Dispoziții instituționale, generale și finale) titlul III, se va adăuga
                un nou punct:

     „Se va institui un Consiliu de cooperare responsabil cu supravegherea punerii în aplicare a
     prezentului acord. Consiliu de cooperare se reunește la nivel ministerial. Consiliul va examina
     aspectele importante din cadrul acordului.”

              • Forma actuală a punctului D.1 se modifică pentru a reflecta instituirea Consiliului
                de cooperare:

     Alineatul (1) – noul text

     „Se va institui un Comitet de cooperare menit să asiste Consiliul de cooperare în îndeplinirea
     sarcinilor sale.”

     Alineatul (2) – rămâne neschimbat.

RO                                                   3                                                    RO


				|

		52013PC0386

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de abrogare a Deciziei 2009/591/CE privind existența unui deficit excesiv în Letonia /* COM/2013/0386 final - 2013/ () */

			   	Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de abrogare a Deciziei 2009/591/CE privind
existența unui deficit excesiv în Letonia
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126
alineatul (12),
având în vedere recomandarea Comisiei,
întrucât:
(1)       Prin Decizia 2009/591/CE
din 7 iulie 2009[1],
Consiliul a decis, în urma unei recomandări a Comisiei și în
conformitate cu articolul 104 alineatul (6) din tratat, că în
Letonia există un deficit excesiv. Consiliul a constatat că, în 2008,
deficitul public ajunsese la 4,0 % din PIB, depășind valoarea de
referință de 3 % din PIB, prevăzută în tratat, în timp
ce datoria publică brută se situa, în 2008, la nivelul de 19,5 %
din PIB, cu mult sub valoarea de referință de 60 % din PIB,
prevăzută în tratat[2].

(2)       La 7 iulie 2009, în
conformitate cu articolul 104 alineatul (7) din tratat și cu
articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind accelerarea și clarificarea
aplicării procedurii de deficit excesiv[3],
Consiliul a adresat Letoniei o recomandare, pe baza unei recomandări a
Comisiei, în vederea soluționării situației de deficit excesiv
până cel târziu în 2012. Recomandarea a fost făcută
publică.
(3)       În conformitate cu
articolul 4 din Protocolul privind procedura de deficit excesiv, anexat
tratatelor, Comisia furnizează datele necesare pentru punerea în aplicare
a procedurii. Ca parte a aplicării acestui protocol, statele membre
trebuie să notifice date privind propriile deficite și datorii
publice, precum și alte variabile conexe, de două ori pe an, înainte
datelor de 1 aprilie și 1 octombrie, în conformitate cu
articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al
Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului privind
procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de instituire
a Comunității Europene[4].

(4)       Atunci când analizează
dacă trebuie abrogată o decizie privind existența unui deficit
excesiv, Consiliul trebuie să ia decizia pe baza datelor notificate. În
plus, o decizie privind existența unui deficit excesiv trebuie
abrogată numai în cazul în care previziunile Comisiei indică faptul
că deficitul nu va depăși pragul de 3 % din PIB pe
parcursul perioadei obiect al previziunilor[5].
(5)       Din datele furnizate de
Comisie (Eurostat) în conformitate cu articolul 14 din
Regulamentul (CE) nr. 479/2009 ca urmare a notificării primite
din partea Letoniei înainte de 1 aprilie 2013 și pe baza
previziunilor din primăvara 2013 ale serviciilor Comisiei, se desprind
următoarele concluzii:
–
Deficitul public, care înregistrase niveluri
ridicate în 2009 și 2010 (9,8 %, respectiv 8,1 % din PIB),
cauzate parțial de măsurile de stabilizare a sectorului financiar, a
început să scadă rapid în 2011, când a atins 3,6 % din PIB.
Această ameliorare s-a datorat, pe de o parte, unei consolidări
bugetare ample și cuprinzătoare, puse în aplicare în perioada 2009-2011
în contextul programului de ajustare economică sprijinit de
asistență pentru balanța de plăți, iar pe de altă
parte, îmbunătățirii condițiilor ciclice; programul de
ajustare a fost finalizat cu succes în ianuarie 2012. În 2012, deficitul public
a continuat să scadă, atingând 1,2 % din PIB. El a coborât,
astfel, sub valoarea‑țintă de 2,1 % din PIB stabilită
în programul de convergență pentru 2012, situându-se cu mult sub
valoarea de referință prevăzută în tratat, și anume 3 %
din PIB. Pe partea de venituri, acest fapt s-a datorat existenței unor
condiții ciclice favorabile și îmbunătățirii
eficacității fiscale, în timp ce creșterea cheltuielilor a
rămas cu mult inferioară creșterii PIB-ului nominal. În
consecință, în 2012 ponderea veniturilor publice din PIB a crescut cu
¼ puncte procentuale, în timp ce ponderea cheltuielilor publice a scăzut
cu 2 puncte procentuale.
–
Programul de convergență pentru 2013
prevede că deficitul global va fi de 1,1 % din PIB în 2013, urmând a
se stabiliza ulterior la nivelul de 0,9 % din PIB până în 2016.
Previziunile din primăvara 2013 ale serviciilor Comisiei estimează
că, în 2013, deficitul public va rămâne în linii mari neschimbat,
situându-se la nivelul de 1,2 % din PIB și că el va scădea
la 0,9 % din PIB în 2014, menținându-se astfel cu mult sub valoarea
de referință de 3 % din PIB.
–
În 2012, datoria publică s-a situat la nivelul
de 40,7% din PIB. Previziunile din
primăvara 2013 ale serviciilor Comisiei estimează că datoria
publică brută va crește, în 2013, la 43,2 % din PIB, pe
măsură ce guvernul acumulează active pentru rambursările de
mare amploare prevăzute pentru 2014-2015. Se preconizează că
datoria va scădea din nou la aproximativ 40 % din PIB în 2014,
odată cu efectuarea acestor rambursări.
(6)       Consiliul reamintește
că, începând din 2013, anul următor corectării deficitului
excesiv, Letonia ar trebui să asigure respectarea cerințelor
componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere,
inclusiv respectarea criteriului de referință privind cheltuielile.
(7)       În conformitate cu
articolul 126 alineatul (12) din tratat, o decizie a Consiliului
privind existența unui deficit excesiv se abrogă atunci când
deficitul excesiv din statul membru în cauză a fost, în opinia
Consiliului, corectat.
(8)       Din punctul de vedere al
Consiliului, deficitul excesiv din Letonia a fost corectat și, prin
urmare, Decizia 2009/591/CE ar trebui să fie abrogată,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
În urma unei evaluări globale,
rezultă că situația deficitului excesiv din Letonia a fost
corectată.
Articolul 2
Prin prezenta, Decizia 2009/591/UE se
abrogă.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Republicii
Letonia.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Preşedintele
[1]               JO L 202, 4.8.2009, p. 50.
[2]               Deficitul public și datoria pentru 2008 au fost
ulterior revizuite, fiind în prezent de 4,2 % din PIB, respectiv 19,8 %
din PIB.
[3]               JO L 209, 2.8.1997, p. 6.
[4]               JO L 145, 10.6.2009, p. 1.
[5]               Conform documentului„Specificații privind punerea
în aplicare a Pactului de stabilitate și creștere și
orientări referitoare la forma și conținutul programelor de
stabilitate și de convergență ”, din 3 septembrie 2012. A se
vedea:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 4 aprilie 2017 privind specificațiile comune pentru exercitarea anumitor opțiuni și marje de apreciere prevăzute în dreptul Uniunii de către autoritățile naționale competente în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative (BCE/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 120/2

            RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE
      din 4 aprilie 2017
      privind specificațiile comune pentru exercitarea anumitor opțiuni și marje de apreciere prevăzute în dreptul Uniunii de către autoritățile naționale competente în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative
      (BCE/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
      având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (1), în special articolul 4 alineatul (3), articolul 6 alineatul (1) și articolul 6 alineatul (5) litera (c),
      întrucât:

                  (1)

                  Banca Centrală Europeană (BCE) este responsabilă de funcționarea eficace și coerentă a Mecanismului unic de supraveghere (MUS). Aceasta monitorizează funcționarea sistemului cu scopul de a asigura aplicarea consecventă a unor standarde înalte de supraveghere și consecvența rezultatelor activităților de supraveghere în cadrul statelor membre participante.

                  (2)

                  BCE trebuie să asigure aplicarea consecventă a cerințelor prudențiale pentru instituțiile de credit din statele membre participante, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1024/2013 și al Regulamentului (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene (BCE/2014/17) (2).

                  (3)

                  Ca autoritate competentă în acest sens în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, în legătură cu instituțiile de credit care sunt clasificate ca semnificative, BCE a exercitat o serie de opțiuni și marje de apreciere, care sunt prevăzute în Regulamentul (UE) 2016/445 al Băncii Centrale Europene (BCE/2016/4) (3). În plus, în ghidul său din noiembrie 2016 cu privire la opțiunile și marjele de apreciere prevăzute în dreptul Uniunii (denumit în continuare „Ghidul BCE”), BCE stabilește un set comun de specificații pentru exercitarea, de la caz la caz, a unor alte opțiuni specifice, după evaluarea individuală a cererilor formulate de instituțiile de credit care sunt clasificate ca semnificative în temeiul articolului 6 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, precum și în temeiul părții IV și al articolului 147 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 468/2014.

                  (4)

                  În vederea promovării unei abordări comune în materie de supraveghere din partea autorităților naționale competente (ANC) atunci când acestea evaluează exercitarea individuală a opțiunilor și marjelor de apreciere, BCE poate adopta, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, o recomandare privind specificațiile care trebuie aplicate în cazul evaluării cererilor formulate de instituțiile mai puțin semnificative.

                  (5)

                  Un set comun de specificații pentru exercitarea individuală a opțiunilor și marjelor de apreciere este necesar, pe de o parte, în vederea promovării consecvenței, a eficacității și a transparenței în supravegherea instituțiilor mai puțin semnificative din cadrul MUS și, pe de altă parte, dacă este cazul, în vederea stimulării aplicării unui tratament egal instituțiilor semnificative și instituțiilor mai puțin semnificative, precum și a unor condiții de concurență echitabile pentru toate instituțiile de credit din statele membre participante. Totodată, este necesar să se ia în considerare principiul proporționalității și așteptările legitime ale instituțiilor de credit supravegheate.

                  (6)

                  În acest scop, BCE a identificat anumite opțiuni și marje de apreciere, dintre cele incluse în Ghidul BCE, care ar fi adecvat să se exercite într-un mod identic în legătură cu instituțiile semnificative și cu instituțiile mai puțin semnificative. BCE a identificat și alte opțiuni și marje de apreciere, printre care se află două opțiuni și marje de apreciere de natură generală, prevăzute la articolul 380 și la articolul 420 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, pentru a căror exercitare recomandă o abordare specifică în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative.

                  (7)

                  În ceea ce privește opțiunile și marjele de apreciere legate de supravegherea consolidată și de derogările de la cerințele prudențiale, ANC ar trebui să fie încurajate, conform recomandărilor cuprinse în secțiunea II capitolul 1 din Ghidul BCE, să adopte o abordare prudentă în momentul în care acordă aceste derogări pe bază individuală. În ceea ce privește derogările de la cerințele de lichiditate la nivel transfrontalier, BCE recomandă o abordare specifică în cazul instituțiilor mai puțin semnificative, având în vedere că nu toate specificațiile pentru evaluarea cererilor cuprinse în Ghidul BCE sunt relevante pentru aceste instituții.

                  (8)

                  În cadrul MUS ar trebui să existe o abordare consecventă și prudentă în ceea ce privește opțiunile și marjele de apreciere în legătură cu fondurile proprii și cerințele de capital, astfel cum sunt prevăzute în secțiunea II capitolele 2 și 3 din Ghidul BCE, dat fiind că aceste decizii în materie de supraveghere au un impact asupra cuantumului fondurilor proprii disponibile și asupra calității acestora. Aceeași cerință se aplică în cazul instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și al instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 sau în cazul intereselor minoritare care, în anumite condiții, pot fi incluse în fondurile proprii eligibile. În plus, în vederea asigurării unor condiții echitabile de concurență, abordarea standardizată, abordarea bazată pe modele interne de rating, metoda modelului intern și abordarea bazată pe modele interne pentru calculul cerințelor privind fondurile proprii ar trebui să se aplice în mod consecvent tuturor instituțiilor de credit din cadrul MUS. Tot în acest scop, evaluarea conformității cu cerințele prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4) pentru a permite aplicarea unei ponderi de risc de 0 % pentru calculul cerințelor de fonduri proprii în cazul expunerilor intragrup ar trebui să se bazeze pe un set comun de specificații. Cu toate acestea, BCE a identificat anumite opțiuni și marje de apreciere legate de fondurile proprii și cerințele de capital pentru care este necesar să se aplice o abordare specifică în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative.

                  (9)

                  Pentru atingerea consecvenței în materie de supraveghere, în cazul opțiunilor și al marjelor de apreciere privind instituțiile care au intrat într-un sistem instituțional de protecție, se recomandă utilizarea unui set comun de specificații în vederea evaluării cererilor pentru derogări prudențiale, astfel cum se prevede în secțiunea II capitolul 4 din Ghidul BCE, întrucât sistemele instituționale de protecție includ în mod obișnuit atât instituții semnificative, cât și instituții mai puțin semnificative. Cu toate acestea, în ceea ce privește deținerile în instituții care intră sub incidența sistemelor instituționale de protecție prevăzute la articolul 49 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în vederea reducerii cât mai mult posibil a sarcinii administrative asupra instituțiilor mai puțin semnificative, se recomandă ca în cazul acestor instituții să se adopte o abordare specifică.

                  (10)

                  În ceea ce privește conformitatea cu cerințele referitoare la expunerile mari, abordarea prevăzută în secțiunea II capitolul 5 din Ghidul BCE în legătură cu instituțiile semnificative ar trebui adoptată și în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative, pentru a promova tratamentul prudent al expunerilor mari în cazul tuturor instituțiilor de credit din cadrul MUS, astfel încât riscurile de concentrare să fie gestionate și limitate în mod adecvat.

                  (11)

                  BCE recomandă o abordare consecventă și prudentă în legătură cu opțiunile și marjele de apreciere legate de cerințele de lichiditate, astfel cum se prevede în secțiunea II capitolul 6 din Ghidul BCE, de exemplu, prin precizarea tratamentului intrărilor și ieșirilor specifice, întrucât aceste opțiuni și marje de apreciere au un impact asupra calculării cerințelor privind indicatorul de acoperire a necesarului de lichiditate. În ceea ce privește ratele de ieșire pentru produse extrabilanțiere aferente finanțării comerțului, ANC pot aplica o rată de ieșire mai mică de 5 %, dacă rata de ieșire aplicabilă a fost calibrată pe baza unor date statistice.

                  (12)

                  În ceea ce privește exercitarea derogărilor pentru instituțiile de credit afiliate în mod permanent unui organism central menționate la articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5), se recomandă ca, pentru a obține condiții echitabile de concurență, să se adopte în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative abordarea prevăzută în secțiunea II capitolul 8 din Ghidul BCE.

                  (13)

                  În ceea ce privește opțiunile și marjele de apreciere legate de principiile de guvernanță și de supravegherea prudențială, se recomandă abordarea prudentă și consecventă menționată în secțiunea II capitolul 11 din Ghidul BCE, pentru a se asigura că toate instituțiile de credit sunt supuse unor cerințe adecvate în materie de guvernanță. Cu toate acestea, având în vedere principiul proporționalității, se consideră a fi adecvată o abordare specifică în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative în ceea ce privește unificarea comitetului de risc cu comitetul de audit.

                  (14)

                  În plus, întrucât este necesar să se asigure o bună cooperare în cadrul MUS, prezenta recomandare include opțiuni și marje de apreciere în legătură cu cooperarea dintre autorități.

                  (15)

                  În ceea ce privește acordurile bilaterale cu privire la supravegherea instituțiilor de credit din statele membre neparticipante în conformitate cu articolul 115 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE, este necesar să se adopte o abordare specifică în cazul instituțiilor mai puțin semnificative, întrucât această opțiune este prevăzută pentru autoritatea competentă care este responsabilă cu autorizările. În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) și cu articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, BCE deține, în cadrul MUS, competența exclusivă de a autoriza instituțiile de credit și de a retrage autorizațiile instituțiilor de credit și, prin urmare, trebuie implicată în instituirea de acorduri bilaterale cu privire la supravegherea instituțiilor de credit din statele membre neparticipante,

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
      PARTEA ÎNTÂI

         DISPOZIȚII GENERALE

         I.

      1.   Obiect și domeniu de aplicare

      Prezenta recomandare stabilește principiile pentru exercitarea de către ANC a anumitor opțiuni și marje de apreciere prevăzute în dreptul Uniunii în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative.
      2.   Definiții

      În sensul prezentei recomandări, se aplică definițiile prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, în Regulamentul (UE) nr. 468/2014 (BCE/2014/17), în Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în Directiva 2013/36/UE și în Regulamentul delegat (UE) 2015/61 al Comisiei (6).
      PARTEA A DOUA

         OPȚIUNI ȘI MARJE DE APRECIERE ÎN LEGĂTURĂ CU CARE SE RECOMANDĂ O ABORDARE SPECIFICĂ PENTRU INSTITUȚIILE MAI PUȚIN SEMNIFICATIVE

         II.

         Derogări de la cerințele prudențiale

      1.   Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogări de la cerințele de lichiditate la nivel transfrontalier

      În momentul în care examinează cererile pentru acordarea de derogări de la cerințele de lichiditate la nivel transfrontalier, ANC ar trebui să evalueze conformitatea cu toate condițiile prevăzute la articolul 8 alineatele (1) și (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, aplicând specificațiile de evaluare prevăzute în secțiunea II capitolul 1 punctul 4 din Ghidul BCE, cu excepția specificațiilor pentru articolul 8 alineatul (3) litera (b).

         III.

         Cerințe de capital

      1.   Articolul 129 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: expuneri sub formă de obligațiuni garantate

      În ceea ce privește expunerile sub formă de obligațiuni garantate, o ANC ar trebui să se coordoneze cu BCE pentru evaluarea eventualelor probleme semnificative de concentrare în statul membru participant vizat, înainte de a decide dacă să deroge parțial de la aplicarea articolului 129 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și să permită nivelul 2 de calitate a creditului pentru totalitatea expunerilor reprezentând maxim 10 % din cuantumul nominal al obligațiunilor garantate rămase de rambursat ale instituției emitente.
      2.   Articolul 311 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: tratamentul expunerilor față de contrapărțile centrale

                  2.1.

                  O ANC ar trebui să permită unei instituții de credit să aplice tratamentul prevăzut la articolul 310 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 expunerilor sale din tranzacții și contribuțiilor sale la fondul de garantare al unei contrapărți centrale, dacă respectiva contraparte centrală a notificat instituția de credit că a încetat să mai calculeze KCCP (capitalul ipotetic), în conformitate cu prevederile articolului 311 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                  2.2.

                  În sensul punctului 2.1, atunci când evaluează validitatea motivelor pentru care contrapartea centrală a încetat să mai calculeze KCCP (capitalul ipotetic), ANC ar trebui să aplice concluziile la care a ajuns BCE cu privire la aceeași contraparte centrală în cadrul verificării motivelor.

            3.   Articolul 380 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogare în cazul apariției unei disfuncționalități generale

                  3.1.

                  În cazul apariției unei disfuncționalități generale în sensul articolului 380 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, confirmată printr-o declarație publică a BCE, și până în momentul în care BCE declară public că situația prevăzută în această declarație este remediată, BCE ar trebui să evalueze această disfuncționalitate, iar ANC ar trebui să aplice concluziile evaluării BCE și să se prevaleze de opțiunea prevăzută la articolul 380 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. În acest caz:

                              (a)

                              nu ar trebui să se solicite instituțiilor de credit să respecte cerințele de fonduri proprii prevăzute la articolele 378 și 379 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013; și

                              (b)

                              incapacitatea unei contrapărți de a deconta o tranzacție nu ar trebui să fie considerată nerambursare pentru scopurile riscului de credit.

                  3.2.

                  În cazul în care o ANC intenționează să prezinte o declarație publică în care să confirme producerea unei disfuncționalități generale în sensul articolului 380 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, aceasta ar trebui să se coordoneze în acest sens cu BCE înainte de publicarea unei astfel de declarații.

         IV.

         Sisteme instituționale de protecție

      1.   Articolul 49 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: deducerea deținerilor în instituții care se încadrează în sisteme instituționale de protecție

                  1.1.

                  În cazul în care se formulează cereri prin care se solicită aprobarea de a nu deduce deținerile de instrumente de fonduri proprii, ANC ar trebui să utilizeze specificațiile prevăzute în secțiunea II capitolul 4 punctul 4 din Ghidul BCE pentru a evalua dacă sunt îndeplinite condițiile menționate la articolul 49 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                  1.2.

                  O ANC poate permite unui sistem instituțional de protecție să prezinte cererea de acordare a aprobării menționată la articolul 49 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în numele tuturor instituțiilor mai puțin semnificative care sunt membre ale sistemului respectiv. În acest caz, ANC poate emite o decizie de acordare a aprobării în conformitate cu articolul 49 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 care este aplicabilă tuturor instituțiilor mai puțin semnificative enumerate în cerere.

         V.

         Lichiditate

      1.   Articolul 420 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: ieșiri de lichidități

                  1.1.

                  În conformitate cu articolul 11 din Regulamentul (UE) 2016/445, ANC ar trebui să stabilească, pentru a fi utilizată de către instituțiile de credit atunci când acestea evaluează ieșirile de lichidități, o rată de ieșire a lichidităților de 5 % pentru elementele extrabilanțiere aferente finanțării comerțului, astfel cum se menționează la articolul 429 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și în anexa I la acest regulament. O ANC ar trebui să solicite instituțiilor de credit să îi raporteze ieșirile corespunzătoare în conformitate cu Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 al Comisiei (7).

                  1.2.

                  Prin derogare de la punctul 1.1, o ANC poate stabili o rată de ieșire mai mică de 5 % pe baza datelor statistice pentru instituțiile mai puțin semnificative cu sediul în statul membru în cauză.

         VI.

         Supraveghere prudențială

      1.   Articolul 76 alineatul (3) din Directiva 2013/36/UE: unificarea comitetului de risc cu comitetul de audit

                  1.1.

                  În ceea ce privește instituțiile mai puțin semnificative (inclusiv instituțiile de credit care sunt filiale ale grupului) care nu sunt considerate semnificative în sensul articolului 76 alineatul (3) din Directiva 2013/36/UE, ANC ar trebui să exercite opțiunea de a permite unificarea comitetelor de risc și de audit.

                  1.2.

                  ANC ar trebui să realizeze evaluarea caracterului semnificativ în sensul articolului 76 alineatul (3) din Directiva 2013/36/UE din punctul de vedere al dimensiunii, al organizării interne și al naturii, al întinderii și al complexității activităților instituției de credit, în conformitate cu specificațiile de evaluare stabilite în secțiunea II capitolul 11 punctul 3 din Ghidul BCE.

                  1.3.

                  În cazul în care legislația națională de transpunere a Directivei 2013/36/UE prevede deja criterii, altele decât specificațiile stabilite în secțiunea II capitolul 11 punctul 3 din Ghidul BCE, ANC ar trebui să aplice criteriile prevăzute în legislația națională.

            2.   Articolul 115 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE: acord bilateral cu privire la supravegherea instituțiilor de credit din statele membre neparticipante

                  2.1.

                  Având în vedere competența BCE cu privire la autorizarea inițială a instituțiilor de credit în cadrul MUS și competența ANC cu privire la supravegherea prudențială a instituțiilor mai puțin semnificative, ANC ar trebui să notifice BCE intenția de a-și delega responsabilitatea de supraveghere directă a instituțiilor mai puțin semnificative autorității competente care a autorizat și care supraveghează întreprinderea-mamă a instituției mai puțin semnificative sau de a a-și asuma responsabilitatea de supraveghere a instituției de credit care este filială autorizată în alt stat membru. BCE, în calitate de autoritate competentă responsabilă cu autorizarea instituțiilor de credit, va coopera, împreună cu ANC relevantă, în vederea încheierii unui acord bilateral pentru delegarea sau asumarea responsabilităților de supraveghere în numele ANC responsabile cu supravegherea continuă a întreprinderii-mamă sau a filialei din statele membre participante.

                  2.2.

                  Punctul 2.1. se aplică în următoarele situații:

                              (a)

                              o ANC are în vedere să își delege responsabilitatea de supraveghere directă a unei instituții mai puțin semnificative către ANC care a autorizat și care supraveghează întreprinderea-mamă; și

                              (b)

                              o ANC intenționează sau i s-a solicitat, în calitatea sa de autoritate de supraveghere directă a unei întreprinderi-mamă care este o instituție de credit, să își asume responsabilitatea pentru supravegherea unei instituții de credit care este filială autorizată în alt stat membru.

            PARTEA A TREIA

         OPȚIUNILE ȘI MARJELE DE APRECIERE EXERCITATE DE LA CAZ LA CAZ ÎN LEGĂTURĂ CU CARE AR TREBUI SĂ SE ADOPTE O ABORDARE COMUNĂ ÎN CAZUL TUTUROR INSTITUȚIILOR DE CREDIT

         VII.

      Opțiunile și marjele de apreciere care trebuie exercitate de la caz la caz în legătură cu care ar trebui să se adopte o abordare comună în cazul instituțiilor semnificative și al instituțiilor mai puțin semnificative se stabilesc în anexă. ANC ar trebui să exercite aceste opțiuni și marje de apreciere în legătură cu instituțiile mai puțin semnificative în conformitate cu tabelul de referință inclus în anexă.
      PARTEA A PATRA

         DISPOZIȚIE FINALĂ

         VIII.

         Dispoziție finală

      Prezenta recomandare se adresează ANC ale statelor membre participante.

         Adoptată la Frankfurt pe Main, 4 aprilie 2017.

               Președintele BCE

            Mario DRAGHI

         (1)  JO L 287, 29.10.2013, p. 63.

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (BCE/2014/7) (JO L 141, 14.5.2014, p. 1).

         (3)  Regulamentul (UE) 2016/445 al Băncii Centrale Europene din 14 martie 2016 privind exercitarea opțiunilor și marjelor de apreciere prevăzute în dreptul Uniunii (BCE/2016/4) (JO L 78, 24.3.2016, p. 60).

         (4)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1).

         (5)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338).

         (6)  Regulamentul delegat (UE) 2015/61 al Comisiei din 10 octombrie 2014 de completare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește cerința de acoperire a necesarului de lichiditate pentru instituțiile de credit (JO L 11, 17.1.2015, p. 1).

         (7)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 al Comisiei din 16 aprilie 2014 de stabilire a unor standarde tehnice de punere în aplicare cu privire la raportarea în scopuri de supraveghere a instituțiilor în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 191, 28.6.2014, p. 1).

         ANEXĂ

                     Temeiul juridic al opțiunii și/sau al marjei de apreciere

                     Abordare recomandată: consecvență cu politica privind opțiunile și marjele de apreciere pentru instituțiile semnificative

                           Supraveghere consolidată și derogări de la cerințele prudențiale

                     Articolul 7 alineatele (1), (2) și (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogări de la cerințele de capital

                     Secțiunea II capitolul 1 punctul 3 din Ghidul BCE

                     Articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogări de la cerințele de lichiditate

                     Secțiunea II capitolul 1 punctul 4 din Ghidul BCE

                     Articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: metodă individuală de consolidare

                     Secțiunea II capitolul 1 punctul 5 din Ghidul BCE

                     Articolul 10 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogări pentru instituțiile de credit afiliate în mod permanent unei case centrale

                     Secțiunea II capitolul 1 punctul 6 din Ghidul BCE

                     Articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: evaluarea activelor și a elementelor extrabilanțiere – utilizarea Standardelor internaționale de raportare financiară în scopuri prudențiale

                     Secțiunea II capitolul 1 punctul 8 din Ghidul BCE

                           Fonduri proprii

                     Articolul 49 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: deducerea deținerilor în societățile de asigurare

                     Secțiunea II capitolul 2 punctul 4 din Ghidul BCE

                     Articolul 49 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: deducerea deținerilor în entități din sectorul financiar

                     Secțiunea II capitolul 2 punctul 5 din Ghidul BCE

                     Articolul 78 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: reducerea fondurilor proprii – cerința privind marja excedentului de capital

                     Secțiunea II capitolul 2 punctul 6 din Ghidul BCE

                     Articolul 78 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: reducerea fondurilor proprii – societăți mutuale, instituții de economii și organizații cooperatiste de credit

                     Secțiunea II capitolul 2 punctul 7 din Ghidul BCE

                     Articolul 83 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogare pentru instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentare și instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 emise de o entitate cu scop special

                     Secțiunea II capitolul 2 punctul 9 din Ghidul BCE

                     Articolul 84 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: interese minoritare incluse în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate

                     Secțiunea II capitolul 2 punctul 10 din Ghidul BCE

                           Cerințe de capital

                     Articolul 113 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor – expuneri intragrup

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 3 din Ghidul BCE

                     Articolul 162 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: scadența expunerilor

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 5 din Ghidul BCE

                     Articolul 225 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: aplicarea propriei estimări a ajustărilor de volatilitate

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 7 din Ghidul BCE

                     Articolul 243 alineatul (2) și articolul 244 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: transferul unui nivel semnificativ al riscului

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 8 din Ghidul BCE

                     Articolul 283 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: aplicarea metodei modelului intern

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 9 din Ghidul BCE

                     Articolul 284 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: calculul valorii expunerii la riscul de credit al contrapărții

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 10 din Ghidul BCE

                     Articolul 311 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: riscul de piață (expunerile față de contrapărțile centrale)

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 11 din Ghidul BCE

                     Articolul 366 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: calculul nivelului valorii la risc

                     Secțiunea II capitolul 3 punctul 12 din Ghidul BCE

                           Sisteme instituționale de protecție

                     Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: derogare de la cerințele de lichiditate pentru membrii sistemelor instituționale de protecție

                     Secțiunea II capitolul 4 punctul 3 din Ghidul BCE

                           Expuneri mari

                     Articolul 396 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: respectarea cerințelor privind expunerile mari

                     Secțiunea II capitolul 5 punctul 3 din Ghidul BCE

                           Lichiditate

                     Articolul 422 alineatul (8) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și articolul 29 din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: ieșiri de lichidități în cadrul grupului

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 11 din Ghidul BCE

                     Articolul 425 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și articolul 34 din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: intrări de lichidități în cadrul grupului

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 15 din Ghidul BCE

                     Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: diversificarea activelor lichide deținute

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 5 din Ghidul BCE

                     Articolul 8 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: administrarea activelor lichide

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 6 din Ghidul BCE

                     Articolul 8 alineatul (6) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: necorelarea structurii pe monede

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 4 din Ghidul BCE

                     Articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: marje de ajustare pentru obligațiunile garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 7 din Ghidul BCE

                     Articolul 24 alineatul (6) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: indice de înmulțire a depozitelor retail acoperite de o schemă de garantare a depozitelor

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 8 din Ghidul BCE

                     Articolul 25 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: rate de ieșire mai ridicate

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 9 din Ghidul BCE

                     Articolul 26 din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: ieșiri cu intrări interdependente

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 10 din Ghidul BCE

                     Articolul 30 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: ieșiri suplimentare ale garanțiilor reale determinate de evenimente declanșatoare de tipul scăderii ratingului

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 12 din Ghidul BCE

                     Articolul 33 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: plafon aplicabil intrărilor

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 13 din Ghidul BCE

                     Articolul 33 alineatele (3), (4) și (5) din Regulamentul delegat (UE) 2015/61: instituții de credit specializate

                     Secțiunea II capitolul 6 punctul 14 din Ghidul BCE

                           Efectul de levier

                     Articolul 429 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013: excluderea expunerilor intragrup de la calcularea indicatorului efectului de levier

                     Secțiunea II capitolul 7 punctul 3 din Ghidul BCE

                           Cerințe generale privind accesul la activitatea instituțiilor de credit

                     Articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2013/36/UE: derogare pentru instituțiile de credit afiliate în mod permanent unui organism central

                     Secțiunea II capitolul 9 punctul 1 din Ghidul BCE

                           Principii de guvernanță și supraveghere prudențială

                     Articolul 88 alineatul (1) din Directiva 2013/36/UE: combinarea funcțiilor de președinte și director executiv

                     Secțiunea II capitolul 11 punctul 4 din Ghidul BCE

                     Articolul 91 alineatul (6) din Directiva 2013/36/UE: funcție neexecutivă suplimentară

                     Secțiunea II capitolul 11 punctul 5 din Ghidul BCE

                     Articolul 108 alineatul (1) din Directiva 2013/36/UE: procesul de evaluare a adecvării capitalului intern pentru instituțiile de credit afiliate în mod permanent la un organism central

                     Secțiunea II capitolul 11 punctul 7 din Ghidul BCE

                     Articolul 111 alineatul (5) din Directiva 2013/36/UE: supravegherea societăților financiare holding sau a societăților financiare holding mixte cu o parte a grupului în state membre neparticipante

                     Secțiunea II capitolul 11 punctul 8 din Ghidul BCE

                     Articolele 117 și 118 din Directiva 2013/36/UE: obligații de cooperare

                     Secțiunea II capitolul 11 punctul 10 din Ghidul BCE

                     Articolul 142 din Directiva 2013/36/UE: planuri de conservare a capitalului

                     Secțiunea II capitolul 11 punctul 13 din Ghidul BCE