title: Recomandarea Comisiei din 5 iunie 2008 privind limitarea răspunderii civile a auditorilor legali și a societăților de audit [notificată cu numărul C(2008) 2274] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 162/39

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 5 iunie 2008
   privind limitarea răspunderii civile a auditorilor legali și a societăților de audit
   [notificată cu numărul C(2008) 2274]
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2008/473/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211 a doua liniuță,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului (1) stabilește o armonizare minimă a cerințelor în materie de audit legal. În temeiul articolului 31 din directiva menționată anterior, Comisia trebuie să prezinte un raport cu privire la impactul normelor interne privind răspunderea referitoare la efectuarea auditurilor legale asupra piețelor de capital europene și cu privire la condițiile de asigurare pentru auditorii legali și societățile de audit și să formuleze recomandări, dacă consideră că este cazul.

               (2)

               Buna funcționare a piețelor de capital necesită o capacitate de audit suficientă pe termen lung și o piață concurențială pentru serviciile de audit, în cadrul căreia există un număr suficient de societăți de audit care să poată și care să fie dispuse să efectueze audituri legale ale societăților ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată dintr-un stat membru. Cu toate acestea, instabilitatea crescândă a capitalizării de piață a societăților a avut drept rezultat riscuri privind răspunderea mult mai ridicate, în timp ce accesul la asigurări împotriva riscurilor asociate cu auditurile de acest tip a devenit din ce în ce mai limitat.

               (3)

               Din moment ce răspunderea nelimitată și solidară poate descuraja societățile și rețelele de audit să intre pe piața internațională de audit pentru societățile cotate la bursă din Comunitate, există puține perspective de apariție a noi rețele de audit care să fie în măsură să efectueze audituri legale pentru astfel de societăți.

               (4)

               În consecință, răspunderea auditorilor și a societăților de audit, inclusiv a auditorilor de grupuri, care efectuează audituri legale ale societăților cotate la bursă, ar trebui limitată. Cu toate acestea, limitarea răspunderii nu se justifică în cazurile de încălcare deliberată a îndatoririlor profesionale din partea unui auditor și nu ar trebui să se aplice în astfel de cazuri. De asemenea, o limitare de acest tip nu ar trebui să aducă atingere dreptului părții prejudiciate de a beneficia de o despăgubire echitabilă.

               (5)

               Având în vedere diferențele semnificative dintre sistemele de răspundere civilă din statele membre, în această etapă este necesar ca fiecare stat membru să poată alege metoda de limitare pe care o consideră cea mai adecvată pentru sistemul său de răspundere civilă.

               (6)

               Prin urmare, statele membre ar trebui să poată să stabilească un plafon de răspundere a auditorilor, în temeiul legislației naționale. Ca alternativă, statele membre ar trebui să poată să instituie, în temeiul legislației naționale, un sistem de răspundere proporțională, conform căruia auditorii legali și societățile de audit sunt răspunzătoare exclusiv în măsura contribuției lor la prejudiciul cauzat, fără să fie răspunzători solidar alături de alte părți. În statele membre în care orice cereri de despăgubire împotriva auditorilor legali ar putea fi introduse numai de societatea auditată, și nu de acționari individuali, nici de alte părți terțe, statele membre ar trebui să poată să permită societății, acționarilor acesteia și auditorului respectiv să stabilească limitarea răspunderii auditorului, sub rezerva prevederii unor garanții adecvate pentru părțile care investesc în societatea auditată,

         RECOMANDĂ:
   Obiect

               (1)

               Prezenta recomandare vizează răspunderea civilă a auditorilor și a societăților de audit care realizează un audit legal al conturilor consolidate sau anuale ale unei societăți care este înregistrată într-un stat membru și ale cărei titluri de valoare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată dintr-un stat membru.

         Limitarea răspunderii

               (2)

               Răspunderea civilă a auditorilor legali și a societăților de audit care rezultă dintr-o încălcare a îndatoririlor profesionale care le revin ar trebui să fie limitată, cu excepția cazurilor de încălcare deliberată a îndatoririlor de către auditorul legal respectiv sau de către societatea de audit respectivă.

               (3)

               Limitarea răspunderii ar trebui să se aplice pentru societatea auditată și pentru orice parte terță care dispune de dreptul de a înainta o cerere de despăgubire, în temeiul legislației naționale.

               (4)

               Orice limitare a răspunderii civile nu ar trebui să împiedice părțile prejudiciate să fie despăgubite în mod echitabil.

         Metode de limitare a răspunderii

               (5)

               Statele membre ar trebui să întreprindă măsuri în vederea limitării răspunderii. În acest scop, se recomandă utilizarea, în special, a uneia sau a mai multora dintre următoarele metode:

                           (a)

                           stabilirea unei sume financiare maxime sau a unei formule care să permită calcularea unei astfel de sume;

                           (b)

                           stabilirea unei serii de principii în virtutea cărora un auditor legal sau o societate de audit nu este răspunzătoare într-o măsură mai mare decât contribuția sa efectivă la pierderea suferită de reclamant și, prin urmare, nu este responsabilă solidar cu ceilalți autori ai acțiunilor ilicite;

                           (c)

                           dispoziție care să permită oricărei societăți să fie auditată și auditorului legal sau societății de audit să stabilească o limitare a răspunderii printr-un acord.

               (6)

               În cazul în care răspunderea este limitată printr-un acord, astfel cum se menționează la alineatul (5) litera (c), statele membre ar trebui să se asigure că următoarele condiții sunt îndeplinite:

                           (a)

                           acordul se supune controlului jurisdicțional;

                           (b)

                           în ceea ce privește societatea care trebuie auditată, nivelul de limitare este decis în mod colectiv de membrii organismelor administrative, de conducere și de supraveghere, menționate la articolul 50b din Directiva 78/660/CEE a Consiliului (2) sau, în cazul unui grup de audit, la articolul 36a din Directiva 83/349/CEE a Consiliului (3) și această decizie este aprobată de acționarii societății care trebuie auditată;

                           (c)

                           limitarea răspunderii și orice modificări ale acesteia se publică în anexele la conturile societății auditate.

               (7)

               Înainte de adoptarea de măsuri de punere în aplicare a metodelor menționate la alineatul (5) literele (a), (b) sau (c) sau a oricărei alte metode de limitare a răspunderii care este în conformitate cu alineatele (2), (3) și (4), un stat membru ar trebui să ia în considerare impactul asupra piețelor financiare și a investitorilor, asupra condițiilor de acces la piața de audit legal pentru societățile cotate la bursă, precum și impactul asupra calității auditului, a capacității de asigurare a riscurilor și asupra societăților care trebuie auditate.

         Etapa ulterioară

               (8)

               Statele membre sunt invitate să informeze Comisia cu privire la acțiunile întreprinse pe baza prezentei recomandări până la 5 iunie 2010.

         Destinatari

               9.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 5 iunie 2008.

            Pentru Comisie

         Charlie McCREEVY

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 157, 9.6.2006, p. 87. Directivă modificată prin Directiva 2008/30/CE (JO L 81, 20.3.2008, p. 53).

      (2)  JO L 222, 14.8.1978, p. 11. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2006/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 224, 16.8.2006, p. 1).

      (3)  JO L 193, 18.7.1983, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2006/99/CE (JO L 363, 20.12.2006, p. 137).


				|

		52012DC0311

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă pe 2012 al Estoniei și care include avizul Consiliului privind Programul actualizat de stabilitate al Estoniei pentru perioada 2012-2015 /* COM/2012/0311 final - 2012/ () */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă pe 2012 al Estoniei
și care include avizul Consiliului privind Programul actualizat de
stabilitate al Estoniei
pentru perioada 2012-2015
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121
alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE)
nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea
supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și
coordonarea politicilor economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[3],
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei Europene de a lansa o nouă
strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere
economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită
a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt
necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de
creștere durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile
economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie
2010, Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile
de ocupare a forței de muncă ale statelor membre[4], care formează
împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate
să țină seama de orientările integrate în cadrul
politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate
la nivel național.
(3)       La 12 iulie 2011, Consiliul a
adoptat o recomandare privind Programul național de reformă pe 2011
al Estoniei și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de
stabilitate al Estoniei pentru perioada 2011-2014.
(4)       La 23 noiembrie 2011, Comisia
a adoptat cea de a doua analiză anuală a creșterii, marcând
începutul celui de al doilea semestru european de coordonare ex ante
și integrată a politicilor, care este ancorat în Strategia Europa 2020.
La 14 februarie 2012, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE)
nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă[5], în care nu a identificat
Estonia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să fie
efectuată o analiză aprofundată.
(5)       La 2 martie 2012, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea
stabilității financiare, consolidării fiscale și
acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a
evidențiat că este necesar să se continue consolidarea fiscală
diferențiată favorabilă creșterii, să fie restabilite
condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze
creșterea și competitivitatea, să se abordeze șomajul
și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze
administrația publică. Acesta a invitat statele membre să
pună în aplicare recomandările pe 2011 specifice fiecărei
țări emise de Consiliu și să transpună aceste
priorități în măsuri concrete care să fie incluse în
programele lor de stabilitate sau de convergență și în
programele lor naționale de reformă.
(6)       La 2 martie 2012, Consiliul
European a invitat, de asemenea, statele membre care participă la Pactul
euro plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru a fi
incluse în programele lor de stabilitate sau de convergență și
în programele lor naționale de reformă.
(7)       La 26 aprilie 2012, Estonia
și-a prezentat programul de stabilitate, care vizează perioada 2012-2015,
și programul său național de reformă pe 2012. Pentru a se
ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au
fost evaluate în același timp.
(8)       Pe baza examinării, în
temeiul articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al
Consiliului, a programului de stabilitate, Consiliul consideră că scenariul
macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din cadrul
programului este plauzibil în 2012 și 2013, când se preconizează
că se va înregistra o creștere medie a PIB-ului de aproximativ 2,4%. Conform
previziunilor Comisiei din primăvara anului 2012, se prevede o
creștere a PIB-ului de 3,8% în 2013. Obiectivul strategiei bugetare
prezentat în program este de a asigura o politică fiscală
viabilă, care să sprijine o creștere economică
echilibrată, prin obținerea unui excedent structural, asigurând, în
același timp, protecții fiscale suficiente și reducând sarcina
fiscală asupra veniturilor salariale. De asemenea, strategia
urmărește îndeplinirea cerințelor din Pactul de stabilitate
și de creștere. Programul vizează depășirea, începând
cu 2012, a obiectivului bugetar pe termen mediu, care constă în obținerea
unui excedent structural. Obiectivul bugetar pe termen mediu reflectă în
mod adecvat cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Pe
baza soldului[6]
bugetar structural (recalculat), luând în considerare măsurile
discreționare privind veniturile, rata de creștere a cheltuielilor
publice respectă obiectivul de referință în materie de
cheltuieli prevăzut în Pactul de stabilitate și de creștere în
toți anii, cu excepția anului 2013 (când se prevede atingerea
obiectivului bugetar pe termen mediu) și a anului 2014. În paralel, programul
vizează atingerea unor excedente globale, începând cu 2014. Rata datoriei
este cu mult sub 60% din PIB și, conform programului, este probabil
că va scădea după 2013 la aproximativ 10% în 2015.
(9)       Estonia a înregistrat un
excedent bugetar considerabil în 2011. Conform previziunilor de
primăvară ale Comisiei pe 2012, rata preconizată a creșterii
economice pentru 2012 pare mult mai redusă decât pentru 2011, scăzând
de la 7,6% la aproximativ 1,6%, astfel încât sunt necesare controale
suplimentare ale eficienței cheltuielilor. Estonia intenționează
să introducă în 2012 o regulă structurală a echilibrului
bugetar, care să contribuie la menținerea controlului asupra
cheltuielilor. Odată instituită regula echilibrului bugetar, la
aceasta ar trebui să se adauge consolidarea naturii obligatorii a
obiectivelor privind cheltuielile multianuale. Astfel, Estonia a pus în
aplicare parțial recomandarea pe 2011 în acest domeniu.
(10)     În ceea ce privește
piața forței de muncă, au fost întreprinse o serie de
măsuri în domeniul impozitării veniturilor salariale. Cu toate
acestea, stimulentele privind ocuparea forței de muncă ar putea fi
îmbunătățite prin abordarea tendinței tot mai accentuate de
a se percepe pensii de invaliditate și de incapacitate de muncă și
prin stimularea lucrătorilor cu venituri reduse și mari care
beneficiază de indemnizații de șomaj sau parentale să
lucreze. Deși se fac eforturi promițătoare de reducere a ratei
ridicate a șomajului, rata șomajului de lungă durată
și a celui în rândul tinerilor rămâne ridicată. Ca urmare,
riscul de sărăcie în rândul copiilor ai căror părinți
nu au un loc de muncă este în creștere și trebuie abordat prin
servicii sociale eficace, inclusiv prin servicii pentru familii. Sprijinul
acordat familiilor ar putea fi mai eficient, fără a afecta bugetul,
printr-o mai bună orientare a alocării indemnizațiilor parentale
și familiale și prin eliminarea scutirilor fiscale ineficiente
referitoare la copii.
(11)     Măsurile prevăzute
în Planul național de acțiune privind eficiența energetică continuă
să fie insuficiente, având în vedere tendința actuală a
transferului modal în detrimentul transportului public. Parcul de autoturisme
noi din Estonia are cel mai ridicat nivel de consum de energie din UE. Accizele
pentru combustibili sunt insuficiente pentru a schimba comportamentul
consumatorilor. Transpunerea mai multor directive ale UE referitoare la energie
nu a fost încă pe deplin încheiată. Estonia nu și-a diversificat
încă aprovizionarea cu energie. Infrastructura de energie electrică
ar putea fi modernizată, pentru a integra cantități tot mai mari
de energie eoliană.
(12)     S-a îmbunătățit
considerabil calitatea și disponibilitatea educației profesionale
și sunt prevăzute măsuri de modernizare suplimentare pentru 2012-2013.
Cu toate acestea, tranziția de la învățământul general la
educația profesională trebuie îmbunătățită
și ar putea fi avută în vedere generalizarea sistemelor bazate mai
mult pe muncă. Participarea la învățarea pe tot parcursul
vieții se îmbunătățește, dar nu se pune suficient
accentul pe lucrătorii cu un nivel scăzut de calificare.
Continuă să existe probleme în ceea ce privește adaptarea
rezultatelor sistemului de învățământ la necesitățile
pieței forței de muncă. Este necesar, de asemenea, să se
realizeze de urgență o reformă a învățământului
secundar superior și să se îmbunătățească în
continuare furnizarea serviciilor de învățământ de către
autoritățile locale. De asemenea, nivelul cooperării dintre
întreprinderi și instituțiile de învățământ superior
este în continuare redus, iar partea din sectorul privat axată pe
cunoștințe ar trebui dezvoltată în continuare.
(13)     Pentru a reflecta
tendința demografică negativă și a asigura o dezvoltare
regională echilibrată și competitivă, este nevoie pe termen
mai lung să se asigure sustenabilitatea financiară a administrațiilor
locale, precum și o mai bună furnizare a serviciilor publice la nivel
local și să se optimizeze utilizarea resurselor relativ dispersate. Fiind
de dimensiuni mici, majoritatea administrațiilor locale întâmpină
dificultăți în furnizarea universală a serviciilor sociale, de
sănătate, aferente pieței forței de muncă,
transporturilor și educaționale necesare.
(14)     Estonia și-a asumat o
serie de angajamente în cadrul Pactului euro plus. Aceste angajamente, precum
și punerea în aplicare a angajamentelor prezentate în 2011 se referă
la creșterea ratei de ocupare a forței de muncă,
îmbunătățirea competitivității și consolidarea
sustenabilității finanțelor publice. Comisia a evaluat punerea
în aplicare a angajamentelor asumate în cadrul Pactului euro plus. Rezultatele
acestei evaluări au fost luate în considerare la elaborarea
recomandărilor.
(15)     În contextul
semestrului european, Comisia a efectuat o analiză aprofundată a
politicii economice a Estoniei. Aceasta a evaluat programul de stabilitate
și programul național de reformă. Comisia a ținut seama nu
numai de relevanța acestora pentru o politică fiscală și
socioeconomică sustenabilă în Estonia, ci și de conformitatea
acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de
a consolida guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin
oferirea unei contribuții la nivelul UE la deciziile naționale
viitoare. Recomandările Comisiei emise în cadrul semestrului european sunt
reflectate în recomandările (1) - (5) de mai jos.
(16)     În lumina acestei
evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate al Estoniei
și avizul[7]
său este reflectat îndeosebi în recomandarea (1) de mai jos,
RECOMANDĂ Estoniei să ia
măsuri în perioada 2012-2013 astfel încât:
1.           Să își
mențină poziția fiscală solidă prin punerea în
aplicare a planurilor bugetare prevăzute, asigurarea atingerii
obiectivului bugetar pe termen mediu până cel târziu în 2013 și
respectarea obiectivului de referință în materie de cheltuieli. Să
completeze regula echilibrului bugetar cu reguli privind cheltuielile
multianuale cu caracter obligatoriu mai puternic în cadrul bugetar pe termen
mediu, să continue îmbunătățirea eficienței
cheltuielilor publice și să intensifice combaterea economiei
subterane.
2.           Să
îmbunătățească stimulentele ce vizează încurajarea
muncii prin raționalizarea sistemului de beneficii sociale și
creșterea flexibilității în alocarea indemnizațiilor de
invaliditate, șomaj și parentale, asigurând în același timp o
protecție socială adecvată. Să
îmbunătățească furnizarea de servicii sociale, orientând
mai bine, totodată, indemnizațiile parentale și familiale
și eliminând scutirile fiscale referitoare la copii, care au un efect de
denaturare. Să sporească participarea tinerilor și a
șomerilor pe termen lung pe piața forței de muncă.
3.           Să stabilească o
legătură mai eficace între formare și educație, pe de o
parte, și nevoile pieței forței de muncă, pe de altă
parte, și să consolideze cooperarea dintre întreprinderi și
mediul academic. Să sporească oportunitățile pentru
lucrătorii cu un nivel redus de calificare pentru a le facilita accesul la
învățarea pe tot parcursul vieții. Să încurajeze prioritizarea
și caracterul internațional al sistemelor de cercetare și
inovare.
4.           Să
îmbunătățească eficiența energetică, în special a
clădirilor și transporturilor, și să consolideze
stimulentele de mediu privind vehiculele și deșeurile, inclusiv prin
luarea în considerare a unor măsuri de stimulare precum taxarea
vehiculelor. Să încurajeze utilizarea energiei din surse regenerabile,
inclusiv prin modernizarea legislației și a infrastructurii. Să
continue dezvoltarea conexiunilor transfrontaliere pentru a pune capăt
izolării relative a pieței.
5.           Să îmbunătățească
viabilitatea fiscală a municipalităților, sporind,
totodată, eficiența administrațiilor locale și să
asigure furnizarea unor servicii eficiente, în special prin stimulente mai
puternice pentru fuziune sau cooperarea mai intensă a
municipalităților. Ar trebui puse în aplicare propuneri de reforme
relevante într-o perioadă rezonabilă.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               COM (2012) 311 final.
[3]               P7_TA (2012) 0048 și P7_TA (2012) 0047.
[4]               Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               Soldul ajustat ciclic, din care se deduc măsurile
punctuale și temporare, recalculat de către serviciile Comisiei pe
baza informațiilor din program folosind metodologia convenită de
comun acord.
[7]               Emis în temeiul articolului 5
alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


				|

		52014DC0411

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al Franței pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Franței pentru 2014 /* COM/2014/0411 final - 2014/ () */

Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Franței pentru 2014
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al
Franței pentru 2014

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și
articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011
al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind
prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special
articolul 6 alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
având în vedere avizul Comitetului economic și
financiar,
având în vedere avizul Comitetului pentru
protecție socială,
având în vedere avizul Comitetului pentru
politică economică,
întrucât:
(1)
La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni
în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și
de competitivitate al Europei.
(2)
La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările
generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014),
iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind orientările
pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre,
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
aplicate la nivel național.
(3)
La 29 iunie 2012, șefii de stat
sau de guvern au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și
locuri de muncă, prin care se oferă un cadru coerent de acțiune
la nivel național, precum și la nivelul UE și al zonei euro, și
care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile
posibile. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la
nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față
de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față
de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.
(4)
La 9 iulie 2013, Consiliul a adoptat o
recomandare privind Programul național de reformă al Franței
pentru 2013 și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de
stabilitate al Franței pentru perioada 2012-2017. La 15 noiembrie 2013, în temeiul Regulamentului (UE)
nr. 473/2013[5],
Comisia a prezentat avizul său privind proiectul de
plan bugetar al Franței pentru 2014[6].
(5)
La 13 noiembrie 2013, Comisia a
adoptat analiza anuală a creșterii[7],
care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea
politicilor economice din 2014. În aceeași zi, Comisia a adoptat, în
temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de
alertă[8],
în care a identificat Franța ca fiind unul dintre statele membre pentru
care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.
(6)
La 20 decembrie 2013, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității
financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor
de promovare a creșterii economice. Consiliul European a subliniat că
este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice într-un
mod diferențiat și favorabil creșterii economice, să fie
restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se
promoveze creșterea economică și competitivitatea, să se
combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și
să se modernizeze administrația publică.
(7)
La 5 martie 2014, Comisia a publicat
rezultatele bilanțului aprofundat pe care l-a efectuat pentru Franța[9], în temeiul
articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Concluzia care se
desprinde din analiza Comisiei este că Franța continuă să
traverseze o perioadă de dezechilibre macroeconomice și că se
impune monitorizarea specifică a acestora și adoptarea de măsuri
de politică decisive. În special, deteriorarea balanței comerciale și
a competitivității, precum și implicațiile gradului ridicat
de îndatorare a sectorului public necesită o atenție politică
continuă.
(8)
La 7 mai 2014, Franța și-a prezentat
Programul național de reformă pentru 2014 și Programul de
stabilitate pentru 2014. Pentru a se ține seama de legăturile dintre
cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.
(9)
Obiectivul strategiei bugetare prezentate în
Programul de stabilitate pentru 2014 este acela de a corecta deficitul excesiv
până în 2015 și de a atinge obiectivul pe termen mediu până în 2017.
Programul confirmă obiectivul pe termen mediu precedent de a avea un buget
echilibrat, în termeni structurali, care este mai strict decât cerințele
impuse de Pactul de stabilitate și de creștere. Programul prevede ca
în 2015 deficitul să ajungă la 3 % din PIB, ceea ce este
superior obiectivului stabilit în cadrul recomandării din 21 iunie 2013 a
Consiliului. După această dată, progresul anual (recalculat)
preconizat în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu este inferior
cerinței minime de 0,5 % din PIB. În general, strategia bugetară
prezentată în program este doar parțial în conformitate cu cerințele
Pactului de stabilitate și de creștere. Conform programului, se
preconizează că ponderea datoriei publice în PIB va ajunge la un
nivel maxim de 95,6 % în 2014 și în 2015 , pentru ca apoi să
scadă la 91,9 % în 2017. Scenariul macroeconomic care stă la
baza previziunilor bugetare din program este plauzibil pentru 2014 și ușor
optimist pentru 2015, estimându-se că PIB-ul va crește cu 1,0 %
anul acesta și, respectiv, cu 1,7 %, anul viitor, comparativ cu 1,0 %
și, respectiv, 1,5 %, conform previziunilor Comisiei din
primăvara anului 2014. În aprilie 2014, Consiliul superior pentru finanțele
publice („Haut Conseil des Finances
Publiques”) a emis un aviz cu privire
la scenariul macroeconomic din cadrul programului. La 5 martie 2014, Comisia a
adresat recomandări Franței privind necesitatea de a depune eforturi
suplimentare pentru a asigura respectarea deplină a recomandării
formulate de Consiliu în cadrul procedurii aplicabile deficitelor excesive.
Programul de stabilitate definește o serie de măsuri suplimentare
pentru 2014, printre care anularea unor credite bugetare ministeriale care
urmează să fie adoptată în cadrul unui buget suplimentar și
primele efecte ale planului de economii în valoare de 50 de miliarde EUR, anunțat
de guvern. Pe baza acestor măsuri și ținând cont, de asemenea,
de faptul că efortul bugetar realizat în 2013 a fost mai mare decât cel
preconizat în momentul emiterii recomandării de către Comisie, se
poate considera că programul respectă, în linii mari, recomandarea
Comisiei. Gradul de detaliere a măsurilor de consolidare bugetară
este insuficient pentru a asigura în mod credibil corectarea, până în 2015,
a deficitului excesiv, conform previziunilor Comisiei, în care se
preconizează un deficit de 3,4 % din PIB pentru anul viitor și o
ajustare structurală subiacentă care este foarte departe de nivelul
recomandat de Consiliu. Mai mult, este posibil să crească riscurile
legate îndeplinirea obiectivelor stabilite de guvern. Mai precis, o parte din
măsurile suplimentare pentru 2014 anunțate în program nu au fost
încă adoptate și suma totală a economiilor preconizată
pentru 2015 este foarte ambițioasă. Potrivit previziunilor Comisiei,
efortul bugetar pentru perioada 2013-2014 este mai mic cu 0,2 puncte
procentuale din PIB în ceea ce privește variația (corectată a)
soldului structural și cu 0,1 puncte procentuale din PIB în ceea ce privește
numărul de măsuri considerate a fi necesare în momentul
formulării recomandării de către Consiliu. În temeiul
Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, pe baza evaluării
programului și pe baza previziunilor Comisiei, Consiliul consideră
că este necesar ca măsurile pe care se bazează strategia
bugetară să fie mai detaliate și că trebuie să se
depună în continuare eforturi în vederea respectării
recomandării Consiliului și a asigurării, ulterior, a unei
traiectorii adecvate către atingerea obiectivului pe termen mediu. În
special, eforturile suplimentare ar trebui să fie precizate în viitoarea
lege cu privire la rectificarea bugetară pentru anul 2014.
(10)
Având în vedere nivelul datoriei publice, care este
ridicat și continuă să crească, precum și faptul
că termenul prevăzut pentru corectarea deficitului excesiv a fost
prelungit până în 2015, este cu atât mai important ca bugetul pentru 2014
să fie executat cu strictețe și eforturile substanțiale de
consolidare să fie continuate cu fermitate în 2015. În special, potrivit
previziunilor guvernului francez, nivelul cheltuielilor publice ar trebui
să crească într-un ritm mult mai lent decât în anii precedenți. Prin urmare, este necesar să se aducă
precizări suplimentare la strategia cu privire la reducerea cheltuielilor,
prin intensificarea analizei în curs a cheltuielilor și prin redefinirea,
în cazul în care este necesar, a domeniului de aplicare al măsurilor
guvernului. Nu pot fi realizate economii considerabile pe
termen scurt fără o reducere semnificativă a creșterii
nivelului cheltuielilor în domeniul securității sociale, care
reprezintă aproape jumătate din totalul cheltuielilor sectorului
public. Pentru a realiza acest lucru se impune diminuarea cheltuielilor pentru
asistența medicală și pensii, de exemplu prin stabilirea unor
obiective anuale mai ambițioase în materie de cheltuieli pentru asistența
medicală și înghețarea temporară a pensiilor, precum și
a altor prestații sociale, astfel cum este prevăzut în prezent de
guvern. În plus, noua lege preconizată privind descentralizarea ar trebui
să contribuie la raționalizarea diferitelor niveluri ale administrației
publice franceze, astfel încât să se elimine suprapunerea acestora și
să se realizeze sinergii suplimentare, creșterea
eficienței și economii, prin fuzionarea sau suprimarea unor niveluri
administrative. În privința acestui aspect, nu numai că reformele
structurale prezentate în programul de stabilitate vor fi puse în aplicare abia
pe termen mediu, deși calendarul planificat a fost
prezentat de la adoptarea programului de stabilitate, dar
există și riscuri semnificative care amenință punerea în
aplicare a acestora. Ar trebui, de asemenea, să se înăsprească
controlul cheltuielilor administrațiilor locale, inclusiv prin limitarea
creșterii anuale a veniturilor din impozite la nivelul acestor administrații,
corelată cu punerea în aplicare, în mod riguros, a reducerii preconizate a
subvențiilor acordate de administrația publică centrală. Pe
lângă necesitatea de a se realiza economii pe termen scurt,
sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice reprezintă, de
asemenea, un motiv de preocupare. Chiar dacă cheltuielile publice în domeniul
sănătății au fost ținute sub control în ultimii ani,
se impun eforturi suplimentare în vederea îmbunătățirii
raportului cost-eficacitate al sistemului de sănătate. În special,
este necesar să se pună în aplicare politici suplimentare de limitare
a costurilor, deoarece se preconizează că, pe termen mediu și
lung, sistemul de sănătate se va confrunta cu o creștere
semnificativă a cheltuielilor. Domeniile în care ar trebui să
sporească eficacitatea includ cheltuielile cu produsele farmaceutice,
cheltuielile administrative și serviciile medicale spitalicești. În
final, în decembrie 2013 a fost adoptată o reformă a pensiilor, în
vederea asigurării sustenabilității pe termen lung a sistemului. Cu toate acestea, reforma pensiilor nu va fi
suficientă pentru a elimina deficitul sistemului, în special deficitul
generat de sistemele destinate funcționarilor publici și angajaților
dintr-o serie de societăți controlate de stat. În mod global, conform
previziunilor autorităților franceze, prin introducerea noilor măsuri
privind pensiile, deficitul total al sistemului va fi redus doar la
jumătate, estimându-se că, până în 2020, acesta va ajunge la
aproximativ 0,5 % din PIB. Mai mult, amploarea ajustării este amenințată
de riscuri semnificative, deoarece scenariul macroeconomic care stă la
baza acestor previziuni s-ar putea dovedi excesiv de optimist. Comitetul de
monitorizare a pensiilor („Comité de Suivi des Retraites”), recent instituit,
ar trebui să asigure eliminarea treptată a deficitului sistemului.
(11)
Franța se numără
printre statele membre cu cel mai mare cost al forței de muncă. În
special, gradul ridicat al presiunii fiscale asupra veniturilor salariale
reduce rentabilitatea firmelor. Pentru a sprijini competitivitatea costurilor,
guvernul francez a adoptat o serie de inițiative menite să
reducă presiunea fiscală asupra veniturilor salariale. În decembrie
2012 a fost adoptată o reducere fiscală pentru competitivitate și
ocuparea forței de muncă (CICE), echivalentă cu o scădere a
costului forței de muncă pentru salariile a căror valoare este
mai mică decât salariul minim înmulțit cu 2,5. În ianuarie 2014, în
cadrul „pactului de responsabilitate și
solidaritate”, a fost anunțată o reducere suplimentară a
costului forței de muncă, în valoare 10 miliarde EUR. Valoarea sumei generate ca urmare a acestor două măsuri va fi
de 30 de miliarde EUR, reprezentând 1,5 % din PIB. Această sumă
este proporțională cu creșterea generală a nivelului de
impozitare a societăților înregistrată în perioada 2010-2013 și
ar reduce doar la jumătate diferența dintre
contribuțiile angajatorului la asigurările sociale în Franța și
contribuțiile medii ale angajatorului la asigurările sociale în țările
din zona euro. În plus, pentru firmele exportatoare, care au tendința
să plătească salarii mari, avantajele CICE vor fi mai mici decât pentru firmele care nu exportă, fapt care va reduce impactul
acestei măsuri asupra competitivității. „Pactul de
responsabilitate și solidaritate” prevede o reducere a costului forței
de muncă atât pentru salariile mici, cât și pentru salariile a
căror valoare este cuprinsă între salariul minim înmulțit cu 1,6
și salariul minim înmulțit cu 3,5. Se preconizează că
această din urmă măsură va intra în vigoare începând cu
anul 2016 și va avea un impact mai direct asupra firmelor exportatoare.
Mecanismul de stabilire a salariilor din Franța are tendința de a
duce la denaturări ale structurii salariilor și de a limita
capacitatea firmelor de a adapta salariile în perioadele de încetinire a creșterii
economice. Consiliul Superior pentru finanțarea protecției sociale
(“Haut Conseil du financement de la protection sociale”) a evaluat impactul pe
care îl au asupra ocupării diferitele scenarii privind scutirile de la
plata contribuțiilor la asigurările sociale, însă a acordat o
atenție limitată impactului acestora asupra evoluției salariilor
și a competitivității. Cu toate acestea, în ciuda faptului
că au fost acordate numeroase scutiri, în ceea ce privește
lucrătorii care percep salariul minim, costul forței de muncă
aferent salariului minim rămâne ridicat. Aceste scutiri au contribuit la
limitarea costului forței de muncă în 2013, ceea ce reprezintă
un pas înainte, însă nivelul salariului minim din Franța permite o
putere de cumpărare care se numără printre cele mai ridicate din
UE. Prin urmare, salariul minim ar trebui să continue să evolueze
într-un mod favorabil competitivității și creării de locuri
de muncă. În Franța există puține derogări de la
salariul minim legal și s-ar putea depune eforturi suplimentare în vederea
reducerii costului forței de muncă pentru grupurile vulnerabile.
(12)
Poziția pe care Franța o ocupă în
clasamentul mondial privind mediul de afaceri, stabilit în urma efectuării
unei serii de anchete internaționale în materie, s-a deteriorat. În cadrul
„simplificării radicale”,
lansate în iulie 2013, s-au depus eforturi pentru a facilita relația
dintre firme și administrație, însă este necesară
îmbunătățirea în continuare a mediului de afaceri. În plus,
trebuie încă să fie definite și puse în aplicare o serie de
măsuri prevăzute în cadrul planului de simplificare. În special, ar
trebui să se acorde o atenție deosebită reglementărilor din
codul muncii sau normelor contabile legate de praguri specifice în ceea ce
privește dimensiunea, care împiedică creșterea firmelor franceze.
Este posibil ca aceste dispozitive să contribuie la dificultățile
pe care le întâmpină IMM-urile în ceea ce privește atingerea unei
dimensiuni care le-ar permite să exporte și să inoveze.
Până în prezent, inițiativele de politică menite să
stimuleze cheltuielile și inovarea societăților private în
domeniul C&D, în special creditul fiscal pentru cheltuieli în domeniul
cercetării și polii de competitivitate, au dat rezultate împărțite.
Scăderea ponderii sectorului industrial în sectorul privat francez are ca
efect stagnarea cheltuielilor societăților private în domeniul
C&D, în ciuda eforturilor semnificative depuse la nivel de întreprindere.
În consecință, o mare parte a cheltuielilor din acest domeniu este în
continuare finanțată din fonduri publice, fie în mod direct, prin
intermediul cercetării publice, fie în mod indirect, prin subvenții.
Eficacitatea instrumentelor actuale ar trebui îmbunătățită
în continuare, pentru a stimula întreprinderile private să realizeze un
volum mai mare de cheltuieli și un grad mai ridicat de inovare în domeniul
C&D. În special, alocarea de resurse în domeniul polilor de competitivitate
ar putea să genereze, într-o mai mare măsură, efecte la
scară largă și să îmbunătățească
difuzarea inovării. În plus, eficacitatea politicii din acest domeniu ar
putea fi consolidată prin transformarea acestor poli în adevărate rețele
de întreprinderi, cu efecte secundare pozitive. În final, se preconizează
că costul creditului fiscal pentru cheltuieli în domeniul cercetării
va ajunge la 5,8 miliarde EUR în 2014 (aproximativ 0,3 % din PIB). În
ciuda costului acestei măsuri, nu este disponibilă nicio evaluare ex
post cu privire la eficacitatea acesteia în domeniul C&D.
(13)
În ciuda faptului că au fost eliminate
obstacolele privind forma juridică, structura acționariatului sau
tarifele în cazul anumitor profesii (de exemplu, medicii veterinari),
majoritatea profesiilor se confruntă în continuare cu bariere
semnificative la intrare sau cu obstacole în exercitarea profesiei (de exemplu,
șoferii de taxi, sectorul sănătății, notarii și,
în general, profesiile din domeniul juridic). Principiul numerus clausus
care se aplică pentru accesul la un număr mare de profesii (medici,
farmaciști etc.) continuă să constituie un obstacol în calea
accesului la servicii și ar putea fi revizuit, fără ca siguranța
și calitatea acestora să fie periclitate. Până în prezent nu a
fost efectuată o evaluare detaliată cu privire la necesitatea și
proporționalitatea restricțiilor care au un impact asupra profesiilor
reglementate. În sectorul comerțului cu amănuntul persistă
încă cerințe împovărătoare în ceea ce privește
procedurile de autorizare a deschiderii de puncte de comercializare, impuse,
mai ales, de reglementările în materie de urbanism, iar vânzările în
pierdere sunt în continuare interzise, ceea ce are un efect negativ asupra
concurenței și asupra consumatorilor. Până în prezent,
autoritățile franceze nu au adoptat măsuri concrete în vederea
eliminării barierelor la intrare în sectorul comerțului cu
amănuntul. În privința distribuției de energie electrică și
gaz, prețurile reglementate sunt eliminate treptat pentru consumatorii
noncasnici. Cu toate acestea, prețurile aplicate gospodăriilor sunt
în continuare reglementate, iar în ceea ce privește prețurile la
energia electrică acestea sunt fixate la un nivel inferior nivelului
costurilor, accesul furnizorilor alternativi fiind limitat. În privința
interconectării energetice, proiectele în curs de desfășurare,
îndeosebi cele în colaborare cu Spania, ar trebui să fie finalizate, în
vederea consolidării interconectării rețelelor de energie
electrică și gaz cu țările vecine. În sectorul feroviar,
existența barierelor la intrarea pe piață continuă să
împiedice funcționarea eficientă a pieței. Franța nu și-a
deschis către concurență piața serviciilor de transport
feroviar intern de călători, cu excepția serviciilor internaționale,
unde numărul actorilor nou-veniți pe piață este mic. Pentru
ca sistemul feroviar să devină mai sustenabil din punct de vedere
financiar, a fost lansată o reformă a acestui sistem. În octombrie 2013
a fost prezentat un proiect de lege care este dezbătut în prezent de
către Parlament. Printre măsurile prezentate se numără
instituirea, în cadrul unei structuri integrate vertical, care va include
operatorul tradițional, a unui administrator de infrastructură unic.
Această nouă structură ar putea să împiedice accesul
operatorilor alternativi la rețea.
(14)
În Franța, nivelul sarcinii fiscale generale
este ridicat și continuă să crească. În 2013, ponderea
taxelor și a impozitelor în PIB a fost de 45,9 %, situându-se printre
cele mai ridicate din UE, iar nivelul acesteia a crescut cu 3,3 puncte
procentuale din 2010, când a început procesul de consolidare bugetară. În
acest context, un comitet special în domeniul fiscalității
(„Assises de la fiscalité”) a oferit contribuții în vederea unei
revizuiri a sistemului fiscal. Până în prezent au fost realizate puține
progrese în privința reducerii ratelor legale ale impozitului pe venitul
persoanelor fizice și ale impozitului pe profit și în ceea ce privește
sporirea eficienței TVA. În schimb, perceperea temporară a unei
suprataxe în cazul întreprinderilor mari a fost prelungită până în 2015,
fapt care va duce la o creștere a ratei legale globale a impozitului pe
profit, aceasta urmând să ajungă la un nivel record de 38,1 %
(nivelul actual al ratei legale este de 33,3 %, fiind deja unul dintre
cele mai ridicate din UE). Guvernul francez a anunțat o reducere
treptată a ratei legale, aceasta urmând să ajungă la 28 %
până în 2020, însă nu există informații cu privire la
calendarul exact al acestei măsuri. În ultimul an au fost realizate
progrese limitate și în privința reducerii și a raționalizării
cheltuielilor cu impozitul pe venit. În pofida realizării unor progrese în
domeniul taxelor de mediu (de exemplu, prin introducerea treptată a unei
taxe pe carbon, denumită „contribution climat énergie”), proporția
sumelor provenite din taxele de mediu în PIB rămâne în continuare
scăzută. Mai precis, în Franța accizele nu se indexează în funcție
de inflație și continuă să persiste o serie de subvenții
importante care dăunează mediului, cum ar fi rata preferențială
a accizelor la motorină. În ultimul rând, în 2013 nu au fost
adoptate măsuri suplimentare pentru a se rezolva problema favorizării
îndatorării în cadrul sistemului de impozitare a întreprinderilor, astfel
încât să fie împiedicată o nouă creștere a nivelului de
îndatorare privată.
(15)
În ciuda faptului că autoritățile
franceze au adoptat o serie de măsuri în materie de politică, situația
pe piața forței de muncă a continuat să se deterioreze în 2013,
existând în continuare provocări semnificative în acest domeniu. Rata șomajului a continuat să
crească, ajungând la 10,3 % în 2013 (comparativ cu 7,5 % în 2008).
Piața forței de muncă din Franța rămâne
fragmentată, caracterizându-se printr-un procent redus de persoane care au
trecut de la un contract de muncă temporar la unul pe durată
nedeterminată (în 2010, procentul angajaților cu contract temporar
susceptibili de a obține un loc de muncă permanent a fost de doar 10,6 %,
spre deosebire de media UE, de 25,9 %). Acordul interprofesional privind
protecția locurilor de muncă a fost transpus într-o lege
adoptată în iulie 2013. Cu toate că această reformă
reprezintă un pas înainte, impactul acesteia rămâne inegal, în acest
stadiu. Mai precis, foarte puține
întreprinderi au utilizat posibilitatea prevăzută de această
lege de a încheia acorduri la nivel de întreprindere, pentru a spori
flexibilitatea condițiilor de muncă în eventualitatea unor dificultăți
economice temporare. Cu toate acestea, numărul cazurilor de concediere
efectivă pentru care a fost introdusă o acțiune în justiție
a scăzut în mod semnificativ. Deși în 2014 au avut loc negocieri
între partenerii sociali cu privire la reformarea sistemului de indemnizații
de șomaj, nu se așteaptă ca noul acord să reducă în
mod semnificativ deficitul sistemului. În contextul existenței unui
deficit cumulat al sistemului de indemnizații de șomaj, care a ajuns
la aproape 1 % din PIB în 2013, sunt necesare măsuri structurale
suplimentare pentru asigurarea sustenabilității sistemului. În
special unele elemente, cum ar fi condițiile de eligibilitate, caracterul
degresiv al indemnizațiilor în timp sau ratele de înlocuire pentru
lucrătorii cu salariile cele mai ridicate au fost modificate doar în
mică măsură în urma ultimului acord încheiat între partenerii
sociali în martie 2014, fiind necesar ca acestea să fie adaptate în
continuare, pentru a se garanta faptul că stimulentele pentru desfășurarea
unei activități profesionale sunt adecvate. Datorită reformelor
succesive din domeniul pensiilor, rata de ocupare în rândul lucrătorilor
cu vârste cuprinse între 55 și 64 de ani a crescut în mod constant în
ultimii trei ani. Cu toate acestea, rata de ocupare în rândul lucrătorilor
în vârstă din Franța (45,6 % în 2012) rămâne cu mult sub
nivelul mediei UE (-4,5 puncte procentuale) și doar 55 % din
lucrătorii francezi în vârstă trec direct de la încadrarea în
muncă la pensie (2008-2011). În consecință, rata șomajului
în cazul acestui grup a crescut în mod semnificativ în ultimii ani. Prin
urmare, este necesară consolidarea măsurilor vizând
îmbunătățirea capacității de inserție
profesională a acestor lucrători, precum și revizuirea, în același
timp, a stimulentelor acordate pentru ca aceștia să rămână
sau să se reîntoarcă pe piața muncii.
(16)
Rezultatele anchetei din cadrul Programului privind
evaluarea internațională a elevilor din 2013 au evidențiat
faptul că Franța se numără printre țările membre
ale OCDE în care inegalitățile din domeniul educației sunt cele
mai mari. Unul din șase tineri din Franța părăsește
sistemul de învățământ sau de formare fără nicio
calificare. Acest lucru este deosebit de îngrijorător, având în vedere
că rata șomajului în rândul tinerilor era de 25,5 % la sfârșitul
anului 2013, iar riscul de a nu avea un loc de muncă era aproape de
două ori mai mare în cazul tinerilor cu cele mai slabe calificări.
Inițiativele de promovare a uceniciilor ar trebui să se adreseze în
special tinerilor cu cele mai slabe calificări. În urma lansării, în iulie 2013, a reformei cu privire la învățământul
obligatoriu și a adoptării, în martie 2014, a unei legi privind
învățământul profesional și învățarea pe tot
parcursul vieții, s-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește
soluționarea acestui aspect. Totuși, este încă prea devreme
pentru a se stabili dacă aceste măsuri vor reduce în mod eficient
inegalitățile din cadrul sistemului educațional și un nou
plan, anunțat în ianuarie 2014, care vizează școlile din ciclul
de învățământ secundar inferior situate în zonele defavorizate,
nu a fost încă pus în aplicare. În final, tranziția de la școală
la activitatea profesională a fost facilitată, însă numărul
uceniciilor a scăzut în 2012, de aceste măsuri beneficiind, din ce în
ce mai mult, studenții din învățământul superior.
(17)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Franței,
evaluând Programul de stabilitate și Programul național de
reformă prezentate de această țară. Comisia a ținut
seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și
socioeconomică sustenabilă în Franța, ci și de
conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere
necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a
Uniunii Europene prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale
viitoare. Recomandările Comisiei formulate în cadrul
semestrului european se reflectă în recomandările 1 - 7 de mai jos.
(18)
Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a
examinat Programul de stabilitate al Franței, iar avizul[10] său se
reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.
(19)
Având în vedere bilanțul aprofundat realizat
de Comisie și prezenta evaluare, Consiliul a examinat Programul național
de reformă și Programul de stabilitate. Recomandările sale,
formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011,
se reflectă în recomandările 1 - 6 de mai jos.
(20)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat și o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul
său. Pe baza acestei analize, Consiliul a emis recomandări specifice
adresate statelor membre a căror monedă este euro. Franța ar
trebui să vegheze, de asemenea, la punerea în aplicare integrală și
în timp util a acestor recomandări,
RECOMANDĂ ca, în perioada 2014-2015,
Franța să întreprindă acțiuni astfel încât:
1.           Să
consolideze strategia bugetară, inclusiv prin detalierea măsurilor
care stau la baza acesteia, pentru anul 2014 și pentru perioada
ulterioară, astfel încât să asigure corectarea, în mod sustenabil,
până în 2015, a deficitului excesiv, prin realizarea efortului de ajustare
structurală specificat în recomandarea Consiliului din cadrul procedurii
aplicabile deficitelor excesive. O corectare durabilă a dezechilibrelor
bugetare necesită punerea în aplicare credibilă a unor reforme
structurale ambițioase, în scopul de spori capacitatea de ajustare și
de a stimula creșterea economică și ocuparea forței de
muncă. După corectarea deficitului excesiv, să continue o
ajustare structurală anuală de cel puțin 0,5 % din PIB sau
chiar mai mare în condiții economice favorabile, în vederea atingerii
obiectivului pe termen mediu sau, dacă acest lucru este necesar, pentru a
asigura respectarea regulii privind gradul de îndatorare, astfel încât rata
datoriei publice, în prezent ridicată, să se înscrie pe o traiectorie
descendentă. Să își intensifice eforturile în vederea sporirii
eficienței în toate subsectoarele administrației publice, inclusiv
prin redefinirea, în cazul în care acest lucru este relevant, a domeniului de
aplicare al măsurilor guvernului. În special, să adopte măsuri
pentru a reduce în mod semnificativ, începând cu anul 2015, astfel cum este
planificat, creșterea nivelului cheltuielilor din domeniul
asigurărilor sociale, prin stabilirea unor obiective mai ambițioase
în ceea ce privește cheltuielile anuale în domeniul asistenței
medicale, prin limitarea costurilor cu pensiile și prin raționalizarea
prestațiilor familiale și a alocațiilor pentru locuință.
Până în decembrie 2014, să stabilească un calendar bine-definit
pentru procesul de descentralizare care este în curs de desfășurare și
să adopte primele măsuri, în vederea eliminării duplicării
măsurilor administrative, a facilitării procesului de fuzionare a
administrațiilor locale și a clarificării responsabilităților
care le revin administrațiilor locale, la fiecare nivel. Să
introducă un plafon pentru creșterea anuală a veniturilor din
impozite la nivelul administrației locale, reducând, în paralel, volumul
subvențiilor acordate de administrația publică centrală,
astfel cum este planificat. Pe lângă necesitatea de a realiza economii pe
termen scurt, să adopte măsuri pentru soluționarea creșterii
preconizate pe termen mediu și lung a cheltuielilor publice cu
sănătatea, inclusiv în domeniul cheltuielilor cu produsele
farmaceutice și să adopte măsuri suplimentare, în cazul în care
acest lucru este necesar, în scopul echilibrării, în mod sustenabil,
până în 2020, a sistemului de pensii, acordând o atenție
deosebită sistemelor speciale existente.
2.           Să asigure reducerea,
într-un ritm susținut, a costului forței de muncă, generată
în urma introducerii creditului fiscal pentru competitivitate și ocuparea
forței de muncă („crédit d’impôt compétitivité emploi”). În
conformitate cu angajamentele asumate în cadrul pactului de responsabilitate și
solidaritate, să adopte măsuri în vederea reducerii în continuare a
contribuțiilor angajatorului la sistemul de asigurări sociale,
asigurându-se că nicio altă măsură nu va anula efectul
acestora și că obiectivele actuale sunt menținute. Să
continue analizarea impactului economic al scutirilor de la plata contribuțiilor
la asigurările sociale, punând accentul pe încadrarea în muncă, evoluția
salariilor și competitivitate, și să adopte măsuri
adecvate, în cazul în care este necesar. Să reducă în continuare
costul forței de muncă, fără ca acest lucru să
afecteze bugetul, în special la nivelul inferior al grilei salariale, mai
precis prin acordarea de reduceri specifice ale contribuțiilor
angajatorului la asigurările sociale, luând în considerare diferitele
scheme de sprijinire a salariilor.
3.           Până în decembrie 2014, să
simplifice normele administrative, fiscale și contabile aplicabile
întreprinderilor și să adopte măsuri concrete de punere în
aplicare a „planului de simplificare” al guvernului, care este în curs de
desfășurare. Să elimine obstacolele în materie de reglementare
din calea creșterii întreprinderilor, în special prin revizuirea
criteriilor legate de dimensiune, stabilite în reglementări, pentru a
evita efectele de prag. Să adopte măsuri de simplificare și de
îmbunătățire a eficienței politicii în materie de inovare,
în special prin evaluarea și, în cazul în care este necesar, prin
adaptarea creditului fiscal pentru cheltuielile în domeniul cercetării
(„crédit d’impôt recherche”). Să asigure concentrarea resurselor asupra
celor mai eficienți poli de competitivitate și să continue
să stimuleze impactul economic al activităților de inovare
desfășurate în acești poli.
4.           Să elimine restricțiile
nejustificate privind accesul la profesiile reglementate și exercitarea
acestora, să reducă costurile legate de accesul la acestea și
să încurajeze concurența în domeniul serviciilor. Să adopte
măsuri suplimentare pentru a reduce sarcina de reglementare care
afectează funcționarea sectorului comerțului cu amănuntul,
în special prin simplificarea procedurilor de autorizare a deschiderii de
puncte de comercializare și prin eliminarea interzicerii vânzărilor
în pierdere. Să se asigure că tarifele reglementate la gaz și
energie electrică pentru gospodării sunt stabilite la un nivel
adecvat, care să nu reprezinte un obstacol în calea concurenței, menținând,
în același timp, condiții accesibile ca preț pentru grupurile
vulnerabile. Să consolideze capacitatea de interconectare cu rețelele
de energie electrică și gaz ale Spaniei; în special, să
sporească nivelul de interconectare între rețelele de gaz, în vederea
integrării depline a pieței iberice a gazului în piața
europeană. În sectorul feroviar, să asigure independența noului
administrator de infrastructură unificată față de
operatorul tradițional și să adopte măsuri pentru ca
sectorul transporturilor interne de călători să fie deschis
concurenței până în 2019.
5.           Să reducă presiunea
fiscală asupra veniturilor salariale și să își intensifice
eforturile în vederea simplificării și a creșterii eficienței
sistemului fiscal. În acest scop, începând cu bugetul pe 2015, să adopte
măsuri pentru: a elimina cheltuielile fiscale ineficiente legate de
impozitul pe venitul persoanelor fizice și impozitul pe profit, pe baza
evaluărilor recente și a inițiativei privind crearea unui
comitet special în domeniul fiscalității („Assises de la fiscalité”), reducând, în același timp, ratele
legale de impozitare; să adopte măsuri suplimentare menite să
elimine problema favorizării îndatorării în cadrul sistemului de
impozitare a întreprinderilor; să extindă baza de impozitare,
îndeosebi în ceea ce privește consumul; să elimine treptat subvențiile
cu efecte nocive pentru mediu.
6.           Să adopte măsuri
suplimentare de combatere a rigidității pieței forței de
muncă și, în special, să adopte măsuri în vederea
reformării condițiilor acordurilor pentru păstrarea locurilor de
muncă („accords de maintien de l’emploi”), pentru a spori gradul de
utilizare a acestora de către întreprinderile care se confruntă cu
dificultăți. Să adopte măsuri suplimentare în vederea
reformării, în colaborare cu partenerii sociali, a sistemului indemnizațiilor
de șomaj, pentru a garanta sustenabilitatea acestuia, veghind
totodată ca acesta să ofere stimulente adecvate pentru reluarea
activității profesionale. Să intensifice activitățile
de consiliere și de formare puse la dispoziția lucrătorilor în
vârstă și să reevalueze dispozițiile specifice relevante
privind indemnizațiile de șomaj.
7.           Să continue procesul de
modernizare a învățământului profesional și tehnic, să
pună în aplicare reforma privind învățământul obligatoriu și
să adopte măsuri suplimentare pentru a reduce inegalitățile
din domeniul educației, mai ales prin consolidarea măsurilor privind
părăsirea timpurie a școlii. Să se asigure că
politicile active privind piața muncii sprijină în mod eficace
grupurile cele mai vulnerabile. Să îmbunătățească
tranziția de la școală la activitatea profesională,
îndeosebi prin intensificarea măsurilor de dezvoltare, în continuare, a
uceniciilor, acordând o atenție deosebită tinerilor slab calificați.

Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2014) 411 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 și P7_TA(2014)0129.
[5]               JO L 140, 27.5.2013, p. 11.
[6]               C(2013) 8004 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 81 final.
[10]             Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea comisiei din 28 mai 2008 privind măsurile de reducere a riscurilor prezentate de substanțele 2-nitrotoluen și 2,4-dinitrotoluen [notificată cu numărul C(2008) 2233] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               31.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 141/20

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 28 mai 2008
   privind măsurile de reducere a riscurilor prezentate de substanțele 2-nitrotoluen și 2,4-dinitrotoluen
   [notificată cu numărul C(2008) 2233]
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2008/405/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 793/93 al Consiliului din 23 martie 1993 privind evaluarea și controlul riscurilor prezentate de substanțele existente (1), în special articolul 11 alineatul (2),
   întrucât:

               (1)

               În cadrul Regulamentului (CEE) nr. 793/93, următoarele substanțe au fost identificate ca fiind substanțe prioritare pentru evaluare în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2364/2000 al Comisiei din 25 octombrie 2000 privind a patra listă de substanțe prioritare în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 793/93 al Consiliului (2):

                           —

                           2-nitrotoluen;

                           —

                           2,4-dinitrotoluen.

               (2)

               Statul membru raportor desemnat în temeiul respectivelor regulamente a finalizat activitățile de evaluare a riscurilor pentru populație și mediu în cazul substanțelor menționate, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1488/94 al Comisiei din 28 iunie 1994 de stabilire a principiilor de evaluare a riscurilor pentru populație și mediu prezentate de anumite substanțe existente în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 793/93 al Consiliului (3) și a propus o strategie de reducere a riscurilor.

               (3)

               A fost consultat Comitetul științific pentru riscurile asupra sănătății și mediului (SCHER), care a emis avize privind evaluările riscurilor efectuate de raportor. Aceste avize au fost publicate pe site-ul web al comitetului științific.

               (4)

               Rezultatele evaluării riscurilor și rezultatele ulterioare ale strategiilor de reducere a riscurilor sunt prezentate în comunicarea corespunzătoare a Comisiei (4).

               (5)

               Pe baza acestei evaluări, este oportun să se recomande luarea unor măsuri de reducere a riscurilor prezentate de anumite substanțe. În cazul substanțelor care nu sunt enumerate în mod explicit, nu s-a formulat nicio recomandare pentru destinatarii prezentei recomandări.

               (6)

               Măsurile de reducere a riscurilor recomandate pentru lucrători trebuie examinate în contextul legislației privind protecția lucrătorilor, care se consideră că oferă un cadru adecvat pentru reducerea riscurilor prezentate de substanțele în cauză, în măsura în care acest lucru este necesar.

               (7)

               Măsurile de reducere a riscurilor prevăzute în prezenta recomandare sunt conforme cu avizul comitetului instituit în temeiul articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 793/93,

         RECOMANDĂ:
   SECȚIUNEA 1
   2,4-DINITROTOLUEN
   (nr. CAS 121-14-2; nr. Einecs 204-450-0)
   Măsuri de reducere a riscurilor pentru mediu (1, 2, 3)

               1.

               Autoritățile competente din statele membre în cauză ar trebui să stabilească, în autorizațiile emise în conformitate cu Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5), condiții, valori-limită de emisie sau parametri echivalenți sau măsuri tehnice privind 2,4-dinitrotoluenul, pentru a permite exploatarea instalațiilor în conformitate cu cele mai bune tehnici disponibile („BAT”), luând în considerare caracteristicile tehnice ale instalațiilor în cauză, localizarea lor geografică și condițiile de mediu locale.

               2.

               Statele membre ar trebui să monitorizeze cu atenție punerea în aplicare a BAT în ceea ce privește 2,4-dinitrotoluenul și să raporteze Comisiei orice evoluție importantă în cadrul schimbului de informații privind BAT.

               3.

               Emisiile locale de 2,4-DNT în mediul acvatic și în atmosferă ar trebui controlate, dacă este cazul, prin reglementări naționale în vederea prevenirii riscurilor pentru mediu.

         SECȚIUNEA 2
   DESTINATARI

               4.

               Prezenta recomandare se adresează tuturor sectoarelor de activitate care importă, produc, transportă, depozitează, încorporează într-un preparat sau prelucrează în alt mod, utilizează, elimină sau recuperează substanțele în cauză, precum și statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 28 mai 2008.

            Pentru Comisie

         Stavros DIMAS

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 84, 5.4.1993, p. 1. Regulament modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).

      (2)  JO L 273, 26.10.2000, p. 5.

      (3)  JO L 161, 29.6.1994, p. 3.

      (4)  JO C 134, 31.5.2008, p. 4.

      (5)  JO L 24, 29.1.2008, p. 8.


title: 2012/771/UE: Recomandarea Comisiei din 6 decembrie 2012 privind măsuri menite să încurajeze țările terțe să aplice standarde minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale

text:
               12.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 338/37

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 6 decembrie 2012
   privind măsuri menite să încurajeze țările terțe să aplice standarde minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale
   (2012/771/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Într-un context internațional, existența unor legislații diferite în domeniul fiscal este în general acceptată ca o consecință a suveranității fiscale. În acest context, unele țări terțe, de obicei mici și având necesități financiare limitate, au optat pentru un nivel scăzut al impozitului pe venit, care se aplică în general atât persoanelor particulare, cât și companiilor, sau chiar pentru absența totală a oricărui impozit pe venit. Astfel de politici fiscale nu sunt neapărat indezirabile în sine, câtă vreme statul participă la cooperarea internațională pentru a permite altor state să își consolideze politica fiscală.

               (2)

               Cu toate acestea, politicile care au ca efect un nivel scăzut al impozitului pe venit sau absența totală a impozitului respectiv merg adesea mână în mână cu lipsa transparenței sau a schimbului de informații cu alte state. Statele vizate atrag investiții prin faptul că le oferă nerezidenților un refugiu pentru anumite tipuri de venit sau de capital mobil și le permit acestora să ascundă administrației fiscale a statului lor de reședință existența veniturilor sau a capitalului respectiv.

               (3)

               În cadrul unor foruri internaționale, precum Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică sau G20, au fost luate diverse inițiative pentru a răspunde acestor preocupări. Mai mult, Forumul mondial privind transparența și schimburile de informații în scopuri fiscale (denumit în continuare „Forumul mondial”) a elaborat standarde privind transparența și schimbul de informații în scopuri fiscale. În 2009, Forumul mondial a convenit să reexamineze implementarea standardelor respective, angajându-se într-un proces exhaustiv de evaluare inter pares, multe jurisdicții în care presiunea fiscală era, în mod tradițional, scăzută fiind de acord să încheie acorduri bilaterale privind schimbul de informații în domeniul fiscal.

               (4)

               În Uniune, aspectele legate de transparență și de schimbul de informații sunt abordate în Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799/CEE (1). Mai mult decât atât, întrucât în Uniune există un consens, formulat în Codul de conduită în domeniul impozitării întreprinderilor, menționat în anexa I la Concluziile reuniunii Consiliului ECOFIN din 1 decembrie 1997 privind politica fiscală (2), cu privire la inacceptabilitatea măsurilor fiscale dăunătoare, statelor membre le este greu să mențină sau să introducă astfel de măsuri. În plus, o serie de măsuri care ar putea cădea sub incidența Codului de conduită sunt supuse examinării în temeiul normelor privind ajutoarele de stat prevăzute în Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               (5)

               În relațiile sale cu țări terțe, Uniunea a încercat să le convingă pe acestea să adere la principiile Uniunii privind transparența și schimbul de informații (similare cu standardele internaționale general acceptate privind transparența și schimbul de informații) și să elimine măsurile fiscale dăunătoare, astfel cum sunt descrise în Comunicarea Comisiei privind promovarea bunei guvernanțe în chestiuni fiscale (3) și în Comunicarea Comisiei privind cooperarea cu țările în curs de dezvoltare în ceea ce privește promovarea bunei guvernanțe în chestiuni fiscale (4).

               (6)

               Statele membre a căror bază impozabilă a fost afectată negativ de lipsa transparenței sau de măsuri fiscale dăunătoare din partea unor țări terțe au luat măsuri pentru remedierea situației respective. Cu toate acestea, contribuabilii reacționează la aceste măsuri prin direcționarea afacerilor sau a tranzacțiilor printr-o altă jurisdicție cu un nivel mai redus de protecție. Acest risc este important mai ales în Uniune, dată fiind libertatea operatorilor economici de a face afaceri oriunde în Uniune. În consecință, nivelul de protecție disponibil în Uniune împotriva acestei eroziuni a bazei impozabile corespunde, în general, celui mai redus nivel de protecție oferit de un stat membru.

               (7)

               Denaturările care apar în Uniune din cauza acestei situații pot determina fluxuri de capital și mișcări ale contribuabililor artificiale în cadrul pieței interne, periclitând astfel buna funcționare a acesteia și erodând bazele impozabile ale statelor membre. Aceste denaturări ar trebui remediate printr-o abordare comună a tuturor statelor membre.

               (8)

               Prin urmare, este necesar să se definească cu claritate standardele minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale, atât în ceea ce privește transparența și schimbul de informații, cât și măsurile fiscale dăunătoare, și să se ia măsuri în ceea ce privește țările terțe, pentru a le încuraja pe acestea să respecte standardele respective.

               (9)

               Referitor la transparență și la schimbul de informații, un standard recunoscut la nivel internațional a fost stabilit în mandatul aprobat de Forumul mondial în 2009. Prin urmare, mandatul respectiv ar trebui să stea la baza prezentei recomandări. În ceea ce privește măsurile fiscale dăunătoare, Codul de conduită în domeniul impozitării întreprinderilor s-a dovedit a fi un element de referință pertinent în Uniune. Statele membre s-au angajat să promoveze principiile codului respectiv în țările terțe. Prin urmare, în sensul prezentei recomandări, este oportun să se facă trimitere la criteriile din codul respectiv. În această privință, este, de asemenea, oportun să se facă trimitere la activitatea Grupului de lucru pentru codul de conduită (impozitarea companiilor), înființat în cadrul Consiliului pentru a evalua măsurile fiscale care pot intra sub incidența Codului de conduită în domeniul impozitării întreprinderilor (5). Cazurile evaluate de acest grup pot fi utile atunci când vine vorba să se examineze dacă o anumită măsură trebuie considerată dăunătoare sau nu.

               (10)

               Prezenta recomandare ar trebui să indice un set de măsuri care urmează să fie aplicate în legătură cu țările terțe care nu îndeplinesc standardele minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale. Aplicând împreună aceste măsuri, statele membre ar spori considerabil eficacitatea globală a măsurilor luate de fiecare dintre ele. Prin urmare, s-ar putea reduce, pe de o parte, pierderile de venituri fiscale și costurile administrative suportate de administrațiile fiscale, iar pe de altă parte, constrângerile aferente respectării legislației impuse contribuabililor.

               (11)

               Pentru a promova aplicarea standardelor minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale, este necesar, de asemenea, să se propună măsuri pozitive pentru încurajarea țărilor terțe care respectă aceste standarde sau care s-au angajat să le respecte, dar care au nevoie de ajutor în acest sens.

               (12)

               Măsurile propuse în prezenta recomandare și aplicate de statele membre trebuie să fie compatibile cu dreptul Uniunii, în special cu libertățile fundamentale prevăzute de TFUE,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   1.   Obiect
   Prezenta recomandare prevede criterii care să permită identificarea țărilor terțe care nu respectă standardele minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale. De asemenea, prezenta recomandare enumeră o serie de măsuri pe care le pot lua statele membre împotriva țărilor terțe care nu respectă standardele respective și în favoarea țărilor terțe care le respectă.
   Prezenta recomandare vizează impozitarea veniturilor.
   2.   Definiții
   În sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:

               (a)

               „impozit pe venit” înseamnă orice impozit, perceput fie de la persoane individuale, fie de la entități juridice, indiferent de modul în care este el perceput, impus în numele unui stat, al subdiviziunilor sale politice sau al autorităților sale locale;

               (b)

               „țară terță” înseamnă orice jurisdicție care nu este un stat membru;

               (c)

               „listă neagră națională” înseamnă o listă adoptată de un stat membru care identifică alte jurisdicții în privința cărora statul membru aplică măsuri fiscale sau politici fiscale predefinite.

         3.   Standarde minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale
   O țară terță respectă standardele minime de bună guvernanță în chestiuni fiscale numai dacă:

               (a)

               a adoptat măsuri juridice, administrative și de reglementare cu privire la respectarea standardelor privind transparența și schimbul de informații prevăzute în anexă și dacă aplică cu eficacitate măsurile respective;

               (b)

               nu aplică măsuri fiscale dăunătoare în domeniul impozitării întreprinderilor.

         Măsurile fiscale care prevăd un nivel efectiv de impozitare considerabil mai scăzut, inclusiv egal cu zero, față de nivelurile care se aplică în general în țările terțe în cauză trebuie considerate potențial dăunătoare. Acest nivel de impozitare se poate aplica în virtutea cotei de impozitare nominale, a bazei impozabile sau a oricărui alt factor relevant.
   Atunci când se evaluează dacă aceste măsuri sunt sau nu dăunătoare, ar trebui să se ia în considerare, printre altele:

               (a)

               dacă avantajele se acordă numai nerezidenților ori pentru tranzacții efectuate cu nerezidenți; sau

               (b)

               dacă avantajele sunt total izolate de piața internă, astfel încât să nu afecteze baza impozabilă națională; sau

               (c)

               dacă avantajele se acordă chiar și în absența unei activități economice reale și a unei prezențe economice substanțiale în țara terță care oferă astfel de avantaje fiscale; sau

               (d)

               dacă normele pentru determinarea profitului din activitățile interne din cadrul unui grup multinațional de companii se îndepărtează de la principiile acceptate la nivel internațional, în special de la normele convenite în cadrul Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică; sau

               (e)

               dacă măsurile fiscale nu sunt transparente, inclusiv dacă dispozițiile juridice sunt relaxate în mod netransparent la nivel administrativ.

         Atunci când aplică aceste criterii, statele membre ar trebui să țină seama de concluziile Grupului de lucru pentru codul de conduită (impozitarea companiilor) referitoare la măsurile fiscale pe care le-a evaluat ca fiind dăunătoare.
   4.   Măsuri împotriva țărilor terțe care nu respectă standardele minime prevăzute la punctul 3

               4.1.

               Statele membre ar trebui să publice liste negre cu țările terțe care nu respectă standardele minime prevăzute la punctul 3, în vederea aplicării punctului 4.3. Respectivele liste negre ar trebui să facă trimitere la prezenta recomandare.

               4.2.

               Statele membre care au adoptat liste negre naționale ar trebui să includă în aceste liste țările terțe care nu respectă standardele minime prevăzute le punctul 3.

               4.3.

               Fiecare stat membru care a încheiat o convenție privind dubla impozitare cu o țară terță care nu respectă standardele minime prevăzute le punctul 3 ar trebui, în funcție de cum este mai oportun pentru întărirea respectării acestor standarde de către respectiva țară terță, fie să încerce renegocierea convenției, fie să o suspende, fie să o denunțe.

         5.   Măsuri în favoarea țărilor terțe care respectă standardele minime prevăzute la punctul 3

               5.1.

               Statele membre ar trebui să elimine din listele negre menționate la punctul 4.1 țările terțe care respectă standardele minime prevăzute la punctul 3.

               5.2.

               Statele membre ar trebui să aibă în vedere eliminarea din listele negre naționale menționate la punctul 4.2 a țărilor terțe care respectă standardele minime prevăzute la punctul 3.

               5.3.

               Statele membre ar trebui să aibă în vedere inițierea de negocieri bilaterale în vederea încheierii unor convenții privind dubla impozitare cu țările terțe care respectă standardele minime prevăzute la punctul 3.

         6.   Măsuri în favoarea țărilor terțe care s-au angajat să respecte standardele minime prevăzute la punctul 3

               6.1.

               Statele membre ar trebui să aibă în vedere o cooperare mai strânsă și acordarea de asistență țărilor terțe, în special celor în curs de dezvoltare, care s-au angajat să respecte standardele minime prevăzute le punctul 3, pentru a le ajuta să combată în mod eficace evaziunea fiscală și planificarea fiscală agresivă. În acest scop, statele membre ar putea detașa experți fiscali în aceste țări, pentru o perioadă limitată.
               Atunci când evaluează angajamentul țărilor terțe cu privire la respectarea standardelor minime în cauză, statele membre ar trebui să țină seama de toate indicațiile concrete în acest sens, în special de măsurile de conformitate luate deja de țările terțe interesate.

               6.2.

               Câtă vreme o țară terță beneficiază de asistență în conformitate cu punctul 6.1 și realizează progresele preconizate în vederea respectării standardelor minime menționate, statele membre ar trebui să se abțină de la aplicarea măsurilor menționate la punctul 4, cu excepția renegocierii convențiilor privind dubla impozitare.

         7.   Acțiuni subsecvente
   Statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la măsurile luate în vederea conformității cu prezenta recomandare, precum și cu privire la eventualele modificări aduse acestor măsuri.
   În termen de trei ani de la adoptarea prezentei recomandări, Comisia va publica un raport privind aplicarea acesteia.
   8.   Destinatari
   Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 6 decembrie 2012.

            Pentru Comisie

         Algirdas ŠEMETA

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 64, 11.3.2011, p. 1.

      (2)  JO C 2, 6.1.1998, p. 1.

      (3)  COM(2009) 201 final din 28 aprilie 2009.

      (4)  COM(2010) 163 final din 21 aprilie 2010.

      (5)  JO C 99, 1.4.1998, p. 1.

      ANEXĂ

         STANDARDE PRIVIND TRANSPARENȚA ȘI SCHIMBUL DE INFORMAȚII

      A.   DISPONIBILITATEA INFORMAȚIILOR

                  A.1.

                  Țara terță interesată se asigură că autoritățile sale competente dispun de informații privind proprietatea și identitatea pentru toate entitățile și acordurile relevante.

                  A.2.

                  Țara terță interesată se asigură că, pentru toate entitățile și acordurile relevante, se țin registre contabile fiabile.

                  A.3.

                  Informațiile bancare se pun la dispoziția tuturor titularilor de conturi.

            B.   ACCESUL LA INFORMAȚII

                  B.1.

                  Autoritățile competente ale țării terțe interesate au competența de a obține și a comunica informațiile solicitate în temeiul unui acord privind schimbul de informații oricărei persoane aflate sub jurisdicția lor teritorială care deține sau controlează aceste informații.

                  B.2.

                  Drepturile și garanțiile care se aplică persoanelor din țara terță interesată solicitată sunt compatibile cu un schimb eficace de informații.

            C.   SCHIMBUL DE INFORMAȚII

                  C.1.

                  Mecanismele de schimb de informații cu statele membre sunt concepute astfel încât schimbul să se desfășoare în mod eficace.

                  C.2.

                  Rețeaua mecanismelor de schimb de informații a țării terțe interesate cuprinde toate statele membre.

                  C.3.

                  Mecanismele de schimb de informații ale țării terțe interesate conțin dispoziții adecvate pentru asigurarea confidențialității informațiilor primite din partea statelor membre.

                  C.4.

                  Mecanismele de schimb de informații ale țării terțe interesate respectă drepturile și garanțiile contribuabililor și ale terților.

                  C.5.

                  Țara terță interesată furnizează informații la timp, în temeiul rețelei sale de acorduri cu statele membre.


title: Recomandarea Consiliului din 16 februarie 2010 de numire a vicepreședintelui Băncii Centrale Europene

text:
               2.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/1

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 16 februarie 2010
   de numire a vicepreședintelui Băncii Centrale Europene
   2010/C 52/01
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniuni Europene, în special articolul 283 alineatul (2) și articolul 139 alineatul (2) litera (h) și având în vedere articolele 11.2 și 42.3 din Protocolul privind statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene,
   RECOMANDĂ CONSILIULUI EUROPEAN:
   numirea dlui Vítor CONSTÂNCIO în calitate de vicepreședinte al Băncii Centrale Europene pentru un mandat de opt ani începând cu 1 iunie 2010.

      Adoptată la Bruxelles, 16 februarie 2010.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         E. SALGADO


title: Recomandarea Băncii Centrale Europene din 24 februarie 2014 privind organizarea măsurilor pregătitoare pentru colectarea datelor cu caracter granular cu privire la credite de către Sistemul European al Băncilor Centrale (BCE/2014/7)

text:
               8.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/1

         RECOMANDAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE
   din 24 februarie 2014
   privind organizarea măsurilor pregătitoare pentru colectarea datelor cu caracter granular cu privire la credite de către Sistemul European al Băncilor Centrale
   (BCE/2014/7)
   (2014/C 103/01)
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 5.1 și articolul 34.1 a treia liniuță,
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2533/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 privind colectarea informațiilor statistice de către Banca Centrală Europeană (1), în special articolul 8 alineatul (5),
   întrucât:

               (1)

               În temeiul Deciziei BCE/2014/6 (2), Banca Centrală Europeană (BCE) poate aplica anumite măsuri pregătitoare în vederea stabilirii unui cadru pe termen lung pentru transmiterea de date cu caracter granular cu privire la credite în cadrul Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC) în scopuri statistice specifice.

               (2)

               Aplicarea eficace a acestui cadru pe termen lung depinde de cooperarea dintre toți membrii participanți din SEBC și de aplicarea unor standarde egale în materie de calitate de către acești membri. Băncile centrale naționale (BCN) ale statelor membre a căror monedă nu este euro și care se pregătesc pentru a participa la acest cadru ar trebui să colaboreze atât între ele, cât și cu BCN ale statelor membre a căror monedă este euro și cu BCE pentru aplicarea măsurilor pregătitoare în conformitate cu Decizia BCE/2014/6,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   I.

      Definiții

   În sensul prezentei recomandări, expresia „date cu caracter granular cu privire la credite” are aceeași semnificație cu cea utilizată în Decizia BCE/2014/6.
   II.

      Furnizarea de informații statistice

   Destinatarii prezentei recomandări ar trebui să aplice dispozițiile care vizează BCN din cuprinsul Deciziei BCE/2014/6.
   III.

      Dispoziție finală

   Prezenta recomandare se adresează BCN ale statelor membre a căror monedă nu este euro care se pregătesc pentru a participa la acest cadru pe termen lung pentru transmiterea de datelor cu caracter granular cu privire la credite în cadrul SEBC.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 24 februarie 2014.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI

      (1)  JO L 318, 27.11.1998, p. 8.

      (2)  Decizia BCE/2014/7 din 24 februarie 2014 privind organizarea măsurilor pregătitoare pentru colectarea datelor cu caracter granular cu privire la credite de către Sistemul European al Băncilor Centrale (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).


				|

		52011SC0826

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Swedenand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Sweden, 2011-2014

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Suediei pe 2011
și care include avizul Consiliului
privind Programul de convergență actualizat al Suediei pentru
perioada 2011-2014
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1], în
special articolul 9 alineatul (3),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)
La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat
propunerea Comisiei Europene de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea
forței de muncă și creștere economică, Europa 2020, pe
baza unei coordonări consolidate a politicilor economice, care se va
concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea
stimulării potențialului Europei în materie de creștere
durabilă și competitivitate.
(2)
La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare
privind orientările generale ale politicilor economice ale statelor membre
și ale Uniunii Europene (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, o
decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de
muncă ale statelor membre[3],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
naționale.
(3)
La 12 ianuarie 2011, Comisia a adoptat prima
analiză anuală a creșterii, marcând astfel începutul unui nou
ciclu de guvernanță economică în UE și al primului semestru
european de coordonare ex-ante și integrată a politicilor, care are
la bază Strategia Europa 2020.
(4)
La 25 martie 2011, Consiliul European a aprobat
prioritățile privind consolidarea bugetară și reforma
structurală (în conformitate cu concluziile Consiliului din 15 februarie
și 7 martie 2011 și ca urmare a analizei anuale a creșterii
adoptate de Comisie). Acesta a subliniat necesitatea de a acorda prioritate
restabilirii unor bugete solide și a sustenabilității
finanțelor publice, reducerii șomajului prin reforme ale pieței
forței de muncă și depunerii de noi eforturi în vederea
consolidării creșterii. Statelor membre li s-a cerut să
transpună aceste priorități în măsuri concrete, care
să fie incluse în programele lor de stabilitate sau de
convergență și în programele naționale de reformă.
(5)
La 29 aprilie 2011, Suedia a prezentat actualizarea
pe 2011 a programului său de convergență, care vizează
perioada 2011-2014, și programul său național de reformă pe
2011. Cele două programe au fost evaluate în același timp.
(6)
Înainte de criza economică din 2008-2009,
economia Suediei înregistrase timp de peste o decadă o creștere
solidă, determinată de cererea internă și de exporturile
nete. Întrucât economia Suediei este orientată spre export și are un
sector financiar de mari dimensiuni, a fost puternic afectată de
scăderea semnificativă a cererii externe și de înghețarea
piețelor financiare în 2008, care a dus la o contracție a PIB-ului de
5,1% în 2009 și la o creștere a ratei șomajului de la
aproximativ 6% la peste 9%. Datorită unei poziții de start solide, ce
nu necesita ajustări semnificative în sectorul gospodăriilor, în cel
bancar și public, precum și datorită unui răspuns adecvat
în materie de politică monetară și bugetară, recesiunea a
fost mai degrabă scurtă și a afectat în principal sectorul
manufacturier orientat spre exporturi. Pe măsură ce comerțul
mondial s-a revitalizat, economia Suediei a cunoscut o redresare puternică
și amplă, PIB-ul real crescând substanțial, cu 5,5%, în 2010. Ca
urmare a efectului combinat al stabilizatorilor automați și al
măsurilor discreționare, după ce soldul bugetar a trecut de la
un excedent de 3,7% din PIB în 2007 la un deficit de 0,9% din PIB în 2009,
echilibrul s-a restabilit din nou în 2010.
(7)
Pe baza evaluării programului de
convergență actualizat, realizată în temeiul Regulamentului (CE)
nr. 1466/97 al Consiliului, Consiliul consideră că scenariul
macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare este plauzibil, în
general, pe termen scurt, exceptând anul 2012, pentru care este prea optimist.
Strategia bugetară, astfel cum este prezentată în programul de
convergență actualizat, este adecvată, întrucât va contribui la
atingerea de către Suedia a obiectivului său pe termen mediu de a
avea un excedent de 1% din PIB pe parcursul unui ciclu. Astfel, va exista o
oarecare marjă de siguranță pentru a se evita ca deficitul
să depășească valoarea de referință de 3% din PIB
într-un eventual declin economic viitor. Programul prevede ca excedentul
bugetului general să crească de la 0,6% din PIB în 2011 la 3,7% din
PIB în 2014, ultimul an al aplicării programului. Această
îmbunătățire s-ar datora creșterii economice puternice
preconizate, întrucât programul nu prevede niciun efort de consolidare în
acești ani. Riscurile la adresa obiectivelor bugetare sunt echilibrate, în
general. Întrucât previziunile în materie de venituri prezentate în program
sunt oarecum precaute pentru 2011, rezultatele bugetare ar putea fi puțin
mai bune anul acesta, în timp ce anumite riscuri de evoluție negativă
cu privire la previziunile pentru 2012 și anii următori sunt legate
de ipoteze macroeconomice favorabile. Întrucât guvernul a indicat că,
dacă există o marjă de manevră fiscală
suficientă, din 2012 ar putea fi implementate măsuri de expansiune
fiscală suplimentare, prevăzute în Legea privind bugetul din 2011
(inclusiv o a cincea etapă a sistemului de credite fiscale pentru
salariați, o nouă creștere a pragului de la care se percep
impozite pe venitul de la stat, scăderea TVA-ului pe serviciile de
restaurant și a impozitelor pe pensii), există riscul aplicării
unei politici fiscale prociclice. Având în vedere perspectivele demografice,
este important ca Suedia să continue să își atingă
obiectivul pe termen mediu.
(8)
Situația actuală de pe piața
locuințelor și a ipotecilor este o sursă de instabilitate
potențială. După ce s-a efectuat o corecție
ușoară și de scurtă durată în perioada de apogeu a
crizei financiare, prețurile locuințelor în Suedia – spre deosebire
de alte țări – și-au reluat tendința de creștere
constatată începând cu a doua jumătate a anilor '90, în prezent
înregistrându-se un nivel record. Creșterea puternică a
prețurilor locuințelor a fost însoțită de creșterea
gradului de îndatorare a gospodăriilor, care la mijlocul lui 2010 se afla
la un nivel maxim istoric de circa 170% din venitul disponibil. În plus, o mare
parte din creditele ipotecare au fost contractate la rate variabile și cu
amortizare redusă. Din acest motiv, gospodăriile din Suedia sunt
deosebit de vulnerabile la majorările ratei dobânzii sau la problemele în
materie de ocupare a forței de muncă. Efectuarea unei corecții
considerabile pe piața locuințelor ar putea avea repercusiuni
negative asupra stabilității macroeconomice, întrucât
gospodăriile și-ar reduce consumul pentru a-și echilibra bugetul
și întrucât ar crește costurile de finanțare ale băncilor
suedeze.
(9)
În ceea ce privește piața forței de
muncă a Suediei, situația resortisanților din țările
care nu fac parte din UE și a tinerilor este mai defavorabilă în
comparație cu media UE. Îmbunătățirea situației
acestora pe piața forței de muncă este esențială
pentru a duce la creșterea globală a ratei de ocupare și pentru
a îmbunătăți oferta de forță de muncă pe termen
mediu, astfel încât să se poată face față provocării
demografice pe care o reprezintă îmbătrânirea populației.
Guvernul Suediei pune în aplicare în prezent o serie de reforme pentru a
îmbunătăți situația ocupării ambelor grupuri, cum ar
fi acordarea de fonduri suplimentare pentru consiliere, posturi care
necesită experiență în muncă, formare profesională
pentru adulți, consiliere pentru formarea stagiarilor, subvenții
salariale bine direcționate și cursuri de limba suedeză
simplificate. În statisticile cele mai recente sunt semne clare că se
înregistrează îmbunătățiri generale pe piața
forței de muncă a Suediei, exceptând în cazul femeilor de origine
străină.
(10)
Comisia a evaluat programul de
convergență și programul național de reformă[4]. Comisia nu a ținut seama doar de
relevanța acestora pentru o politică bugetară și
socioeconomică sustenabilă în Suedia, ci și de conformitatea
acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de
a consolida guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin
oferirea unei contribuții la nivelul UE pentru deciziile naționale
viitoare. Comisia consideră că programele abordează în mod
adecvat principalele provocări cu care se confruntă Suedia. Cu toate
acestea, chiar dacă strategia bugetară a guvernului de a continua
respectarea obiectivului pe termen mediu este corespunzătoare, începând cu
2012 trebuie avută grijă să se evite aplicarea unei politici
bugetare prea laxe în perioadele de creștere favorabilă. Ar trebui
să se evalueze riscurile de dezechilibre macroeconomice, în special cele
care rezultă din creșterea prețurilor locuințelor și
din îndatorarea gospodăriilor. În plus, participarea pe piața
forței de muncă a grupurilor vulnerabile trebuie monitorizată
și îmbunătățită, în special în cazul tinerilor și
al femeilor de origine străină.
(11)
În lumina prezentei evaluări, Consiliul a
examinat actualizarea pe 2011 a programului de convergență prezentat
de Suedia și avizul[5]
său se reflectă în special în recomandarea de la punctul (1) de mai
jos. Ținând seama de concluziile Consiliului European din 25 martie 2011,
Consiliul a examinat programul național de reformă prezentat de
Suedia.
RECOMANDĂ ca Suedia să
întreprindă acțiuni în perioada 2011-2012 astfel încât:
(1)
Să ducă o politică fiscală care
să asigure faptul că obiectivul pe termen mediu continuă să
fie atins și să evite aplicarea unei politici bugetare prociclice în
perioada actuală de redresare economică.
(2)
Să întreprindă acțiuni preventive
pentru a aborda riscurile macroeconomice asociate creșterii
prețurilor locuințelor și îndatorării gospodăriilor,
inclusiv reforme în domeniul sistemului de credite ipotecare, al reglementărilor
în domeniul chiriilor, al impozitelor pe proprietate și al permiselor de
construcții.
(3)
Să monitorizeze și
să îmbunătățească participarea pe
piața forței de muncă a tinerilor și a altor grupuri
vulnerabile.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO C , p. .
[3]               Menținute pentru 2011 prin Decizia 2011/308/UE a
Consiliului din 19 mai 2011.
[4]               SEC(2011) 735.
[5]               Prevăzut la articolul 9
alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.