title: Recomandarea (UE) 2021/1170 a Consiliului din 15 iulie 2021 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții

text:
                  16.7.2021

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 255/3

         RECOMANDAREA (UE) 2021/1170 A CONSILIULUI
         din 15 iulie 2021
         de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (e) și articolul 292 prima și a doua teză,
         întrucât:

                     (1)

                     La 30 iunie 2020, Consiliul a adoptat o recomandare privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (1) (denumită în continuare „recomandarea Consiliului”).

                     (2)

                     De atunci, Consiliul a adoptat Recomandările (UE) 2020/1052 (2), (UE) 2020/1144 (3), (UE) 2020/1186 (4), (UE) 2020/1551 (5), (UE) 2020/2169 (6), (UE) 2021/89 (7), (UE) 2021/132 (8), (UE) 2021/767 (9), (UE) 2021/892 (10), (UE) 2021/992 (11) și (UE) 2021/1085 (12) de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții.

                     (3)

                     La 20 mai 2021, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2021/816 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (13), în scopul actualizării criteriilor utilizate pentru a evalua dacă călătoriile neesențiale din țări terțe sunt sigure și ar trebui să fie permise.

                     (4)

                     Recomandarea Consiliului prevede că statele membre ar trebui să elimine treptat restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE începând cu 1 iulie 2020, într-un mod coordonat, în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I la recomandarea Consiliului. O dată la două săptămâni, după o strânsă consultare cu Comisia, precum și cu agențiile și serviciile relevante din cadrul UE, Consiliul ar trebui să revizuiască și, dacă este cazul, să actualizeze lista țărilor terțe care figurează în anexa I, în urma unei evaluări globale bazate pe metodologia, criteriile și informațiile menționate în recomandarea Consiliului.

                     (5)

                     De atunci, în cadrul Consiliului au avut loc discuții, în strânsă consultare cu Comisia, precum și cu agențiile și serviciile relevante din cadrul UE, cu privire la revizuirea listei țărilor terțe care figurează în anexa I la recomandarea Consiliului și cu aplicarea criteriilor și a metodologiei prevăzute în recomandarea Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Recomandarea (UE) 2021/816. Ca urmare a acestor discuții, lista țărilor terțe care figurează în anexa I ar trebui modificată. În mod concret, Rwanda și Thailanda ar trebui eliminate de pe listă, iar Ucraina ar trebui adăugată pe listă.

                     (6)

                     Controlul la frontiere există în interesul nu doar al statului membru la ale cărui frontiere externe se aplică, ci al tuturor statelor membre care au eliminat controlul la frontierele lor interne. Prin urmare, statele membre ar trebui să se asigure că măsurile luate la frontierele externe sunt coordonate, pentru a garanta o bună funcționare a spațiului Schengen. În acest scop, începând cu 15 iulie 2021, statele membre ar trebui să continue eliminarea restricției temporare asupra călătoriilor neesențiale către UE, în mod coordonat, în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe, ai regiunilor administrative speciale și ai altor entități și autorități teritoriale enumerate în anexa I la recomandarea Consiliului, astfel cum este modificată prin prezenta recomandare.

                     (7)

                     În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei recomandări, aceasta nu este obligatorie pentru respectivul stat membru și nu i se aplică. Deoarece prezenta recomandare constituie o dezvoltare a acquis-ului Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, în termen de șase luni de la data la care Consiliul decide cu privire la prezenta recomandare, dacă o va pune în aplicare.

                     (8)

                     Prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului (14); prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei recomandări, aceasta nu este obligatorie pentru respectivul stat membru și nu i se aplică.

                     (9)

                     În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se află sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului (15).

                     (10)

                     În ceea ce privește Elveția, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se află sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE (16), coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului (17).

                     (11)

                     În ceea ce privește Liechtensteinul, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Protocolului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în practică, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se află sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE (18), coroborat cu articolul 3 din Decizia 2011/350/UE a Consiliului (19),

               ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
         Recomandarea (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții, astfel cum a fost modificată prin Recomandarea (UE) 2020/1052, prin Recomandarea (UE) 2020/1144, prin Recomandarea (UE) 2020/1186, prin Recomandarea (UE) 2020/1551, prin Recomandarea (UE) 2020/2169, prin Recomandarea (UE) 2021/89, prin Recomandarea (UE) 2021/132, prin Recomandarea (UE) 2021/767, prin Recomandarea (UE) 2021/816, prin Recomandarea (UE) 2021/892, prin Recomandarea (UE) 2021/992 și prin Recomandarea (UE) 2021/1085, se modifică după cum urmează:

                     1.

                     Punctul 1 primul paragraf din recomandarea Consiliului se înlocuiește cu următorul text:

                                 „1.

                                 Începând cu 15 iulie 2021, statele membre ar trebui să elimine treptat restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE, în mod coordonat, în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I.”

                     2.

                     Anexa I la recomandare se înlocuiește cu următorul text:

                           „ANEXA I
                           Țările terțe, regiunile administrative speciale și alte entități și autorități teritoriale ai căror rezidenți nu ar trebui să fie afectați de restricția temporară de la frontierele externe asupra călătoriilor neesențiale către UE:

                                       I.

                                       STATE

                                                   1.

                                                   ALBANIA

                                                   2.

                                                   ARMENIA

                                                   3.

                                                   AUSTRALIA

                                                   4.

                                                   AZERBAIDJAN

                                                   5.

                                                   BOSNIA ȘI HERȚEGOVINA

                                                   6.

                                                   BRUNEI DARUSSALAM

                                                   7.

                                                   CANADA

                                                   8.

                                                   ISRAEL

                                                   9.

                                                   JAPONIA

                                                   10.

                                                   IORDANIA

                                                   11.

                                                   LIBAN

                                                   12.

                                                   MUNTENEGRU

                                                   13.

                                                   NOUA ZEELANDĂ

                                                   14.

                                                   QATAR

                                                   15.

                                                   REPUBLICA MOLDOVA

                                                   16.

                                                   REPUBLICA MACEDONIA DE NORD

                                                   17.

                                                   ARABIA SAUDITĂ

                                                   18.

                                                   SERBIA

                                                   19.

                                                   SINGAPORE

                                                   20.

                                                   COREEA DE SUD

                                                   21.

                                                   UCRAINA

                                                   22.

                                                   STATELE UNITE ALE AMERICII

                                                   23.

                                                   CHINA ((*))

                                       II.

                                       REGIUNI ADMINISTRATIVE SPECIALE ALE REPUBLICII POPULARE CHINEZE

                                                   RAS Hong Kong

                                                   RAS Macao

                                       III.

                                       ENTITĂȚI ȘI AUTORITĂȚI TERITORIALE NERECUNOSCUTE CA STATE DE CEL PUȚIN UN STAT MEMBRU

                                                   Kosovo (*)

                                                   Taiwan

                        ((*))  sub rezerva confirmării reciprocității"

                        (*)  Această denumire nu aduce atingere pozițiilor privind statutul și este conformă cu RCSONU 1244/1999, precum și cu Avizul CIJ privind Declarația de independență a Kosovo."

            Adoptată la Bruxelles, 15 iulie 2021.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               G. DOVŽAN

            (1)  JO L 208 I, 1.7.2020, p. 1.

            (2)  JO L 230, 17.7.2020, p. 26.

            (3)  JO L 248, 31.7.2020, p. 26.

            (4)  JO L 261, 11.8.2020, p. 83.

            (5)  JO L 354, 26.10.2020, p. 19.

            (6)  JO L 431, 21.12.2020, p. 75.

            (7)  JO L 33, 29.1.2021, p. 1.

            (8)  JO L 41, 4.2.2021, p. 1.

            (9)  JO L 165 I, 11.5.2021, p. 66.

            (10)  JO L 198, 4.6.2021, p. 1.

            (11)  JO L 221, 21.6.2021, p. 12.

            (12)  JO L 235, 2.7.2021, p. 27.

            (13)  JO L 182, 21.5.2021, p. 1.

            (14)  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

            (15)  JO L 176, 10.7.1999, p. 31.

            (16)  JO L 53, 27.2.2008, p. 52.

            (17)  Decizia 2008/146/CE a Consiliului din 28 ianuarie 2008 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen (JO L 53, 27.2.2008, p. 1).

            (18)  JO L 160, 18.6.2011, p. 21.

            (19)  Decizia 2011/350/UE a Consiliului din 7 martie 2011 privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, în ceea ce privește eliminarea controalelor la frontierele interne și circulația persoanelor (JO L 160, 18.6.2011, p. 19).


title: Recomandarea (UE) 2020/2243 a Comisiei din 22 decembrie 2020 privind o abordare coordonată în ceea ce privește călătoriile și transportul ca răspuns la varianta SARS-COV-2 observată în Regatul Unit

text:
               28.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 436/72

      RECOMANDAREA (UE) 2020/2243 A COMISIEI
      din 22 decembrie 2020
      privind o abordare coordonată în ceea ce privește călătoriile și transportul ca răspuns la varianta SARS-COV-2 observată în Regatul Unit
      COMISIA EUROPEANĂ,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
      întrucât:

                  (1)

                  La 13 octombrie 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/1475 (1) privind o abordare coordonată a restricționării liberei circulații ca răspuns la pandemia de COVID-19.

                  (2)

                  Obiectivul Recomandării (UE) 2020/1475 este de a asigura o coordonare sporită între statele membre în vederea adoptării, la nivel național, a unor măsuri care restricționează libera circulație din motive de sănătate publică. Recomandarea respectivă oferă cadrul necesar pentru coordonarea adoptării de măsuri specifice pentru limitarea răspândirii COVID-19, care trebuie să fie proporționale și nediscriminatorii. De exemplu, Recomandarea (UE) 2020/1475 prevede măsurile care ar putea fi aplicate călătorilor care sosesc dintr-o zonă cu risc ridicat și excepțiile necesare de la orice astfel de măsuri. În plus, ea impune furnizarea de informații actualizate și în timp util publicului general cu privire la măsurile nou introduse.

                  (3)

                  Recomandarea (UE) 2020/1475 se adresează tuturor statelor membre. În cursul perioadei de tranziție prevăzute la articolului 126 din Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (2) și în temeiul articolului 127 din acordul respectiv, dreptul Uniunii, inclusiv Recomandarea (UE) 2020/1475, continuă să se aplice Regatului Unit. În cursul perioadei de tranziție, resortisanții Regatului Unit trebuie considerați cetățeni ai UE, iar rezidenții Regatului Unit trebuie considerați rezidenți ai Uniunii, în special în scopul de a beneficia de libertatea de circulație în temeiul dreptului Uniunii și în sensul recomandării respective.

                  (4)

                  În 2020, Comisia a adoptat o serie de documente de orientare privind culoarele verzi, inclusiv Comunicarea Comisiei din 28 octombrie 2020 de modernizare a conceptului de „culoarele verzi” pentru a include nu numai transportul rutier, ci și transportul feroviar, transportul de marfă pe apă și transportul aerian de marfă, în scopul de a se asigura că lanțurile de aprovizionare esențiale continuă să funcționeze și de a se evita orice perturbare a transportului de marfă și a logisticii în UE în al doilea val al pandemiei.

                  (5)

                  La 30 iunie 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/912 (3) privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții. În recomandarea respectivă, Consiliul a adoptat o abordare comună cu privire la restricționarea temporară a călătoriilor neesențiale către UE, astfel cum au convenit șefii de stat sau de guvern din UE la 17 martie 2020, și la eliminarea treptată a acestor restricții.

                  (6)

                  Recomandarea (UE) 2020/912 are două anexe: anexa I, în care sunt enumerate țările terțe ai căror rezidenți nu ar trebui să fie afectați de restricțiile temporare la frontierele externe privind călătoriile neesențiale către UE, și anexa II, care enumeră categorii specifice de călători care au o funcție sau o nevoie esențială.

                  (7)

                  Ca urmare a expirării perioadei de tranziție stipulate în articolul 126 din Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (4), Regatul Unit este considerat o țară terță în scopul Recomandării (UE) 2020/912. Cu excepția cazului în care se ia o decizie de includere a Regatului Unit pe lista țărilor terțe din anexa I la recomandarea respectivă sau cu excepția cazului în care Uniunea Europeană și Regatul Unit au convenit în prealabil altfel, călătoriile neesențiale din Regatul Unit către Uniunea Europeană nu vor fi posibile începând cu 1 ianuarie 2021. În același timp, cetățenii UE care își au reședința în Regatul Unit ar trebui să beneficieze în continuare de normele și garanțiile prevăzute la punctul 5 litera (a) din Recomandarea (UE) 2020/912 a Consiliului după 1 ianuarie 2021.

                  (8)

                  În ultimele săptămâni, Regatul Unit s-a confruntat cu o creștere rapidă a numărului de cazuri de COVID-19 în sud-estul Angliei, ceea ce a dus la intensificarea investigațiilor epidemiologice și virologice. Analiza datelor privind secvența genomului viral a identificat o mare parte a cazurilor care aparțineau unei noi variante de SARS-COV-2, definită prin mutații proteice multiple prezente, precum și prin mutații în alte regiuni genomice. Deși se știe și se preconizează că virușii se schimbă în mod constant prin mutație, ceea ce duce la apariția unor noi variante, analiza preliminară din Regatul Unit sugerează că această variantă este semnificativ mai transmisibilă decât variantele care circulau anterior, cu o creștere estimată a transmisibilității de până la 70 %. În acest moment nu există niciun indiciu de severitate crescută a bolii asociată cu noua variantă.

                  (9)

                  Această nouă variantă a apărut într-o perioadă a anului în care au crescut în mod tradițional contactele familiale și sociale. Ca răspuns la aceste evoluții, la 19 decembrie 2020, guvernul Regatului Unit a anunțat restricții mai severe pentru părți mari din sud-estul Angliei, inclusiv recomandări conform cărora oamenii nu ar trebui să călătorească în sau din zonele respective, iar persoanele din zonele respective nu ar trebui să călătorească în străinătate, cu unele excepții limitate.

                  (10)

                  Până în prezent, Belgia, Danemarca, Italia și Țările de Jos au raportat câteva cazuri cu noua variantă. Alte țări care au raportat astfel de cazuri sunt Islanda și Australia. Deși este probabil ca varianta să circule deja în alte state membre ale UE, sunt necesare cercetări epidemiologice și virologice suplimentare pentru a determina răspândirea actuală a acestei tulpini în UE.

                  (11)

                  Având în vedere riscul de a importa și mai mult această variantă, cu consecințe în ceea ce privește numărul mai mare de cazuri și, prin urmare, spitalizările, statele membre au luat măsuri temporare de precauție în ceea ce privește călătoriile din Regatul Unit, în așteptarea unei abordări comune. În cazul în care un stat membru, în contextul specific al situației dintre UE și Regatul Unit și în zilele următoare, solicită teste rapide pentru antigen în cazul lucrătorilor din sectorul transporturilor, acest lucru nu ar trebui să conducă la perturbări ale transportului. În cadrul UE, abordarea „culoarelor verzi” va avea în continuare o importanță fundamentală.

                  (12)

                  În cadrul reuniunii Mecanismului integrat al UE pentru un răspuns politic la crize (IPCR) din 21 decembrie 2020, multe state membre au solicitat o abordare coordonată.

            RECOMANDĂ ca:

                  1.

                  Până la expirarea perioadei de tranziție stipulate în articolul 126 din Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, respectiv 31 decembrie 2020, statele membre continuă să aplice principiile și mecanismele stabilite în Recomandarea (UE) 2020/1475 la adoptarea de măsuri de respectare a liberei circulații din Regatul Unit în Uniunea Europeană.
                  În conformitate cu punctul 17 din Recomandarea (UE) 2020/1475, statele membre nu ar trebui, în principiu, să refuze intrarea pe teritoriul lor a persoanelor care călătoresc din alte state membre sau, pe durata perioadei de tranziție, din Regatul Unit.

                  2.

                  În special, toate statele membre trebuie să pună în aplicare prevederile de la punctele 19-21 din Recomandarea (UE) 2020/1475 privind cadrul comun referitor la călătorii care sosesc din zone cu risc mai ridicat. De asemenea, având în vedere principiul precauției, statele membre ar trebui să descurajeze toate călătoriile neesențiale către și din Regatul Unit până la noi dispoziții. Cu toate acestea, în conformitate cu Recomandarea (UE) 2020/1475, următoarele grupuri ar trebui fie exceptate de la alte restricții temporare, cu condiția să fie supuse unui test RT-PCR sau, alternativ, unui test rapid pentru antigen în termen de 72 de ore înainte de plecare sau să respecte 10 zile de carantină și să fie supuse unui test RT-PCR în a zecea zi, cu un rezultat negativ:

                              (a)

                              cetățenii Uniunii, în sensul articolului 20 alineatul (1) din TFUE, și resortisanții țărilor terțe care, în temeiul acordurilor dintre Uniune și statele sale membre, pe de o parte, și respectivele țări terțe, pe de altă parte, beneficiază de drepturi de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii la călătoria către statul membru de reședință sau țara de cetățenie;

                              (b)

                              cetățenii Uniunii, în sensul articolului 20 alineatul (1) din TFUE, resortisanții țărilor terțe care, în temeiul acordurilor dintre Uniune și statele sale membre, pe de o parte, și respectivele țări terțe, pe de altă parte, beneficiază de drepturi de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii, precum și cetățenii Regatului Unit care călătoresc către statul lor membru sau către țara de reședință;

                              (c)

                              resortisanții țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung în temeiul Directivei privind rezidența pe termen lung și persoanele care au drept de ședere în temeiul altor directive ale UE sau al legislației naționale ori care dețin vize naționale pe termen lung, care călătoresc către statul lor membru de reședință;

                              (d)

                              membrii de familie ai persoanelor menționate la literele (a)-(c).

                  3.

                  Călătorii care au o funcție esențială sau o nevoie esențială de a se deplasa, astfel cum este definită la punctul 19 din Recomandarea (UE) 2020/1475 a Consiliului, cu excepția lucrătorilor din sectorul transportului, ar trebui să fie obligați să fie supuși unui test RT-PCR sau, alternativ, unui test rapid pentru antigen în termen de 72 de ore înainte de plecare, dar nu ar trebui să fie obligați să respecte o perioadă de carantină în cursul exercitării respectivei funcții esențiale.

                  4.

                  Tranzitul pasagerilor, în special pentru cei care efectuează călătorii esențiale, ar trebui facilitat fără carantină. În cazul în care pentru tranzit este necesar un rezultat negativ al testului RT-PCR, călătorii ar trebui să fie informați cu privire la această cerință înainte de a-și începe călătoria sau ar trebui să li se ofere, fără întârzieri nejustificate, teste în timpul escalei.

                  5.

                  Având în vedere necesitatea de a asigura transportul persoanelor care se încadrează în categoriile menționate mai sus, interzicerea serviciilor de transport, cum ar fi interdicțiile de zbor sau de transport feroviar, ar trebui să înceteze (5).

                  6.

                  Personalul din sectorul transportului, inclusiv șoferii de camioane și conducătorii de tren, echipajele de pe căile navigabile interioare și personalul navigant, ar trebui să fie exceptați de la orice interdicție de traversare a oricărei frontiere. În mod similar, ar trebui facilitate călătoriile și tranzitul personalului navigant maritim. Personalul de transport și personalul navigant maritim ar trebui să fie scutiți de cerințele de testare și carantină atunci când trec frontiera către și dinspre o navă, un vehicul sau o aeronavă, deși ar trebui să respecte măsurile generale de protecție și de distanțare aplicate la nivel local. În cazul în care un stat membru, în contextul specific al situației dintre UE și Regatul Unit și în zilele următoare, solicită teste rapide pentru antigen în cazul lucrătorilor din sectorul transporturilor, acest lucru nu ar trebui să conducă la perturbări ale transportului. În cele din urmă, conectivitatea pentru călătoriile esențiale, inclusiv pentru întoarcerea acasă a resortisanților și a rezidenților, ar trebui menținută, respectând, în același timp, măsurile de precauție relevante.

                  7.

                  Fluxurile de mărfuri trebuie, de asemenea, să continue neîntrerupt, în conformitate cu culoarele verzi și Comunicarea privind transportul aerian de mărfuri (6), nu în ultimul rând pentru a asigura distribuirea în timp util a vaccinurilor împotriva COVID-19 și a materialelor auxiliare, de exemplu.

                  8.

                  Orice noi măsuri luate de statele membre în legătură cu situația din Regatul Unit ar trebui să precizeze în mod explicit că acestea expiră la sfârșitul perioadei de tranziție, și anume la 31 decembrie 2020.

                  9.

                  Statele membre ar trebui să asigure informarea promptă, actualizată și cuprinzătoare a publicului general prin intermediul tuturor canalelor de comunicare disponibile.

                  10.

                  Autoritățile de sănătate publică și laboratoarele din statele membre ar trebui, cu respectarea deplină a drepturilor fundamentale:

                              (a)

                              să intensifice eforturile de secvențiere și analizare a izolatelor de virus în timp util pentru a identifica rapid cazurile cu noua variantă, în special izolatele de virus din cazurile în care sunt implicate persoane care au vizitat recent sau care au o legătură cu țări în care varianta este prezentă și relevantă;

                              (b)

                              să identifice imediat cazurile în care sunt implicate persoane care au călătorit înspre sau dinspre Regatul Unit în ultimele 14 zile pentru a le testa prin RT-PCR, pentru a le izola și pentru a fi supuse unei depistări îmbunătățite a contacților. Izolatele de virus din astfel de cazuri ar trebui secvențiate în timp util pentru a identifica cazurile care prezintă noua variantă.

                              (c)

                              să identifice imediat cazurile în care sunt implicate persoane care sunt în contact strâns cu un caz confirmat al noii variante sau cu un istoric al călătoriilor în Regatul Unit, pentru a testa, izola și urmări contactele acestora și pentru a opri răspândirea noii variante. Izolatele de virus din astfel de cazuri ar trebui secvențiate în timp util pentru a identifica cazurile care prezintă noua variantă.

                  11.

                  Începând cu 1 ianuarie 2021, statele membre vor aplica Recomandarea (UE) 2020/912 privind restricționarea temporară a călătoriilor neesențiale către UE și eventuala eliminare a acestor restricții (7) în ceea ce privește resortisanții Regatului Unit și resortisanții altor țări terțe care își au reședința în Regatul Unit și care au beneficiat de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii până la încheierea perioadei de tranziție. Aceasta înseamnă că numai călătoriile esențiale pot avea loc din Regatul Unit în spațiul Schengen atât timp cât Regatul Unit nu este inclus pe lista din anexa I la recomandarea respectivă.

                  12.

                  În conformitate cu punctul 5 din Recomandarea (UE) 2020/912, următoarele categorii de persoane ar trebui să fie exceptate de la restricția de călătorie, independent de scopul călătoriei, cu condiția să fie supuse unui test RT-PCR sau, alternativ, unui test rapid pentru antigen în termen de 72 de ore înainte de plecare sau să respecte 10 zile de carantină și să fie supuse unui test RT-PCR în a zecea zi, cu un rezultat negativ:

                              (a)

                              cetățenii Uniunii în înțelesul articolului 20 alineatul (1) din TFUE și resortisanții țărilor terțe care, în temeiul acordurilor dintre Uniune și statele sale membre, pe de o parte, și țările terțe respective, pe de altă parte, beneficiază de drepturi de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii, precum și membrii familiilor acestora;

                              (b)

                              resortisanții din țările terțe care sunt rezidenți pe termen lung în temeiul Directivei privind rezidența pe termen lung (8), persoanele care au drept de ședere în temeiul altor directive ale UE sau al legislației naționale ori care dețin vize naționale de lungă ședere precum și membrii lor de familie. Aceasta ar trebui să includă și persoanele care își exercită dreptul de ședere în UE în temeiul Acordului de retragere.

                  13.

                  Resortisanții Regatului Unit care nu sunt rezidenți legali în UE nu fac obiectul exceptării de la punctul 5 litera (b) din Recomandarea (UE) 2020/912 începând cu 1 ianuarie 2021. Aceasta înseamnă că resortisanții Regatului Unit care nu sunt protejați de Acordul de retragere și nici nu au reședința legală în Uniune și nici nu sunt membri de familie ai cetățenilor Uniunii nu se pot prevala de punctul 5 litera (b) din Recomandarea (UE) 2020/912. Cu toate acestea, astfel de resortisanți britanici pot face totuși obiectul excepției privind călătoriile esențiale (funcție sau necesitate esențială), astfel cum este prevăzută în anexa II la Recomandarea (UE) 2020/912.

                  14.

                  Statele membre și țările asociate spațiului Schengen ar trebui să ia toate măsurile în mod coordonat și coerent și să informeze Comisia și celelalte state membre cu privire la orice măsuri pe care le-au luat cât mai curând posibil. Statele membre ar trebui să comunice orice măsuri viitoare înainte de intrarea lor în vigoare. Restricțiile privind serviciile aeriene trebuie notificate în conformitate cu articolele 21 și 21a din Regulamentul (CE) nr. 1008/2008.

         Adoptată la Bruxelles, 22 decembrie 2020.

               Pentru Comisie

            Ylva JOHANSSON

               Membru al Comisiei

         (1)  JO L 337, 14.10.2020, p. 3.

         (2)  JO L 29, 31.1.2020, p. 7.

         (3)  Recomandarea (UE) 2020/912 a Consiliului din 30 iunie 2020 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (JO L 208 I, 1.7.2020, p. 1).

         (4)  A se vedea nota de subsol 2.

         (5)  Se reamintește că, în orice caz, Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 al parlamentului European și al Consiliului (JO L 293, 31.10.2008, p. 3) limitează foarte strict posibilitatea statelor membre de a interzice zborurile, în conformitate cu articolul 21, precum și cu articolul 21a (aplicabil până la 31 decembrie 2020).

         (6)  Comunicare a Comisiei Europene – Orientări: facilitarea operațiunilor de transport aerian de mărfuri în perioada epidemiei de COVID-19, C(2020) 2010 (JO C 100 I, 27.3.2020, p. 1).

         (7)  A se vedea nota de subsol 3.

         (8)  Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO L 16, 23.1.2004, p. 44).


title: Recomandarea (UE) 2020/2245 a Comisiei din 18 decembrie 2020 privind piețele relevante de produse și servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice [notificată cu numărul C(2020) 8750] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               29.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 439/23

      RECOMANDAREA (UE) 2020/2245 A COMISIEI
      din 18 decembrie 2020
      privind piețele relevante de produse și servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice

            [notificată cu numărul C(2020) 8750]

      (Text cu relevanță pentru SEE)
      COMISIA EUROPEANĂ,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
      având în vedere Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice (1) (denumit în continuare „codul”), în special articolul 64 alineatul (1),
      întrucât:

                  (1)

                  Directiva (UE) 2018/1972 urmărește, pe lângă cele trei obiective principale de promovare a concurenței, a pieței interne și a intereselor utilizatorilor finali, să favorizeze conectivitatea și accesul tuturor cetățenilor și al întreprinderilor din Uniune la rețelele de foarte mare capacitate, inclusiv la rețelele fixe, mobile și fără fir, precum și adoptarea acestora.

                  (2)

                  Stimulentele adecvate pentru efectuarea de investiții în rețele noi, de foarte mare capacitate, care să sprijine inovarea în ceea ce privește serviciile de internet bogate în conținut, vor consolida competitivitatea internațională a Uniunii, oferindu-le, în același timp, beneficii consumatorilor și întreprinderilor sale. Prin urmare, este esențial să se promoveze investițiile durabile în dezvoltarea rețelelor de foarte mare capacitate prin intermediul unui cadru de reglementare adaptat în mod corespunzător și previzibil.

                  (3)

                  Unul dintre obiectivele noului cadru de reglementare este reducerea progresivă a normelor sectoriale ex ante pe măsură ce se dezvoltă concurența pe piețe și, în cele din urmă, asigurarea faptului că piețele comunicațiilor electronice sunt reglementate doar de dreptul concurenței. În acord cu acest obiectiv, scopul prezentei recomandări este să identifice piețele de produse și servicii în cazul cărora reglementarea ex ante poate fi justificată.

                  (4)

                  Definiția piețelor relevante se poate modifica în timp, întrucât caracteristicile produselor și ale serviciilor disponibile pe aceste piețe evoluează, iar posibilitățile de substituibilitate din perspectiva cererii și a ofertei pot suferi modificări ca urmare a evoluțiilor tehnologiei, ale pieței și ale reglementării. Din acest motiv, prezenta recomandare ar trebui, prin urmare, să înlocuiască recomandarea din 2014 (2).

                  (5)

                  Articolul 64 alineatul (1) din cod prevede obligația Comisiei de a identifica piețele din sectorul comunicațiilor electronice ale căror caracteristici pot să justifice impunerea unor obligații de reglementare în conformitate cu principiile dreptului concurenței. Prin urmare, principiile dreptului concurenței sunt utilizate în prezenta recomandare pentru a defini piețele relevante ale produsului din sectorul comunicațiilor electronice.

                  (6)

                  Obiectivul final al intervenției în materie de reglementare este de a aduce beneficii utilizatorilor finali în ceea ce privește prețul, calitatea și opțiunile disponibile, prin realizarea unei concurențe durabile la nivelul comerțului cu amănuntul. În prezenta recomandare, punctul de plecare pentru identificarea piețelor relevante ar trebui să fie definirea piețelor cu amănuntul dintr-o perspectivă orientată spre viitor, pentru un orizont de timp dat; aceasta ar trebui să fie ghidată de dreptul concurenței. Într-adevăr, în cazul în care piețele cu amănuntul sunt efectiv concurențiale în absența reglementării piețelor angro, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să concluzioneze că reglementarea nu mai este necesară pe piețele angro conexe.

                  (7)

                  În conformitate cu articolul 67 alineatul (1) din cod, impunerea unor obligații de reglementare ex ante poate fi justificată numai pe piețele în cazul cărora cele trei criterii menționate la articolul 67 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) sunt îndeplinite cumulativ. Prezenta recomandare include piețele de produse și servicii cu privire la care Comisia, după ce a analizat tendințele generale din Uniune, a constatat că îndeplinesc cele trei criterii. Prin urmare, Comisia consideră că aceste piețe au caracteristici care pot justifica impunerea unor obligații de reglementare cel puțin în anumite zone geografice și pentru o perioadă de timp previzibilă. Autorităților naționale de reglementare ar trebui să le revină responsabilitatea de a stabili, în analizele lor privind aceste piețe, dacă sunt îndeplinite cerințele suplimentare prevăzute la articolul 67 alineatul (2).

                  (8)

                  Primul criteriu se referă la existența unor bariere însemnate și netranzitorii la intrare. Acesta urmărește să stabilească dacă, în ce moment și în ce măsură este probabilă intrarea pe piață, și să identifice factorii relevanți pentru intrarea cu succes pe piața comunicațiilor electronice. Din punct de vedere static, în sensul prezentei recomandări sunt deosebit de relevante două tipuri de bariere la intrare: barierele structurale și barierele juridice sau de reglementare.

                  (9)

                  Barierele structurale la intrare sunt cauzate de existența unor caracteristici diferite privind costurile sau cererea, care creează condiții asimetrice între operatorii tradiționali și cei noi, stânjenind sau împiedicând intrarea pe piață a celor din urmă. De exemplu, pot exista bariere structurale însemnate atunci când piața este caracterizată de avantaje absolute în materie de costuri, economii de scară și/sau efecte de rețea substanțiale, constrângeri în materie de capacitate și/sau costuri nerecuperabile ridicate. O barieră structurală conexă poate exista și în cazul în care furnizarea serviciilor necesită o componentă de rețea care nu poate fi duplicată din motive tehnice sau din cauza faptului că duplicarea sa nu este fezabilă din punct de vedere economic.

                  (10)

                  Barierele juridice sau de reglementare pot avea un efect direct asupra condițiilor de intrare și/sau de poziționare a operatorilor pe piața relevantă. În sectoarele reglementate, procedurile de autorizare, restricțiile teritoriale, standardele în materie de siguranță și securitate, precum și alte cerințe legale pot descuraja sau întârzia intrarea pe piață. Cu toate acestea, relevanța barierelor juridice și de reglementare de pe piețele comunicațiilor electronice scade. Barierele juridice sau de reglementare care sunt susceptibile să fie eliminate în orizontul de timp relevant de cinci ani nu ar trebui să constituie, în mod normal, bariere la intrare de natură să îndeplinească primul criteriu.

                  (11)

                  Pe piețele bazate pe inovare, caracterizate prin progrese tehnologice continue, cum ar fi piețele comunicațiilor electronice, este posibil ca barierele la intrare să devină, treptat, mai puțin relevante. Pe astfel de piețe, constrângerile concurențiale sunt generate adesea de amenințările pe care le reprezintă potențialii concurenți inovatori care nu sunt încă prezenți pe piață. Prin urmare, atunci când se identifică piețele relevante pentru o posibilă reglementare ex ante, ar trebui, de asemenea, să se țină seama de posibilitățile de depășire a barierelor la intrare în orizontul de timp relevant. Prezenta recomandare identifică piețele în cazul cărora se preconizează că barierele la intrare vor persista în următorii 5-10 ani.

                  (12)

                  Diferitele bariere la intrare nu ar trebui luate în considerare în mod izolat, ci cumulativ. Chiar dacă o barieră la intrare, atunci când este analizată individual, nu poate fi considerată ca fiind ridicată, împreună cu alte bariere aceasta ar putea crea efecte care, cumulativ, ar stânjeni sau împiedica intrarea pe piață.

                  (13)

                  Al doilea criteriu analizează dacă o structură de piață tinde către o concurență efectivă în orizontul de timp relevant, având în vedere situația și perspectivele concurenței bazate pe infrastructură și ale altor surse de concurență, dincolo de barierele la intrare. O analiză a concurenței efective implică faptul că piața va ajunge la o situație de concurență efectivă în absența reglementării ex ante în perioada care face obiectul analizei sau după perioada respectivă, cu condiția ca în cursul perioadei analizate să fie disponibile dovezi clare privind dinamica pozitivă de pe piață. De exemplu, convergența produselor furnizate prin intermediul diferitelor tehnologii de rețea poate genera constrângeri concurențiale exercitate de operatorii activi pe piețe distincte ale produsului și poate conduce la convergența piețelor.

                  (14)

                  Chiar și în cazul în care o piață este caracterizată de bariere ridicate la intrare, alți factori structurali de pe piața respectivă pot indica faptul că piața tinde în continuare să atingă situația de concurență efectivă în orizontul de timp relevant. Pe piețele în care se poate preconiza, dintr-o perspectivă orientată spre viitor, un număr mai mare de rețele, aplicarea acestui criteriu presupune, în primul rând, examinarea situației și a evoluției viitoare probabile a concurenței bazate pe infrastructură.

                  (15)

                  La evaluarea caracterului adecvat al concurenței și a necesității unei intervenții de reglementare, autoritățile naționale de reglementare ar trebui, de asemenea, să țină seama de disponibilitatea, pentru orice întreprindere interesată, a accesului angro, în condiții comerciale rezonabile, care să permită rezultate concurențiale durabile pentru utilizatorii finali de pe piața cu amănuntul. Acordurile comerciale, inclusiv acordurile privind accesul la nivel angro, acordurile de coinvestiții și acordurile de acces reciproc între operatori, care au fost încheiate pe termen lung și sunt durabile, au potențialul de a îmbunătăți dinamica concurențială și, în cele din urmă, pot soluționa problemele de concurență de pe piața cu amănuntul conexă, conducând, prin urmare, la dereglementarea piețelor angro. În consecință, cu condiția ca aceste acorduri să respecte principiile dreptului concurenței, ele ar trebui luate în considerare atunci când se analizează dacă se poate preconiza, dintr-o perspectivă orientată spre viitor, dacă o piață va deveni competitivă.

                  (16)

                  Evoluțiile tehnologice sau convergența unor produse și piețe pot genera constrângeri concurențiale pentru operatorii care își desfășoară activitatea pe piețe de produse distincte. În acest sens, serviciile OTT (over-the-top), care în prezent nu sunt considerate, în general, ca substitute directe ale serviciilor tradiționale oferite de furnizorii de servicii de comunicații electronice și care, în orice caz, nu oferă conectivitate fizică și de date, ar putea juca totuși un rol mai important pe anumite piețe cu amănuntul în următorii ani, având în vedere evoluțiile tehnologice ulterioare și extinderea lor continuă, exercitând, prin urmare, o presiune indirectă asupra piețelor angro.

                  (17)

                  Decizia de a defini o piață ca fiind susceptibilă de a face obiectul unei reglementări ex ante ar trebui să depindă, de asemenea, de o evaluare a capacității dreptului concurenței de a rezolva disfuncționalitățile identificate ale pieței. Al treilea criteriu vizează să evalueze caracterul adecvat al dreptului concurenței pentru a remedia disfuncționalitatea (disfuncționalitățile) persistentă (persistente) identificată (identificate) a (ale) pieței, în special având în vedere faptul că obligațiile de reglementare ex ante pot preveni cu eficacitate situațiile de încălcare a dreptului concurenței. Este probabil ca intervențiile bazate pe dreptul concurenței să fie insuficiente atunci când o intervenție frecventă și/sau timpurie este indispensabilă pentru remedierea disfuncționalității (disfuncționalităților) persistente a(le) pieței. În aceste circumstanțe, reglementarea ex ante ar trebui să fie considerată o completare adecvată a dreptului concurenței. În general, aplicarea normelor generale în materie de concurență pe piețe caracterizate printr-o concurență bazată pe infrastructură durabilă și efectivă ar trebui să fie suficientă.

                  (18)

                  Aplicarea acestor trei criterii cumulative ar trebui să limiteze numărul de piețe reglementate din sectorul comunicațiilor electronice și să contribuie astfel la reducerea treptată a reglementărilor sectoriale ex ante, pe măsură ce se dezvoltă concurența pe piețele respective. Neîndeplinirea unuia dintre cele trei criterii ar indica faptul că o piață nu este susceptibilă să facă obiectul unei reglementări ex ante. Este esențial ca obligațiile de reglementare ex ante să fie impuse pe o piață angro, pentru a se asigura o concurență durabilă, numai în cazul în care există una sau mai multe întreprinderi cu putere semnificativă pe piață, iar măsurile corective prevăzute de dreptul concurenței nu sunt suficiente pentru soluționarea problemei.

                  (19)

                  Se consideră că noile piețe emergente înglobează produse sau servicii pentru care, dat fiind faptul că sunt noi, este dificil să se prevadă condițiile privind cererea sau intrarea pe piață și oferta și, în consecință, este dificil să se aplice testul celor trei criterii. Astfel de piețe nu ar trebui să facă obiectul unor obligații de reglementare ex ante inadecvate pentru a se promova inovarea și pentru a se preveni, totodată, blocarea pieței de către întreprinderea principală (3). Modernizările succesive ale infrastructurii rețelelor existente duc rareori la crearea unei piețe noi sau emergente. Lipsa substituibilității unui produs trebuie să fie stabilită atât din perspectiva cererii, cât și din cea a ofertei, înainte de a se putea concluziona că produsul respectiv nu este inclus într-o piață deja existentă. Apariția unor noi servicii cu amănuntul poate să genereze noi piețe angro derivate, în măsura în care serviciile respective cu amănuntul nu pot fi furnizate utilizându-se produse angro deja existente.

                  (20)

                  Având în vedere evoluția concurenței, inclusiv a concurenței bazate pe infrastructură, prezenta recomandare, ca și recomandarea din 2014, identifică numai piețele relevante la nivel angro. Reglementarea ex ante impusă la nivelul angro ar trebui să fie considerată suficientă pentru remedierea problemelor potențiale de concurență pe piața (piețele) cu amănuntul conexă (conexe) din aval.

                  (21)

                  În conformitate cu considerentul 165 din cod, autoritățile naționale de reglementare ar trebui, cel puțin, să analizeze piețele enumerate în recomandare, inclusiv piețele care sunt enumerate, dar nu mai sunt reglementate în contextul național sau local specific. În ceea ce privește piețele enumerate în anexa la prezenta recomandare, autoritățile naționale de reglementare pot considera în continuare oportun, pe baza circumstanțelor naționale specifice, să efectueze testul celor trei criterii. Autoritățile naționale de reglementare pot concluziona că cerințele testului celor trei criterii sunt sau nu îndeplinite în circumstanțele naționale specifice. Dacă cerințele testului celor trei criterii nu sunt îndeplinite pentru o anumită piață enumerată în recomandare, autoritatea națională de reglementare nu ar trebui să impună obligații de reglementare pe piața respectivă.

                  (22)

                  Autoritățile naționale de reglementare ar trebui, de asemenea, să analizeze, pe baza unor analize de piață anterioare, piețele care nu sunt cuprinse în prezenta recomandare, dar care sunt reglementate pe teritoriul aflat sub jurisdicția lor, sau alte piețe, dacă au motive suficiente pentru a considera că sunt îndeplinite cerințele testului celor trei criterii. Prin urmare, autoritățile naționale de reglementare pot defini și alte piețe relevante de produse și servicii, care nu sunt enumerate în prezenta recomandare, dacă pot dovedi că, în contextul lor național, piețele îndeplinesc testul celor trei criterii.

                  (23)

                  Atunci când efectuează o analiză de piață în temeiul articolului 67 din cod, atât autoritățile naționale de reglementare, cât și Comisia ar trebui să înceapă analiza având ca punct de plecare piețele cu amănuntul. Analiza unei piețe ar trebui realizată dintr-o perspectivă orientată spre viitor, în absența unei reglementări, pe baza constatării unei puteri semnificative pe piață și pornind de la condițiile de piață existente. Analiza ar trebui să evalueze dacă există perspective de concurență pe piață și dacă o eventuală lipsă a concurenței are un caracter durabil, ținând seama de evoluțiile preconizate sau previzibile ale pieței. Analiza ar trebui să țină seama de efectele altor tipuri de reglementări aplicabile pieței (piețelor) cu amănuntul relevante și pieței (piețelor) angro conexe pe întreaga durată a perioadei relevante în cauză.

                  (24)

                  În cazul în care piața cu amănuntul în cauză nu este efectiv concurențială dintr-o perspectivă orientată spre viitor în absența reglementării ex ante, ar trebui să se definească și analizeze piața (piețele) angro corespunzătoare susceptibilă (susceptibile) de a face obiectul reglementării ex ante în conformitate cu articolul 67 din cod. În plus, atunci când se analizează delimitările și puterea de piață de pe o piață (piețele) angro relevantă (relevante) corespunzătoare pentru a determina dacă aceasta (acestea) este (sunt) efectiv concurențială (concurențiale), ar trebui să se ia în considerare constrângerile concurențiale directe și indirecte, indiferent dacă aceste constrângeri rezultă din rețele de comunicații electronice, servicii de comunicații electronice sau alte tipuri de servicii ori de aplicații care sunt echivalente din perspectiva utilizatorilor finali.

                  (25)

                  Atunci când definesc piețele angro relevante care ar putea face obiectul unei reglementări ex ante, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să înceapă prin a analiza piața care se află cel mai în amonte de piața cu amănuntul pe care au fost identificate probleme concurențiale. Autoritățile naționale de reglementare ar trebui să efectueze o analiză a piețelor situate în aval față de o intrare în amonte reglementată, pentru a determina dacă acestea ar fi efectiv concurențiale în prezența unei reglementări în amonte, până când se ajunge la piața (piețele) cu amănuntul.

                  (26)

                  În funcție de circumstanțele naționale, piața din amonte poate consta în sau include produse angro mai generice între piețe, cum ar fi accesul la infrastructura fizică (de exemplu, accesul la conducte) sau produsele de acces pasiv. În special, în cazul în care există o infrastructură de inginerie civilă și aceasta este reutilizabilă, accesul efectiv la o astfel de infrastructură poate facilita în mod semnificativ introducerea rețelelor de foarte mare capacitate și poate încuraja dezvoltarea concurenței bazate pe infrastructură în beneficiul utilizatorilor finali.

                  (27)

                  Din aceste motive, Comisia a luat în considerare oportunitatea includerii în prezenta recomandare a unei piețe separate pentru accesul la infrastructura fizică. Cu toate acestea, întrucât există diferențe semnificative în ceea ce privește topologia rețelelor, disponibilitatea conductelor omniprezente și nivelul cererii de acces la conducte și stâlpi în întreaga Uniune, Comisia a concluzionat că nu se poate identifica, în prezent, o piață separată pentru accesul la infrastructura fizică la nivelul Uniunii și, prin urmare, aceasta nu ar trebui inclusă în lista piețelor care pot face obiectul reglementării ex ante.

                  (28)

                  În plus, articolul 72 din cod le permite autorităților naționale de reglementare să impună accesul la infrastructura de construcții civile ca măsură corectivă de sine stătătoare pe orice piață angro relevantă. Dacă este proporțională și suficientă pentru a promova concurența în beneficiul utilizatorilor finali, o astfel de obligație de a furniza acces la infrastructura de construcții civile poate fi justificată indiferent dacă infrastructura fizică la care se acordă accesul face parte sau nu din piața relevantă reglementată și ar trebui să fie luată în considerare de către autoritățile naționale de reglementare înainte ca alte obligații de acces să fie impuse în aval.

                  (29)

                  În ceea ce privește piețele de bandă largă angro, produsele de acces virtual pot fi concepute astfel încât să prezinte caracteristici similare sau egale ale produselor, indiferent de locul unde este situat punctul de interconectare pentru acces. Prin urmare, ar putea fi posibil, din punct de vedere tehnic, să se ofere acces angro în bandă largă la nivel central sau local, cu o calitate comparabilă a serviciilor atât din perspectiva solicitantului de acces, cât și din perspectiva utilizatorilor finali. În acest context, atât caracteristicile produsului, cât și disponibilitatea solicitanților de acces de a migra de la un punct de acces la altul sau de a utiliza diferite puncte de interconectare în cadrul arhitecturii rețelei trebuie analizate în cadrul analizei substituibilității.

                  (30)

                  Mulți operatori alternativi și-au majorat investițiile, dezvoltându-și propriile rețele până la punctul de acces local. Este probabil ca acești operatori să nu considere produsele de acces central ca substitut pentru accesul local, deoarece acest lucru ar bloca investițiile în propria infrastructură de rețea. În același timp, trebuie recunoscut faptul că rețeaua de acces este partea cel mai dificil de reprodus a rețelei, din cauza costurilor de implementare nerecuperabile ridicate în raport cu numărul de clienți care pot beneficia de implementare.

                  (31)

                  Deși s-a observat o concurență bazată pe infrastructură, accesul local se caracterizează în continuare prin bariere ridicate la intrare și este reglementat în majoritatea statelor membre. Piața accesului local angro îndeplinește în continuare cerințele testului celor trei criterii, având în vedere faptul că rețeaua de acces este partea cel mai dificil de reprodus a rețelei. Cu toate acestea, dintr-o perspectivă orientată spre viitor, barierele în calea intrării pe piața accesului central nu mai pot fi considerate ca fiind ridicate și netranzitorii la nivelul Uniunii, deoarece piața tinde către o concurență efectivă datorită prezenței platformelor alternative, a disponibilității comerciale pe scară largă a capacităților de transport și a posibilității de a oferi acces central pe care o au operatorii interconectați de la nivel local. În cazul în care produsele de acces furnizate la diferite puncte de interconectare sunt identificate ca fiind substituibile în circumstanțe naționale specifice, piața ar trebui să cuprindă toate aceste produse. Este necesar să se stabilească de la caz la caz dacă o piață atât de largă îndeplinește cerințele testului celor trei criterii.

                  (32)

                  Capacitățile sporite ale rețelelor de comunicații electronice care furnizează produse de larg consum pot satisface chiar și nevoile de conectivitate ale anumitor clienți comerciali. Cu toate acestea, pentru un segment important al pieței întreprinderilor, precum și pentru noua cerere generată de digitalizarea industriei și de factorii socioeconomici, cum ar fi serviciile publice, de exemplu spitalele și școlile, va fi nevoie, de asemenea, de conexiuni dedicate. Prin urmare, anumite întreprinderi au nevoie în continuare de produse cu caracteristici diferite de cele ale produselor de masă.

                  (33)

                  În vederea configurării limitelor pieței pentru capacitate dedicată și a altor produse de acces pentru întreprinderi, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să ia în considerare mai mulți factori, cum ar fi diferitele funcționalități ale produsului și utilizarea preconizată, evoluția prețurilor în timp și elasticitatea încrucișată a prețurilor, asigurându-se, în același timp, că produsele angro relevante corespund problemei identificate privind piața cu amănuntul. Caracteristica distinctivă a produsului pentru capacitatea dedicată este capacitatea acestuia de a furniza conexiuni dedicate și constante și viteze simetrice, și ar trebui să fie evaluată, la fel ca în cazul produselor de pe alte piețe, în cadrul unei analize a substituibilității.

                  (34)

                  Instalarea de infrastructuri alternative care asigură o conectivitate dedicată prin fibră optică pentru întreprinderi a crescut semnificativ, în special în zonele cu o densitate mai mare a populației, în centrele comerciale și în zonele industriale. Cu toate acestea, pot exista zone în care, deși instalarea unei infrastructuri alternative pentru conectivitatea la scară largă poate fi viabilă din punct de vedere economic, suprapunerea rețelelor care oferă conexiuni dedicate izolate ar putea fi mai puțin viabilă din punct de vedere economic, din cauza dimensiunii pieței vizate. În aceste zone mai puțin populate, ca urmare a lipsei concurenței bazate pe infrastructură, există riscul ca, în absența reglementării, cererea de capacitate dedicată să nu fie acoperită de oferte competitive.

                  (35)

                  Pe ambele piețe de acces angro menționate mai sus, este puțin probabil ca problemele concurențiale să persiste în mod uniform într-un anumit stat membru; aceste piețe ar trebui să facă obiectul unei analize geografice aprofundate. Prin urmare, atunci când definesc piețele relevante în conformitate cu articolul 64 alineatul (3) din cod, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să identifice zonele geografice în care condițiile de concurență sunt suficient de omogene și care pot fi deosebite de zonele învecinate în care condițiile de concurență predominante diferă în mod considerabil, încercând în special să afle dacă potențialul operator cu putere semnificativă pe piață acționează în mod uniform în zona acoperită de rețeaua sa sau dacă acesta își desfășoară activitatea în condiții de concurență care diferă în mod considerabil, astfel încât activitățile sale sunt limitate în unele zone, însă nu și în altele.

                  (36)

                  Până în prezent, autoritățile naționale de reglementare au constatat că majoritatea piețelor sunt naționale, deoarece rețeaua de cupru a operatorului tradițional avea o acoperire națională. Cu toate acestea, pe măsură ce instalarea de rețele alternative avansează, condițiile concurențiale pot varia în mod semnificativ și durabil între diferitele zone ale aceluiași stat membru (de exemplu, între zonele urbane și cele rurale), făcând astfel necesară definirea unor piețe geografice separate.

                  (37)

                  În scopul definirii pieței geografice, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să definească unitatea geografică de bază ca punct de plecare pentru evaluarea condițiilor concurențiale. O astfel de unitate ar putea urma topologia rețelei sau limitele administrative, în funcție de circumstanțele naționale. În toate cazurile, în conformitate cu practicile Comisiei (4), unitatea geografică ar trebui: (a) să aibă o dimensiune adecvată, și anume suficient de mică pentru a se evita variații semnificative ale condițiilor concurențiale în cadrul aceleiași unități, dar suficient de mare pentru a se evita o microanaliză consumatoare de resurse și dificilă care ar putea duce la fragmentarea pieței; (b) să poată reflecta structura rețelei tuturor operatorilor relevanți; și (c) să aibă limite clare și stabile de-a lungul timpului. În ceea ce privește condiția (b), autoritățile naționale de reglementare ar trebui să se bazeze, după caz, pe ancheta geografică privind rețelele, efectuată în conformitate cu articolul 22 din cod.

                  (38)

                  În conformitate cu principiile dreptului concurenței și pe baza analizei unităților geografice descrise anterior, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să stabilească, ulterior, o primă definiție a domeniului de aplicare al piețelor geografice prin agregarea unităților care prezintă condiții concurențiale similare. Autoritățile naționale de reglementare ar trebui să evalueze condițiile de concurență într-un mod orientat spre viitor, analizând indicatorii structurali și comportamentali și ținând seama, în special, în conformitate cu articolul 64 alineatul (3) din cod, de importanța concurenței bazate pe infrastructură. Acești indicatori pot fi: amprenta rețelelor, numărul de rețele concurente, cotele lor de piață respective, tendințele cotelor de piață, comportamentul localizat sau uniform în materie de prețuri, caracteristicile cererilor, precum și transferul clienților și rata de pierdere a clienților. Definiția rezultată a piețelor geografice ar trebui verificată cu ajutorul unei analize a substituibilității din perspectiva cererii și a ofertei. Piețele geografice neadiacente care prezintă condiții concurențiale similare pot fi analizate împreună în această etapă.

                  (39)

                  În etapa de definire a pieței ar trebui să se țină seama, dintr-o perspectivă orientată spre viitor, de variațiile semnificative ale condițiilor concurențiale. Segmentarea măsurilor corective poate fi utilizată pentru a aborda variațiile mai puțin semnificative sau mai puțin stabile ale condițiilor de concurență, inclusiv prin adaptarea periodică sau punctuală a acestor măsuri, fără a submina astfel previzibilitatea reglementării.

                  (40)

                  Articolul 75 din cod împuternicește Comisia să adopte un act delegat prin care se stabilește un tarif maxim unic la nivelul Uniunii de terminare a apelurilor de voce în rețelele mobile și un tarif maxim unic la nivelul Uniunii de terminare a apelurilor de voce în rețelele fixe (denumite împreună „tarife unice la nivelul Uniunii de terminare a apelurilor de voce”). Tarifele unice la nivelul Uniunii de terminare a apelurilor de voce se vor aplica direct oricărui furnizor de servicii de terminare a apelurilor telefonice în rețelele fixe și mobile din Uniune. Tarifele unice la nivelul Uniunii de terminare a apelurilor de voce se bazează pe costurile eficiente de furnizare a serviciilor de terminare a apelurilor. Aplicarea acestor tarife va limita capacitatea operatorilor de telefonie mobilă și fixă de a stabili tarife excesive de terminare a apelurilor. Astfel, riscul unor tarife excesive de terminare a apelurilor, care a reprezentat cea mai gravă amenințare la adresa concurenței pe aceste piețe, ar dispărea. Având în vedere orientarea strictă în funcție de costuri aplicată la stabilirea tarifelor de terminare a apelurilor de voce la nivelul Uniunii, astfel cum se prevede în cod, tarifele de terminare a apelurilor ar trebui să fie similare cu cele preconizate în cazul piețelor competitive. Prin urmare, piețele de terminare a apelurilor nu ar mai îndeplini cerințele testului celor trei criterii la nivelul Uniunii.

                  (41)

                  Cu toate acestea, circumstanțe specifice pot justifica reglementarea, în unele state membre, a anumitor aspecte ale piețelor de terminare a apelurilor. Circumstanțele naționale specifice pot indica faptul că aceste piețe nu tind spre concurență dintr-o perspectivă orientată spre viitor sau că există în continuare probleme concurențiale. Acesta ar putea fi cazul în situațiile în care operatorilor li s-a refuzat interconectarea sau aceștia au întâmpinat probleme legate de terminarea apelurilor din rețeaua lor în rețelele altor operatori. Autoritățile naționale de reglementare ar trebui să abordeze astfel de probleme, fie prin impunerea unor obligații bazate pe principiul operatorului cu putere semnificativă pe piață, altele decât controlul prețurilor, dacă sunt îndeplinite cerințele testului celor trei criterii, fie prin utilizarea altor instrumente de reglementare adecvate, și anume articolul 61 alineatul (2) din cod, dacă sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolul respectiv.

                  (42)

                  Lista piețelor enumerate în anexa la prezenta recomandare nu mai cuprinde trei piețe care figurau în recomandarea din 2014, deoarece acestea nu îndeplinesc cerințele testului celor trei criterii, și anume piața de furnizare angro de servicii de terminare a apelurilor la puncte fixe din rețelele publice individuale de telefonie (piața 1), piața de furnizare angro de servicii de terminare a apelurilor de voce în rețelele individuale de telefonie mobilă (piața 2) și piața de furnizare angro de servicii de acces central la puncte fixe pentru produse de larg consum (piața 3b).

                  (43)

                  Pentru celelalte piețe din recomandarea din 2014, și anume piața 3a (furnizarea angro de servicii de acces local la puncte fixe) și piața 4 (furnizare angro de servicii de acces de înaltă calitate la puncte fixe), aceasta din urmă fiind parțial redefinită, se justifică în continuare reglementarea ex ante, deoarece aceste piețe îndeplinesc cerințele testului celor trei criterii la nivelul Uniunii. Autoritățile naționale de reglementare ar trebui să țină seama de circumstanțele lor naționale atunci când delimitează aceste piețe, în special în ceea ce privește dimensiunea lor geografică.

                  (44)

                  În vederea garantării faptului că se acordă o atenție corespunzătoare impactului reglementării impuse pe piețele conexe atunci când se stabilește dacă pe o piață dată se justifică reglementarea ex ante, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să se asigure că piețele conexe sunt analizate într-un mod coerent și, în cazul în care acest lucru este posibil, în același timp sau la un interval de timp cât mai apropiat posibil.

                  (45)

                  Atunci când analizează oportunitatea modificării sau a menținerii obligațiilor de reglementare existente, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să aplice testul celor trei criterii și piețelor care au fost enumerate în anexele la Recomandarea 2003/311/CE (5), Recomandarea 2007/879/CE și Recomandarea 2014/710/UE a Comisiei (6), dar care nu mai figurează în anexa la prezenta recomandare.

                  (46)

                  Organismul Autorităților Europene de Reglementare în Domeniul Comunicațiilor Electronice a fost consultat în conformitate cu articolul 64 alineatul (1) din Directiva (UE) 2018/1972; acesta a emis un aviz la 16 octombrie 2020.

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

                  1.

                  Atunci când definesc piețele relevante corespunzătoare circumstanțelor naționale, în conformitate cu articolul 64 alineatul (3) din Directiva (UE) 2018/1972, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să analizeze piețele de produse și de servicii identificate în anexă.

                  2.

                  Atunci când consideră că una dintre piețele enumerate în anexă nu poate face obiectul reglementării ex ante în circumstanțele naționale specifice, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să efectueze testul celor trei criterii și să demonstreze faptul că cel puțin unul dintre cele trei criterii prevăzute la articolul 67 alineatul (1) din Directiva (UE) 2018/1972 nu este îndeplinit, urmând ca acest demers să fie verificat de Comisie.

                  3.

                  Atunci când identifică piețele geografice relevante de pe teritoriul lor în conformitate cu articolul 64 alineatul (3) din cod, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să efectueze o analiză detaliată a substituibilității din perspectiva cererii și a ofertei, pornind de la o unitate geografică adecvată și agregând unitățile care prezintă condiții concurențiale similare. Evaluarea condițiilor concurențiale ar trebui să fie orientată spre viitor și ar trebui să se bazeze, printre altele, pe numărul și caracteristicile rețelelor concurente, pe distribuția și tendințele cotelor de piață, ale prețurilor și ale modelelor comportamentale.

                  4.

                  Prezenta recomandare nu aduce atingere definițiilor piețelor, rezultatelor analizelor de piață și obligațiilor de reglementare adoptate de autoritățile naționale de reglementare în conformitate cu cadrul de reglementare în vigoare înainte de data adoptării recomandării.

                  5.

                  Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

         Adoptată la Bruxelles, 18 decembrie 2020.

               Pentru Comisie

            Thierry BRETON

               Membru al Comisiei

         (1)  JO L 321, 17.12.2018, p. 36.

         (2)  Recomandarea 2014/710/UE a Comisiei din 9 octombrie 2014 privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (JO L 295, 11.10.2014, p. 79).

         (3)  A se vedea punctul 23 din Orientările Comisiei privind analiza pieței și evaluarea puterii semnificative pe piață în temeiul cadrului reglementare al UE pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (JO C 159, 7.5.2018, p. 1 și considerentul 163 din Codul european al comunicațiilor electronice).

         (4)  În special, Comunicarea C/2018/2374 a Comisiei – Orientări privind analiza pieței și evaluarea puterii semnificative pe piață în temeiul cadrului de reglementare al UE pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (JO C 159, 7.5.2018, p. 1).

         (5)  Recomandarea 2003/311/CE a Comisiei din 11 februarie 2003 privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (JO L 114, 8.5.2003, p. 45).https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX%3A32003H0311

         (6)  Recomandarea 2007/879/CE a Comisiei din 17 decembrie 2007 privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (JO L 344, 28.12.2007, p. 65).https://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/PDF/?uri=CELEX:32007H0879&from=EN

         ANEXĂ
         Piața 1: furnizarea angro de servicii de acces local la puncte fixe
         Piața 2: furnizarea angro de capacitate dedicată


               21.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 23/146

      P8_TA(2019)0172
      Domeniul de acțiune și mandatul reprezentanților speciali ai UE
      Recomandarea Parlamentului European din 13 martie 2019 adresată Consiliului, Comisiei și Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate privind domeniul de acțiune și mandatul reprezentanților speciali ai UE (2018/2116(INI))
      (2021/C 23/23)

         Parlamentul European,

                  —

                  având în vedere articolele 2, 3, 6, 21, 33 și 36 din Tratatul privind Uniunea Europeană,

                  —

                  având în vedere Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind organizarea și funcționarea Serviciului european pentru acțiune externă (1),

                  —

                  având în vedere declarația Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate (VP/ÎR) cu privire la responsabilitatea politică (2),

                  —

                  având în vedere rapoartele anuale ale Înaltului Reprezentant al Uniunii Europene pentru afaceri externe și politica de securitate adresate Parlamentului European referitoare la punerea în aplicare a politicii externe și de securitate comună,

                  —

                  având în vedere Raportul anual al UE privind drepturile omului și democrația în lume,

                  —

                  având în vedere Acordul interinstituțional din 20 noiembrie 2002 dintre Parlamentul European și Consiliu privind accesul Parlamentului European la informații sensibile ale Consiliului din domeniul politicii de securitate și apărare;

                  —

                  având în vedere Orientările privind numirea, mandatul și finanțarea reprezentantului special al UE din 9 iulie 2007 și Nota Consiliului (7510/14) din 11 martie 2014,

                  —

                  având în vedere rezoluția sa din 8 iulie 2010 referitoare la propunerea de decizie a Consiliului privind organizarea și funcționarea Serviciului european pentru acțiune externă (3),

                  —

                  având în vedere Strategia globală pentru politica externă și de securitate a Uniunii Europene, prezentată de VP/ÎR la 28 iunie 2016, și rapoartele de punere în aplicare ulterioare,

                  —

                  având în vedere Orientările UE pentru promovarea și protejarea respectării tuturor drepturilor omului pentru persoanele lesbiene, gay, bisexuale, transgen și intersexuale (LGBTI), adoptate de Consiliu în 2013,

                  —

                  având în vedere Actul final de la Helsinki din 1975 al Organizației pentru Securitate și Cooperare în Europa (OSCE), precum și toate principiile acestuia, ca document de temelie pentru securitatea europeană și regională,

                  —

                  având în vedere rezoluțiile sale referitoare la rapoartele anuale ale Înaltului Reprezentant al Uniunii Europene pentru afaceri externe și politica de securitate adresate Parlamentului European referitoare la punerea în aplicare a politicii externe și de securitate comună,

                  —

                  având în vedere rezoluțiile sale referitoare la rapoartele anuale ale UE privind drepturile omului și democrația în lume,

                  —

                  având în vedere Recomandarea sa din 15 noiembrie 2017 adresată Consiliului, Comisiei și SEAE privind Parteneriatul Estic, în perspectiva summitului din noiembrie 2017 (4),

                  —

                  având în vedere Rezoluția sa din 4 iulie 2017 referitoare la abordarea încălcărilor drepturilor omului în contextul crimelor de război și crimelor împotriva umanității, inclusiv genocidul (5),

                  —

                  având în vedere rezoluțiile sale referitoare la Ucraina, în care se solicită numirea unui reprezentant special al Uniunii Europene (RSUE) pentru Crimeea și regiunea Donbas,

                  —

                  având în vedere recomandarea sa din 13 iunie 2012 adresată Consiliului referitoare la reprezentantul special al Uniunii Europene pentru drepturile omului (6),

                  —

                  având în vedere articolele 110 și 113 din Regulamentul său de procedură,

                  —

                  având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri externe (A8-0171/2019),

                  A.

                  întrucât UE are ambiția de a fi un actor global mai puternic – nu doar din punct de vedere economic, dar și politic – străduindu-se, prin acțiunile sale, să contribuie la menținerea păcii și securității la nivel global și a unei ordini mondiale bazate pe reguli;

                  B.

                  întrucât reprezentanții speciali ai UE (RSUE) sunt numiți de către Consiliu la propunerea VP/ÎR, având mandatul de a înregistra progrese în privința realizării unor obiective de natură tematică sau politică sau de securitate specifice din punct de vedere geografic; întrucât aceștia s-au dovedit a fi un instrument valoros și flexibil pentru diplomația UE, deoarece pot personaliza și reprezenta UE în locuri și situații cruciale, cu sprijinul tuturor statelor membre; întrucât flexibilitatea mandatelor RSUE înseamnă că ei sunt instrumente operaționale care pot fi mobilizate rapid atunci când survin preocupări legate de anumite țări sau de anumite teme;

                  C.

                  întrucât, datorită prezenței lor constante pe teren, RSUE se situează pe o poziție privilegiată pentru stabilirea unui dialog cu societatea civilă și cu actorii locali, precum și pentru realizarea de cercetări la fața locului; întrucât această experiență directă le permite să contribuie în mod constructiv la elaborarea politicilor și strategiilor;

                  D.

                  întrucât în prezent există cinci RSUE regionali (pentru Cornul Africii, Sahel, Asia Centrală, procesul de pace din Orientul Mijlociu, Caucazul de Sud și criza din Georgia), doi RSUE specifici unei țări (Kosovo și Bosnia și Herțegovina) și un RSUE tematic responsabil cu drepturile omului;

                  E.

                  întrucât, în prezent, doar doi RSUE sunt femei;

                  F.

                  întrucât, în cazul RSUE desemnați cu mandate pentru anumite țări, mandatul lor dublu, ei fiind și șefi ai delegațiilor UE din țările în cauză, a contribuit la coerența și eficiența prezenței externe a UE; întrucât trimiterea de noi RSUE în anumite țări trebuie să fie coerentă cu strategiile UE de acțiune externă, având în vedere întărirea delegațiilor UE prin Tratatul de la Lisabona, prin care acestea au dobândit responsabilitatea coordonării tuturor acțiunilor UE pe teren, inclusiv a politicilor PESC;

                  G.

                  întrucât există alte zone și conflicte prioritare, inclusiv în vecinătatea imediată a UE, care necesită o atenție specială, mai multă implicare și vizibilitate a UE, cum ar fi agresiunea Rusiei în Ucraina și ocuparea ilegală a Crimeii;

                  H.

                  întrucât RSUE s-au dovedit utili, în special în ceea ce privește purtarea unor dialoguri politice la nivel înalt și capacitatea de a intra în contact cu parteneri de înalt nivel în medii politice foarte sensibile;

                  I.

                  întrucât RSUE sunt finanțați din bugetul PESC, astfel cum a fost adoptat de Parlament în cadrul procedurii de codecizie, și sunt răspunzători pentru execuția bugetară în fața Comisiei;

                  J.

                  întrucât VP/ÎR s-a angajat să răspundă pozitiv la solicitările Parlamentului European de a îi audia pe RSUE nou-numiți înainte de preluarea posturilor și a facilita informări periodice ale Parlamentului de către RSUE;

                  K.

                  întrucât RSUE sunt selectați dintre persoanele care au ocupat anterior funcții diplomatice sau politice de rang înalt în țara lor sau în cadrul organizațiilor internaționale; întrucât ei beneficiază de un grad substanțial de flexibilitate și libertate de acțiune în ceea ce privește modul de executare a mandatului lor, ceea ce poate contribui la atingerea obiectivelor stabilite, la punerea în aplicare a strategiilor și la crearea de valoare adăugată pentru UE;

                  L.

                  întrucât rolul-cheie al RSUE este să contribuie la unitatea, consecvența, coerența și eficacitatea acțiunii externe și reprezentării UE; întrucât ei demonstrează interesul UE pentru o țară, o regiune sau o temă anume, îi întăresc vizibilitatea și contribuie la implementarea unei strategii sau politici specifice a UE pentru țara, regiunea sau tema în legătură cu care își exercită mandatul;

                  1.

                  recomandă Consiliului, Comisiei și Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate următoarele:

                              (a)

                              să prezinte o reflecție strategică privind utilizarea, rolul, mandatele și contribuția RSUE în contextul punerii în aplicare a Strategiei globale a UE;

                              (b)

                              să se asigure că RSUE sunt numiți numai în cazul în care există o valoare adăugată clară în utilizarea acestui instrument, și anume dacă sarcinile acestora nu pot fi îndeplinite în mod eficient de structurile existente din cadrul SEAE, inclusiv de către delegațiile UE, sau în cadrul Comisiei;

                              (c)

                              să se asigure, de asemenea, că RSUE sunt în primul rând utilizați pentru a intensifica eforturile UE de prevenire și soluționare a conflictelor, precum și de implementare a strategiilor UE, în special prin mediere și facilitare a dialogului, și pentru a promova obiectivele de politică ale UE în domenii tematice specifice din sfera relațiilor externe și cu respectarea dreptului internațional;

                              (d)

                              să evite creșterea necontrolată a numărului RSUE și fragmentarea mandatelor acestora, care ar crea suprapuneri cu alte instituții ale UE și ar duce la creșterea costurilor de coordonare;

                              (e)

                              să se asigure că mandatele și acțiunile RSUE în ceea ce privește securitatea regională și prevenirea, medierea și soluționarea conflictelor sunt ghidate de principiile dreptului internațional enunțate în Actul final de la Helsinki din 1975 și în alte norme esențiale ale dreptului internațional, precum și de soluționarea pașnică a diferendelor, ca element-cheie al ordinii de securitate europene, astfel cum s-a subliniat în Strategia globală a UE; și să respecte toate normele și politicile adoptate de UE în ceea ce privește regiunea sau conflictul care intră în sfera lor de responsabilitate

                              (f)

                              să ia în considerare toate mijloacele posibile de întărire a rolului RSUE ca instrument eficace al politicii externe a UE, capabil să dezvolte și să promoveze inițiativele de politică externă ale UE și să promoveze sinergia, îndeosebi prin asigurarea libertății lor de deplasare în zonele incluse în mandatul lor, inclusiv în zonele de conflict, în scopul punerii efective în aplicare a îndatoririlor lor;

                              (g)

                              să asigure o mai mare transparență și vizibilitate a activității RSUE, inclusiv prin raportări publice și vizite în țările respective, programe de lucru și priorități, precum și crearea unor pagini de internet individuale pentru a permite controlul public al acțiunilor lor;

                              (h)

                              să întărească activele care constituie valoarea adăugată a RSUE – legitimitatea întemeiată pe sprijinul VP/ÎR și al statelor membre, pe responsabilitățile naționale/regionale/tematice, pe importanța politică, pe flexibilitate și pe amplificarea prezenței și vizibilității UE în țările partenere, întărind astfel profilul UE ca actor internațional efectiv;

            Cu privire la mandat

                  (i)

                  să permită o perioadă adecvată de mandat, care să creeze o perspectivă ce permite angajarea de personal cu calificări înalte și să permită punerea în aplicare a mandatului, precum și instaurarea unui climat de încredere cu partenerii, crearea de rețele și influențarea proceselor; să asigure reexaminarea periodică, în conformitate cu evoluțiile din țara/regiunea sau cu subiectul în cauză și, de asemenea, să permită prelungirea mandatului, după caz, în funcție de circumstanțe;

                  (j)

                  să contribuie la implementarea unei politici sau strategii a UE vizând regiunea cuprinsă în mandat, precum și la formularea sau la revizuirea strategiilor sau politicilor;

                  (k)

                  să se asigure că prevenirea și soluționarea conflictelor, medierea și facilitarea dialogului, precum și libertățile fundamentale, drepturile omului, democrația, statul de drept și egalitatea între femei și bărbați sunt considerate priorități orizontale și, prin urmare, ca pietrele de temelie ale domeniului de acțiune al mandatelor RSUE, și să se asigure informarea adecvată cu privire la acțiunile întreprinse în acest domeniu;

                  (l)

                  să solicite evaluarea și monitorizarea procedurilor care cuprind rezultatele obținute, obstacolele întâlnite, indicarea principalelor provocări, contribuții la formularea politicilor și evaluarea coordonării activităților RSUE cu alți actori din UE pentru a favoriza schimburile de bune practici în rândul RSUE, precum și evaluarea performanței și luarea în considerare a reînnoirii și reexaminării mandatelor;

                  (m)

                  să asigure coerența mandatului pentru Asia Centrală cu Strategia UE pentru Asia Centrală din 2007, reexaminată în 2015, pentru a consolida eficacitatea și vizibilitatea Uniunii în regiune;

                  (n)

                  să introducă o perioadă extinsă a existenței stării de incompatibilitate pentru RSUE, în scopul de a asigura cel mai înalt nivel posibil de standarde etice pentru cazurile de conflicte de interese;

                  (o)

                  să se asigure că Comisia pentru afaceri externe a Parlamentului este implicată în redactarea mandatelor RSUE, noi și prelungite;

            Cu privire la instrumente

                  (p)

                  să mențină flexibilitatea și autonomia de care se bucură în prezent RSUE ca instrument specific al PESC cu o sursă de finanțare separată și cu o relație privilegiată cu Consiliul; să întărească, totuși, în același timp, legăturile de coordonare și de informare cu direcțiile de gestionare aferente din cadrul SEAE (regionale, tematice, PSAC și reacția la situații de criză) și cu direcțiile generale respective ale Comisiei; să asigure un proces de numire și confirmare rapid și transparent;

                  (q)

                  pentru a remedia deficiențele în menținerea memoriei instituționale și a continuității între RSUE aflați la sfârșit de mandat și cei care își încep mandatul, prin întărirea sprijinului logistic și administrativ din partea SEAE, inclusiv arhivarea, și prin detașarea, în principal, a unor consilieri în materie de politici din partea SEAE și a altor instituții ale UE, după caz, pentru a se alătura echipelor RSUE;

            Cu privire la profilul personal

                  (r)

                  să numească în calitate de RSUE persoană cu vaste cunoștințe diplomatice și politice și cu un profil adecvat, asigurându-se în special că aceștia au influența politică necesară pentru a stabili legături și încredere reciprocă cu interlocutorii de nivel înalt; să profite, în acest sens, de rezerva existentă de persoane cu experiență politică și diplomatică în întreaga UE; să respecte echilibrul geografic și cel între femei și bărbați; să se asigure că decizia de numire a unei persoane anume se ia de manieră transparentă și numai după confirmarea admisibilității candidatului, în special în ceea ce privește orice potențial conflict de interese și măsura în care candidatul îndeplinește standardele în materie de comportament etic;

                  (s)

                  să se asigure că numirea RSUE poate fi confirmată doar după o evaluare favorabilă din partea Comisiei pentru afaceri externe a Parlamentului;

                  (t)

                  să asigure un acces mai ușor la informații și justificări privind candidații selecționați;

            Cu privire la zonele cuprinse

                  (u)

                  să concentreze mandatele RSUE pe consolidarea securității regionale și pe prevenirea și soluționarea conflictelor, în special prin facilitarea dialogului și mediere, în care angajamentul UE poate aduce valoare adăugată; să se asigure că, în cazul unei concentrări tematice, numirea unui RSUE nu se suprapune peste rolul Comisiei și al SEAE sau nu îl subminează;

                  (v)

                  luând în considerare rolul RSUE ca instrument diplomatic specific în acțiunea externă a UE și recunoscând importanța stabilității vecinătății europene, să încurajeze RSUE să dezvolte relații din ce în ce mai strânse cu țările afectate de conflicte prelungite, cu accent pe nevoia puternică a RSUE de a contribui la soluționarea pașnică a conflictelor din vecinătatea UE;

                  (w)

                  să salute numirea unui nou RSUE pentru drepturile omului și să recunoască activitatea deținătorului precedent al funcției, care și-a îndeplinit cu succes rolul de a spori eficacitatea și vizibilitatea politicii UE în domeniul drepturilor omului; constată că responsabilitățile postului au fost extinse pentru a include promovarea respectării dreptului internațional umanitar și promovarea sprijinului pentru justiția penală internațională;

                  (x)

                  să întărească capacitatea și rolul RSUE pentru drepturile omului, ținând cont de faptul că mandatul său este mondial și, prin urmare, necesită și implică dialog politic cu țări terțe, parteneri pertinenți, mediul de afaceri, societatea civilă și organizații internaționale și regionale și acțiuni în forurile internaționale competente;

                  (y)

                  ținând seama de faptul că este important să nu se mărească semnificativ numărul RSUE pentru a nu reduce natura specială a acestora, să se elimine treptat mandatele RSUE specifici fiecărei țări și, până la repartizarea generală a responsabilităților în cadrul viitoarei Comisii și al SEAE, să se ia în considerare numirea unor RSUE regionali; să ia în considerare desemnarea unor RSUE tematici pentru coordonarea internațională a luptei împotriva schimbărilor climatice, pentru dreptul umanitar internațional și justiția internațională, precum și pentru dezarmare și neproliferare, în acest ultim caz înlocuindu-l pe actualul trimis special al UE pentru acest domeniu;

                  (z)

                  să numească un nou RSUE pentru Ucraina, axat în special pe Crimeea și Donbas, responsabil cu monitorizarea situației drepturilor omului în teritoriile ocupate, implementarea Acordurilor de la Minsk, dezamorsarea situației din Marea Azov și asigurarea drepturilor persoanelor strămutate intern, (PSI), astfel cum solicitase anterior Parlamentul în rezoluțiile sale;

            Cu privire la interacțiune și cooperare

                  (aa)

                  să întărească interacțiunea și coordonarea RSUE cu diferitele instituții ale UE, cu societatea civilă și cu statele membre, astfel încât să se asigure o sinergie maximă și o implicare coerentă a tuturor actorilor; să consolideze implicarea RSUE în sistemul UE de alertă timpurie în caz de conflict; să se asigure că nu există suprapuneri cu alte personalități diplomatice la nivel înalt, cum ar fi trimișii speciali ai UE; și să asigure cooperarea cu alți parteneri și trimiși care împărtășesc aceeași viziune, inclusiv cu cei numiți de ONU, NATO și SUA;

                  (ab)

                  având în vedere că Parlamentul European este colegiuitor pentru partea civilă a bugetului PESC, care este gestionat de Serviciul Instrumente de Politică Externă (FPI), pentru a consolida supravegherea de către Parlament a activităților RSUE și a crește nivelul lor de responsabilitate și transparența activității lor, reamintind că acest obiectiv poate fi atins prin schimbul de informații în mod regulat cu privire la punerea în aplicare de către RSUE a mandatului lor, la activitatea și realizările acestora și la provocările cu care se confruntă, prin reuniuni și schimburi de opinii regulate și cel puțin anuale între RSUE și organele pertinente ale PE, în special Comisia pentru afaceri externe și subcomisiile sale pentru drepturile omului și pentru apărare, precum și prin transmiterea sistematică către PE a rapoartelor și strategiilor de țară trimise de RSUE Comisiei politice și de securitate (PSC) în cadrul Consiliului și al SEAE; în acest sens, insistă ca aceste documente să fie incluse în Acordul interinstituțional în domeniul PESC;

                  (ac)

                  să încurajeze interacțiunea și să faciliteze dialogul cu societatea civilă și cu cetățenii, în regiunile vizată de RSUE, ca parte a diplomației preventive și a procesului de mediere, precum și în interesul vizibilității UE; să asigure, în special, că RSUE fac dovada unui angajament proactiv față de actorii societății civile, apărătorii drepturilor omului sau dizidenții, care pot fi amenințați sau vizați de autoritățile locale;

                  2.

                  recomandă ca următorul Parlament European să solicite un angajament din partea noului VP/ÎR de a prezenta, în primele șase luni ale mandatului său, o reflecție strategică privind utilizarea RSUE, în contextul punerii în aplicare a Strategiei globale și în concordanță cu principiile și recomandările prezentate mai sus;

                  3.

                  încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta recomandare Consiliului, Comisiei și Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, precum și reprezentanților speciali ai UE.

         (1)  JO L 201, 3.8.2010, p. 30.

         (2)  JO C 210, 3.8.2010, p. 1.

         (3)  JO C 351 E, 2.12.2011, p. 454.

         (4)  JO C 356, 4.10.2018, p. 130.

         (5)  JO C 334, 19.9.2018, p. 69.

         (6)  JO C 332 E, 15.11.2013, p. 114.