Anunţ juridic important

|

52008PC0577

Recomandarea Comisiei către Consiliu privind autorizarea Comisiei de a deschide şi de a purta negocieri cu Organizaţia Internaţională pentru Vie şi Vin (OIV) cu privire la condiţiile şi modalităţile de aderare a Comunităţii Europene  /* COM/2008/0577 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 26.9.2008COM(2008) 577 finalRECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIUprivind autorizarea Comisiei de a deschide și de a purta negocieri cu Organizația Internațională pentru Vie și Vin (OIV) cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității EuropeneR ECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIUprivind autorizarea Comisiei de a deschide și de a purta negocieri cu Organizația Internațională pentru Vie și Vin (OIV) cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității EuropeneA. EXPUNERE DE MOTIVE1. INTRODUCEREOrganizația Internațională pentru Vie și Vin (OIV) este o organizație interguvernamentală cu caracter științific și tehnic, activă în domeniul viei și vinului, al băuturilor pe bază de vin, al strugurilor de masă, al stafidelor și al altor produse provenite din acestea. Organizația a fost înființată prin Acordul internațional din 3 aprilie 2001 de la Paris și descinde în mod direct din Oficiul internațional pentru vin, înființat în 1924 prin Acordul internațional din 29 noiembrie 1924, care a devenit ulterior Oficiul internațional pentru vie și vin prin decizia din 4 septembrie 1958.La 3 aprilie 2006, OIV era alcătuită din 43 de state membre la care se adăugau, cu titlu de observatori temporari, fostele state membre ale Oficiului. Șase state membre ale Uniunii Europene nu au aderat la OIV: Regatul Unit, Polonia, Danemarca, Lituania, Letonia, Estonia.Obiectivele și atribuțiile OIV sunt specificate la articolul 2 alineatele (1) și (2) din acordul de înființare. În baza dispozițiilor respective, obiectivele OIV în sfera competențelor sale sunt următoarele:1. să indice membrilor săi măsurile prin care se pot lua în considerare preocupările producătorilor, ale consumatorilor și ale altor actori din sectorul vitivinicol;2. să asiste celelalte organizații internaționale interguvernamentale și neguvernamentale, în special pe cele care desfășoară activități cu caracter normativ;3. să contribuie la armonizarea internațională a practicilor și standardelor existente și, dacă este cazul, la elaborarea de noi standarde internaționale, în vederea îmbunătățirii condițiilor de producție și comercializare a produselor vitivinicole și ținând seama de interesele consumatorilor.Misiunile OIV, astfel cum rezultă din acordul de înființare, sunt orientate și încadrate ulterior printr-un „plan strategic trianual” care servește drept cadru de referință pentru activitățile organizației. Planul strategic trianual este detaliat apoi printr-un „program anual”.O prezentare exhaustivă privind structura și modalitățile de funcționare a OIV este disponibilă pe site-ul web al organizației, la adresa www.oiv.org.Pentru a garanta coerența poziției comunitare în relațiile externe și pentru a permite o coordonare mai adecvată a măsurilor interne adoptate în cadrul competențelor comunitare, pare legitimă și necesară luarea în considerare a aderării Comunității Europene la OIV.Aderarea Comunității la OIV nu necesită o modificare a actului de înființare a organizației (Acordul de la Paris din 3 aprilie 2001, de înființare a Organizației Internaționale pentru Vie și Vin). Cu toate acestea, până la adoptarea unei decizii de aderare și în vederea îmbunătățirii participării comunitare la OIV, Comunitatea și statele membre se vor strădui să își amelioreze coordonarea în acest cadru și să consolideze rolul pe care Comunitatea Europeană îl exercită în calitate de invitat.Pe de altă parte, în Regulamentul (CE) nr. 479/2008 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole[1], este specificat faptul că, în vederea autorizării de noi practici oenologice, Comisia „ se bazează pe practicile oenologice recomandate și publicate de Organizația Internațională a Viei și Vinului (OIV) ” și, în ceea ce privește metodele de analiză, că „ metodele de analiză care permit stabilirea compoziției produselor care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament și normele prin care se poate stabili dacă aceste produse au făcut obiectul unor tratamente contrare practicilor oenologice autorizate sunt cele recomandate și publicate de către OIV ” .În plus, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 479/2008, respectarea standardelor recomandate de OIV în materie de practici oenologice devine o condiție suficientă pentru comercializarea pe piața europeană a vinurilor care provin din țări terțe.Acest fapt justifică necesitatea consolidării relației dintre Comunitate și OIV.Prin urmare, Comisia recomandă Consiliului:-  să autorizeze Comisia să deschidă și să poarte negocieri cu OIV cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV, în conformitate cu dispozițiile articolului 300 din tratat;-  să desemneze comitetul competent care să asiste Comisia în această misiune;-  să adopte directivele de negociere propuse; de asemenea, Comisia recomandă Consiliului să invite statele membre să își manifeste sprijinul pentru aceste obiective.2. COMPETENțE COMUNITARE ÎN DOMENIILE ÎN CARE ACTIVEAZă OIVOIV este o organizație interguvernamentală care exercită o importantă activitate normativă, materializată în elaborarea de rezoluții, recomandări și propuneri privind diverse aspecte ale producției și comerțului de produse vitivinicole, cum ar fi practicile oenologice, descrierea și definirea produselor, etichetarea, condițiile de desfacere, metodele de analiză și de evaluare a produselor, protecția indicațiilor geografice și protecția noilor soiuri de plante.Fără a-și schimba sfera juridică, rezoluțiile sunt cel mai adesea integrate în standarde mai complexe, prezentate, de cele mai multe ori, sub formă de coduri și actualizate cu regularitate pe baza rezoluțiilor adoptate de organizație. Până în prezent, OIV a publicat mai multe coduri normative, care constituie o referință pentru toți membrii săi, cum ar fi Codexul oenologic internațional, Codul internațional al practicilor oenologice, Culegerea de metode internaționale de analiză a vinurilor și a musturilor, Culegerea de metode internaționale de analiză a băuturilor alcoolice, Norma internațională a concursurilor de vin și băuturi alcoolice și Norma internațională pentru etichetarea vinurilor și a băuturilor alcoolice.De la înființarea organizării comune a piețelor (OCP) vitivinicole, Comunitatea și-a menținut și extins competențele în sectorul vitivinicol, ceea ce a făcut ca aceasta să dobândească o competență exclusivă în sectoarele care constituie obiectul activității OCP și care sunt reglementate, în momentul de față, de Regulamentul (CE) nr. 479/2008 și de regulamentele de punere în aplicare a acestuia.Legislația comunitară derivată în sectoarele care constituie obiectul activității OIV cuprinde în special:-  Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (JO L 179, 14.7.1999),-  Regulamentul (CE) nr. 479/2008 al Consiliului din 29 aprilie 2008 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (JO L 148, 6.6.2008),-  Regulamentul (CE) nr. 423/2008 al Comisiei din 8 mai 2008 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului și de stabilire a unui cod comunitar al practicilor și tratamentelor oenologice (versiune codificată, JO L 127, 15.5.2008),-  Regulamentul (CE) nr. 753/2002 al Comisiei din 29 aprilie 2002 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului în ceea ce privește descrierea, denumirea, prezentarea și protejarea anumitor produse vitivinicole (JO L 118, 4.5.2002),-  Regulamentul (CE) nr. 1607/2000 al Comisiei din 24 iulie 2000 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole, în special a titlului privind vinurile produse în regiuni determinate (JO L 185, 25.7.2000),-  Regulamentul (CEE) nr. 2676/90 al Comisiei din 17 septembrie 1990 de stabilire a metodelor comunitare de analiză în sectorul vinurilor (JO L 272, 3.10.1990),-  Regulamentul (CEE) nr. 1601/91 al Consiliului din 10 iunie 1991 de stabilire a normelor generale privind definirea, descrierea și prezentarea vinurilor aromatizate, a băuturilor aromatizate pe bază de vin și a cocteilurilor aromatizate din produse vitivinicole (JO L 149, 14.6.1991),-  Regulamentul (CE) nr. 122/94 al Comisiei din 25 ianuarie 1994 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1601/91 al Consiliului din 10 iunie 1991 de stabilire a normelor generale privind definirea, descrierea și prezentarea vinurilor aromatizate, a băuturilor aromatizate pe bază de vin și a cocteilurilor aromatizate din produse vitivinicole (JO L 21, 26.1.1994),-  Regulamentul (CE) nr. 110/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind definirea, desemnarea, prezentarea, etichetarea și protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1576/89 al Consiliului (JO L 39, 13.2.2008),-  Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (JO L 109, 6.5.2000),-  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO L 299, 16.11.2007), modificat în special prin Regulamentul (CE) nr. 361/2008 al Consiliului din 14 aprilie 2008 (JO L 121, 7.5.2008), care introduce în special norme aplicabile în sectorul fructelor și legumelor ,-  Regulamentul (CE) nr. 2789/1999 al Comisiei din 22 decembrie 1999 de stabilire a standardului de comercializare aplicabil strugurilor de masă (JO L 336, 29.12.1999) ,-  Directiva 2001/112/CE a Consiliului din 20 decembrie 2001 privind sucurile de fructe și anumite produse similare destinate consumului uman (JO L 10, 12.1.2002).Activitățile OIV care implică o competență exclusivă a statelor membre sunt foarte limitate ca număr și au o importanță relativă în cadrul obiectivelor generale pe care le urmărește OIV.Situația existentă în interiorul Comunității contrastează astfel cu poziția acesteia în cadrul OIV, în care doar statele membre au, în momentul de față, dreptul de a participa în mod activ la luarea deciziilor.Ca urmare a acestui fapt, Comunitatea nu are un statut adecvat, care să îi permită în special exercitarea directă a competențelor pe lângă organizație, pozițiile naționale fiind considerate întotdeauna la nivel individual, independent de apartenența la Comunitate a statului membru care le susține.În plus, legislația comunitară face deja o trimitere directă la rezoluțiile OIV adoptate în ceea ce privește metodele de analiză, recunoscând, în cadrul OCP vitivinicole, „Culegerea de metode internaționale de analiză a vinurilor și a musturilor”, și vizează, treptat și în măsura în care este posibil, coerența cu alte standarde care aparțin OIV, precum „Codul internațional al practicilor oenologice” și „Codexul oenologic internațional”.De asemenea, aderarea Comunității la OIV se înscrie în cadrul procesului de reformă a organizării comune a piețelor vitivinicole, în cadrul căruia Consiliul a decis consolidarea legăturii existente între actele aparținând OIV și legislația comunitară, bazându-se în special pe recomandările adoptate de OIV pentru stabilirea standardelor comunitare în materie de practici oenologice, și a stabilit că metodele de analiză autorizate sunt cele recomandate și publicate de OIV.3. ADERAREA COMUNITățII3.1 Statutul Comunității Europene și participarea Comisiei la OIVComunitatea Europeană nu are în prezent niciun statut oficial în cadrul OIV, deși Acordul din 3 aprilie 2001 de înființare a Organizației Internaționale pentru Vie și Vin prevede în mod explicit, la articolul 8, posibilitatea organizațiilor interguvernamentale de a deveni membre cu drepturi depline ale organizației.În prezent, Comisia este invitată în mod constant, în calitate de reprezentant al Comunității Europene, să asiste la lucrările adunării generale și ale grupurilor de experți, ale subcomisiilor și comisiilor, însă nu poate participa la lucrările comitetului executiv (invitată ad hoc ) și nu plătește nicio contribuție benevolă către OIV.Ținând seama de elementele prezentate anterior, statutul actual, care permite doar o participare pasivă a reprezentanților Comisiei la lucrările OIV, este în mod clar insuficient și inadecvat.3.2 Necesitatea aderării ComunitățiiDat fiind faptul că domeniile de competență ale OIV sunt acoperite deja în cea mai mare parte de legislația comunitară, este de dorit ca rolul Comisiei în cadrul OIV să fie consolidat și oficializat, pentru a permite acesteia să vegheze la coerența poziției comunitare la nivel internațional și să garanteze o reprezentare adecvată a intereselor comunitare.Aderarea în calitate de membru cu drepturi depline pare a fi soluția cea mai potrivită. Celelalte opțiuni de care dispune Comunitatea în baza actelor fundamentale ale OIV, în special posibilitatea de a beneficia de statutul de observator special sau de statutul de invitat, nu sunt satisfăcătoare.Statutul de invitat și de observator special nu permite participarea la lucrările OIV, ci doar „intervenția” și „asistarea” în cadrul unora dintre organismele sale, fără posibilitatea de a formula propuneri sau amendamente. Aceste statute nu permit, așadar, Comunității să se exprime în domeniile care țin de competența sa exclusivă, nici să valorifice deciziile luate la scară comunitară.În plus, actul constitutiv al OIV impune plata unei contribuții financiare și organizațiilor interguvernamentale care beneficiază de un statut special; această cerință statutară nu poate fi acceptată de Comunitate, dată fiind în special lipsa unei compensații în termeni de drept de vot.Din aceleași motive amintite anterior, posibilitatea rezervată organizațiilor internaționale de a încheia cu OIV un protocol de cooperare și de colaborare pare, în aceeași măsură, extrem de insuficientă.3.3 Cererea de aderarea) Etapele aderăriiAcordul din 3 aprilie 2001 prevede explicit posibilitatea „organizațiilor interguvernamentale” de a deveni membre ale OIV.Aderarea Comunității Europene ar trebui să urmeze următoarele etape:-  Consiliul autorizează Comisia să negocieze condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV;-  Comisia deschide și poartă negocierile cu OIV pentru definitivarea unui protocol de aderare;-  Comisia adoptă o propunere de decizie a Consiliului privind aderarea Comunității la OIV și o înaintează Consiliului;-  o decizie a Consiliului autorizează Comunitatea Europeană să adere la OIV; instrumentele de semnare și de acceptare vor fi depuse la Ministerul Afacerilor Externe al Republicii Franceze (capitolul IX articolul 15 din Acordul de înființare a Organizației Internaționale pentru Vie și Vin);-  aderarea Comunității are loc conform modalităților prevăzute de dispoziția aplicabilă din acordul de înființare a OIV.b) Normele de procedurăÎn temeiul articolului 2 din dispozițiile generale ale regulamentului intern al organizației, se încheie un protocol între OIV și Comunitatea Europeană în vederea stabilirii condițiilor specifice de aderare și a modalităților de exercitare a drepturilor de vot.Protocolul se încheie după obținerea acordului adunării generale și la propunerea comitetului executiv. Cu toate acestea, protocolul trebuie să fie rezultatul unei negocieri la care Comisia Europeană să participe cu aceleași drepturi ca OIV, și nu un act unilateral al organismelor acestei organizații.În orice caz, pentru elaborarea propunerii privind protocolul de aderare este necesară o acțiune comună a statelor membre în cadrul comitetului executiv. Punerea de acord a statelor membre este cu atât mai necesară în ceea ce privește anumite aspecte cheie ale negocierilor de aderare, precum modalitățile de participare a Comunității la organismele organizației, participarea acesteia la funcțiile elective, stabilirea valorii contribuției financiare și, în general, toate aspectele practice care vor trebui luate în considerare de către OIV și în cadrul protocolului de aderare, pentru a permite Comunității Europene să își exercite pe deplin puterile, fără a fi limitată de restricții de ordin juridic sau administrativ. Astfel de prerogative ar putea fi exercitate fără a se crea noi drepturi de vot.3.4 Coordonarea și împărțirea competențelor între Comunitatea Europeană și statele membreÎn situația în care aderarea va fi efectivă, Comisia și statele membre vor lua parte împreună la lucrările OIV, în calitate de membri; din acest motiv,Comunitatea Europeană și statele membre trebuie să stabilească, pe baza exemplului a ceea ce s-a realizat în cadrul participării la alte organizații internaționale, proceduri interne de coordonare care să asigure o reprezentare eficientă a intereselor comunitare în cadrul OIV.Este necesar să fie stabilite în special proceduri specifice privind:-  pregătirea întrunirilor OIV, în special procedurile de coordonare, la Bruxelles și la fața locului, a unor poziții comune și a pozițiilor comunitare, precum și a modalităților de răspuns comun la întrebările organizației;-  alocarea drepturilor de vot și a drepturilor de intervenție în funcție de tipul de competență (exclusivă, națională, comună).Modalitățile de coordonare trebuie să fie suficient de detaliate pentru a se putea garanta aplicare ușoară a acesteia, însă ele vor trebui, în același timp, să fie suficient de suple pentru a permite ajustările necesare.Procedurile de coordonare se vor putea concretiza prin încheierea unui acord între Comunitate și Consiliu, care va fi anexat la decizia finală a Consiliului de autorizare a aderării Comunității la OIV.În paralel cu elaborarea modalităților de coordonare eficiente și în strictă relație cu acestea, Comunitatea Europeană va trebui să elaboreze, în momentul aderării sale la OIV, o declarație de competență cu caracter general; declarația va putea fi anexată la decizia de aderare adoptată de Consiliu, la propunerea Comisiei, și va putea fi inclusă în protocolul de aderare încheiat între Comunitate și OIV. Ulterior, în cadrul participării sale la activitățile OIV și pe baza acestei declarații, o declarație de competență specifică va trebui în mod normal să fie întocmită înaintea oricărei întruniri.4. MăSURI TRANZITORIICu titlu tranzitoriu și pentru îmbunătățirea raporturilor cu OIV în vederea aderării, Comunitatea Europeană trebuie să poată beneficia de un statut mai adecvat decât cel pe care îl deține la ora actuală.Comunitatea va trebui să își consolideze legăturile instituționale cu OIV prin îmbunătățirea statutului său de invitat, pentru a putea interveni, în temeiul articolului 5 din regulamentul intern al organizației, în toate organismele organizației (cu excepția Comitetului științific și tehnic), solicitând, în special, directorului general (care va trebui apoi să solicite aprobarea comitetului executiv) un statut de invitat care să poată fi prelungit. Din punct de vedere oficial, acest statut nu schimbă cu nimic poziția comunitară în cadrul OIV, care rămâne aceea de invitat, și nu implică, prin urmare, nicio autorizare din partea Consiliului.În plus, Comunitatea și statele membre trebuie să colaboreze în vederea îmbunătățirii coordonării lor interne și pentru a face posibilă elaborarea sistematică a unei poziții comune în domeniile care țin de competența comunitară. În acest scop, statele membre și Comisia vor trebui să se pună de acord pentru a îmbunătăți și a eficientiza, prin intermediul inițiativelor pe lângă secretariatul OIV, participarea Comunității Europene la lucrările OIV .5. CONCLUZIIComunitatea trebuie să devină membră a OIV, întrucât niciun alt statut nu poate fi considerat ca fiind, din punct de vedere politic și juridic, în conformitate cu competențele comunitare în domeniile de activitate ale OIV.Dată fiind durata procesului de aderare și a negocierilor aferente, este, de asemenea, necesar să se prevadă o soluție tranzitorie în vederea îmbunătățirii și a consolidării procedurilor interne de coordonare a pozițiilor în cadrul OIV și a rolului instituțional al Comunității în cadrul acestei organizații.Având în vedere cele de mai sus, Comisia recomandă Consiliului să o autorizeze să deschidă și să poarte negocieri cu OIV cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV, în conformitate cu articolul 300 din tratat, să desemneze comitetul competent care să asiste Comisia în această misiune și să adopte directivele de negociere incluse în anexă.Directivele de negociere incluse în anexă au fost redactate pentru a se permite Comunității să devină membru al OIV. Acest statut trebuie să permită Comunității, în domeniile care țin de competența sa și având aceleași drepturi cu țările membre ale OIV:1. să își exprime poziția pe parcursul negocierilor sau în cadrul reuniunilor organismelor OIV,2. pentru domeniile în care deciziile sunt luate prin vot, să aibă un drept de vot ponderat, echivalent cu cel al statelor sale membre reprezentate în organismele respective ale OIV și unite prin legislația comunitară care constituie baza competenței externe,3. să își exprime acordul, în nume propriu, pentru asumarea drepturilor și a obligațiilor care decurg din instrumentele încheiate în cadrul OIV.Conform articolului 300 din Tratatul CE, negocierile vor trebui purtate de către Comisie, care se va consulta cu un comitet special, desemnat de Consiliu. Statele membre care aderă în prezent la OIV vor trebui să sprijine pe deplin aderarea Comunității la această organizație.În momentul încheierii negocierilor și pe baza rezultatelor acestora, Comisia va prezenta Consiliului o propunere de decizie a Consiliului privind aderarea Comunității Europene la OIV.B. RECOMANDAREAvând în vedere cele de mai sus, Comisia recomandă ca:-  Consiliul să autorizeze Comisia să negocieze cu OIV condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV;-  pentru ca negocierile să poată fi purtate, în conformitate cu tratatul, de către Comisie în numele Comunității Europene, Consiliul să desemneze un comitet special care să asiste Comisia în această misiune;-  Consiliul să adopte directivele de negociere din anexa la prezenta recomandare.ANEXĂDirective de negociere1. Comunitatea trebuie să obțină statutul de membru cu drepturi depline, la egalitate cu țările membre ale OIV.2. Acest statut trebuie să permită Comisiei să participe la negocieri și la reuniuni având aceleași drepturi cu țările membre ale OIV.3. Comunitatea nu va plăti o contribuție financiară către bugetul OIV. În situația în care această poziție s-ar dovedi imposibil de susținut sau ar compromite consimțământul actualilor membri ai OIV în ceea ce privește aderarea Comunității, aceasta ar putea accepta, ca soluție de compromis, afectarea unei sume destinate să acopere anumite cheltuieli ocazionate de aderarea sa la OIV. Această sumă nu va putea fi fixată unilateral de către OIV, ci de comun acord cu Comunitatea.4. În calitate de membru cu drepturi depline, Comunității trebuie să i se permită să adere la toate instrumentele care vor fi negociate în viitor în cadrul OIV în domeniile care țin de competența acesteia.[1] JO L 148, 6.6.2008, p. 1.


title: Recomandarea Consiliului din 10 martie 2014 privind un cadru de calitate pentru stagii

text:
               27.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 88/1

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 10 martie 2014
   privind un cadru de calitate pentru stagii
   2014/C 88/01
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292 coroborat cu articolele 153 și 166,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               Tinerii au fost grav afectați de criză. Rata șomajului în rândul tinerilor a ajuns la vârfuri istorice în ultimii ani în mai multe state membre, fără niciun semn de scădere pe termen scurt. Creșterea capacității de inserție profesională a tinerilor și favorizarea productivității lor sunt esențiale pentru intrarea tinerilor pe piața forței de muncă.

               (2)

               O tranziție lină de la educație la ocuparea unui loc de muncă este esențială pentru a spori șansele tinerilor pe piața forței de muncă. Îmbunătățirea educației tinerilor și facilitarea tranziției lor către un loc de muncă sunt necesare pentru a atinge obiectivul principal al Strategiei Europa 2020 de obținere a unei rate de ocupare a forței de muncă de 75 % pentru femeile și bărbații cu vârste cuprinse între 20 și 64 de ani până în 2020. Orientarea nr. 8 privind politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre le îndeamnă pe acestea să instituie sisteme prin care să îi ajute pe tineri, în special pe cei care nu au un loc de muncă, nu studiază sau nu se află în proces de formare, să își găsească un prim loc de muncă, să dobândească experiență profesională sau să beneficieze de oportunități pentru educație și formare suplimentară, inclusiv sub formă de ucenicie și să intervină rapid atunci când tinerii devin șomeri (1).

               (3)

               În ultimele două decenii, stagiile au devenit o formă importantă de intrare pe piața muncii.

               (4)

               Apar costuri socioeconomice în cazul în care stagiile, în special cele repetate, înlocuiesc locurile de muncă obișnuite, în special pe cele de început de carieră, oferite de obicei stagiarilor. În plus, stagiile de slabă calitate, în special cele cu conținut educațional redus, nu conduc la o creștere semnificativă a productivității și nici nu presupun efecte pozitive „de semnalizare”. Pot apărea costuri sociale, de asemenea, și în legătură cu stagiile neremunerate care pot limita oportunitățile de carieră ale celor provenind din medii dezavantajate.

               (5)

               Există dovezi care atestă legăturile dintre calitatea stagiului și rezultatele în materie de obținere a unui loc de muncă. Valoarea stagiilor în a facilita tranziția către obținerea unui loc de muncă depinde de calitatea lor în ceea ce privește conținutul educațional și condițiile de muncă. Stagiile de calitate aduc beneficii directe în ceea ce privește productivitatea, îmbunătățesc adaptarea la nevoile pieței muncii și promovează mobilitatea, în special prin reducerea costurilor pe care le implică căutarea și adaptarea atât pentru întreprinderi, cât și pentru stagiari.

               (6)

               Recomandarea Consiliului privind înființarea unei garanții pentru tineret (2) invită statele membre să se asigure că toți tinerii sub vârsta de 25 de ani primesc o ofertă de bună calitate de obținere a unui loc de muncă, de continuare a educației, de intrare în ucenicie sau de efectuare a unui stagiu, într-un interval de patru luni de la intrarea în șomaj sau de la momentul în care nu mai urmează o formă de învățământ formal.

               (7)

               Diferite studii și sondaje au constatat că problemele privind calitatea afectează multe stagii, în special pe cele în cazul cărora nicio instituție de învățământ sau de formare profesională nu este direct responsabilă de conținutul educațional și de condițiile de muncă din cadrul stagiului.

               (8)

               Dovezile arată că unui număr semnificativ de stagiari li se cere să îndeplinească doar sarcini neînsemnate. Un stagiu de calitate trebuie să ofere totodată un conținut educațional solid și pertinent. Aceasta înseamnă, printre altele, identificarea competențelor specifice care trebuie dobândite, supravegherea și îndrumarea stagiarului și monitorizarea evoluției acestuia.

               (9)

               De asemenea, au fost identificate probleme în ceea ce privește condițiile de muncă, de exemplu, orarul de lucru prelungit, absența securității sociale, riscurile la adresa sănătății și securității sau cele profesionale, remunerația și/sau indemnizația mică sau absentă, o lipsă de claritate cu privire la regimurile juridice aplicabile și prelungirea excesivă a duratei stagiului.

               (10)

               În prezent, stagiile sunt nereglementate în unele state membre și sectoare, iar în cazul în care există reglementări, acestea sunt foarte diverse și prevăd elemente privind calitatea diferite sau practici de punere în aplicare diferite. În lipsa unui cadru sau instrument de reglementare, sau pentru că există o lipsă de transparență în ceea ce privește condițiile de muncă în cadrul stagiilor și conținutului lor educațional, numeroși ofertanți de stagii pot utiliza stagiarii pe post de lucrători ieftini sau chiar neplătiți.

               (11)

               Un cadru de calitate pentru stagii va sprijini îmbunătățirea condițiilor de muncă și a conținutului educațional al stagiilor. Principalul element al cadrului de calitate este acordul scris de stagiu care indică obiectivele educaționale, condițiile de muncă adecvate, drepturile și obligațiile, precum și o durată rezonabilă a stagiilor.

               (12)

               Lipsa de informații este una dintre cauzele calității slabe a unor stagii și constituie o problemă care afectează mult mai des stagiile decât locurile de muncă obișnuite. Cerințele privind sporirea transparenței pentru anunțurile de stagii vacante sau pentru publicitatea referitoare la acestea ar contribui la îmbunătățirea condițiilor de muncă și la stimularea mobilității transfrontaliere.

               (13)

               Partenerii sociali joacă un rol esențial în conceperea, punerea în aplicare și monitorizarea politicilor și ale programelor de formare profesională. Cooperarea dintre partenerii sociali, ofertanții de servicii de orientare profesională pe tot parcursul vieții și autoritățile relevante ar putea avea drept obiectiv punerea la dispoziția stagiarilor a unor informații specifice privind oportunitățile de carieră disponibile și necesitățile de competențe de pe piețele forței de muncă, precum și privind drepturile și responsabilitățile stagiarilor. În plus, partenerii sociali pot juca un rol în facilitarea punerii în aplicare a cadrului de calitate pentru stagii, în special prin redactarea și punerea la dispoziție a unor modele de acord de stagiu simple și concise, în special pentru utilizarea lor de către microîntreprinderi, și adaptate la scopurile lor specifice. În cuprinsul cadrului de acțiuni privind ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor din iulie 2013, partenerii sociali europeni au luat act de intenția Comisiei de a propune o recomandare a Consiliului în acest domeniu și au anunțat că sprijină acțiunile statelor membre menite să îmbunătățească calitatea stagiilor.

               (14)

               Una dintre provocări este de a spori mobilitatea transfrontalieră a stagiarilor în Uniune, astfel încât să contribuie la promovarea unei autentice piețe europene a muncii. Diversitatea existentă a reglementărilor constituie un obstacol în calea dezvoltării mobilității transfrontaliere a stagiarilor. În plus, în unele cazuri, s-a constatat că obstacolele administrative și legislative în calea mobilității transfrontaliere a stagiarilor afectează câteva dintre statele membre care îi primesc. În acest context, informațiile privind dreptul la mobilitatea transfrontalieră a stagiarilor, în special drepturile prevăzute în Directiva 2004/38/CE (3), sunt importante. Prin furnizarea de principii și orientări care să fie folosite ca referințe, cadrul de calitate pentru stagii va facilita și accesul la stagii transnaționale.

               (15)

               Dezvoltarea unui cadru de calitate pentru stagii va spori transparența. În plus, acesta ar putea sprijini extinderea EURES la stagiile remunerate, facilitând astfel mobilitatea.

               (16)

               Programele statelor membre care promovează și pun la dispoziție stagii pot fi sprijinite financiar din fondurile europene. În plus, Inițiativa privind ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor va sprijini stagiile în contextul garanției pentru tineret, care vizează tinerii din regiunile Uniunii cel mai grav afectate de șomajul în rândul tinerilor și va fi cofinanțată din Fondul social european (FSE) alocat pentru perioada 2014-2020. FSE, precum și Inițiativa privind ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor pot fi utilizate pentru a spori numărul și calitatea sistemelor de stagii oferite în statele membre. Aceasta implică o potențială contribuție la costul stagiului, inclusiv, în anumite condiții, acoperirea unei părți a remunerației. În plus, ele pot suporta de asemenea costurile altor tipuri de formare profesională pe care stagiarii le pot urma în afara stagiilor, de exemplu cursuri de limbi străine.

               (17)

               Comisia a lansat un program specific de sprijin sub formă de asistență tehnică din partea FSE, pentru a ajuta statele membre să instituie sisteme de stagii cu sprijin acordat de FSE. Acest Program de sprijin oferă consultanță strategică, operațională și politică autorităților naționale și regionale care preconizează instituirea unor noi sisteme de stagii sau modernizarea celor existente.

               (18)

               Consiliul, în rezoluția sa privind dialogul structurat pe tema încadrării în muncă a tinerilor din mai 2011, a afirmat că ar fi de dorit să se creeze un cadru de calitate referitor la stagii în vederea asigurării valorii educaționale a acestei experiențe.

               (19)

               Concluziile Consiliului din 17 iunie 2011 privind „Promovarea încadrării în muncă a tinerilor pentru realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020” au invitat Comisia să ofere orientare cu privire la condițiile favorabile unor stagii de înaltă calitate prin intermediul unui cadru de calitate pentru stagii.

               (20)

               La 14 iunie 2012, în rezoluția sa „Către o redresare generatoare de locuri de muncă”, Parlamentul European a invitat Comisia să prezinte cât mai curând posibil o propunere de recomandare a Consiliului privind un cadru de calitate pentru stagii și să definească standardele minime pentru oferirea și realizarea de stagii de calitate.

               (21)

               Consiliul European din 28-29 iunie 2012 a invitat Comisia să examineze posibilitatea de a include stagiile în portalul EURES.

               (22)

               Concluziile Consiliului European din 13-14 decembrie 2012 au invitat Comisia să finalizeze rapid cadrul de calitate pentru stagii.

               (23)

               În Pachetul privind integrarea tinerilor pe piața muncii din 6-7 decembrie 2012, Comisia a lansat o consultare a partenerilor sociali cu privire la un cadru de calitate pentru stagii. În răspunsurile lor, partenerii sociali din UE au informat Comisia că nu intenționează să lanseze negocieri privind un acord autonom în temeiul articolului 154 din TFUE.

               (24)

               Consiliului European din 27-28 iunie 2013 a reconfirmat faptul că instituirea cadrului de calitate pentru stagii ar trebui să aibă loc la începutul anului 2014.

               (25)

               Cadrul de calitate reprezintă un important punct de referință pentru determinarea a ceea ce constituie o ofertă de stagii de bună calitate în conformitate cu Recomandarea Consiliului privind înființarea unei garanții pentru tineret.

               (26)

               În conformitate cu Analiza anuală a creșterii pentru 2014 este esențial să se faciliteze tranziția de la educație la viața profesională, în special prin sporirea disponibilității stagiilor sau uceniciilor de calitate.

               (27)

               În sensul prezentei recomandări, stagiile sunt înțelese ca o perioadă limitată de practică profesională, remunerată sau nu, care include o componentă educațională și o componentă de formare profesională, pentru câștigarea unei experiențe profesionale și practice în vederea îmbunătățirii capacității de inserție profesională și a facilitării tranziției către un loc de muncă obișnuit.

               (28)

               Prezenta recomandare nu vizează stagiile necesare pentru dobândirea de experiență în muncă care fac parte din programa educației formale sau a învățământului profesional și tehnic. Stagiile al căror conținut este reglementat prin legislația națională și a căror finalizare este o cerință obligatorie pentru a avea acces la o anumită profesie (de exemplu, medicină, arhitectură etc.) nu sunt vizate de prezenta recomandare.

               (29)

               Având în vederea natura și obiectivul prezentei recomandări, aceasta nu ar trebui interpretată ca un obstacol în calea menținerii sau a instituirii de către statele membre, pentru stagiari, a unor dispoziții mai favorabile decât cele recomandate.

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE:

               1.

               Să îmbunătățească calitatea stagiilor, în special în ceea ce privește conținutul educațional și de formare profesională, precum și condițiile de muncă, cu scopul de a facilita tranziția de la educație, șomaj sau inactivitate la muncă prin punerea în aplicare a următoarelor principii ale unui cadru de calitate pentru stagii:

      Încheierea unui acord scris de stagiu

               2.

               Să solicite ca stagiile să se bazeze pe un acord scris, încheiat la începutul stagiului între stagiar și ofertantul stagiului;

               3.

               Să solicite ca acordurile privind stagiile să indice obiectivele educaționale, condițiile de muncă, dacă ofertantul stagiului oferă stagiarului o remunerație sau o indemnizație, precum și drepturile și obligațiile părților în temeiul legislației UE și al legislației naționale aplicabile, precum și durata stagiului, astfel cum sunt menționate în recomandările 4-12;

      Obiectivele educaționale și de formare profesională

               4.

               Să promoveze cele mai bune practici în ceea ce privește obiectivele educaționale și de formare profesională pentru a ajuta stagiarii să dobândească experiență practică și competențe relevante; sarcinile atribuite stagiarilor ar trebui să permită atingerea acestor obiective;

               5.

               Să încurajeze ofertanții de stagii să desemneze un supraveghetor pentru stagiari care să îi ghideze pe aceștia în îndeplinirea sarcinilor atribuite, monitorizându-le și evaluându-le progresele;

      Condițiile de muncă aplicabile stagiarilor

               6.

               Să asigure respectarea drepturilor și a condițiilor de lucru ale stagiarilor în temeiul legislației UE și al legislației naționale aplicabile, inclusiv a limitelor timpului de lucru maxim săptămânal, a perioadelor minime de repaus zilnic și săptămânal și, după caz, a drepturilor minime la concediu de odihnă;

               7.

               Să încurajeze ofertanții de stagii să clarifice dacă sunt incluse asigurările de sănătate și de accident, precum și concediul medical;

               8.

               Să solicite ca în acordul de stagiu să se clarifice dacă este aplicabilă o remunerație sau o indemnizație și, iar în caz afirmativ, să se precizeze valoarea acesteia;

      Drepturile și obligațiile

               9.

               Să încurajeze părțile vizate să asigure faptul că acordul de stagiu precizează drepturile și obligațiile stagiarului și ale ofertantului stagiului, inclusiv, dacă este relevant, politicile ofertantului stagiului în ceea ce privește confidențialitatea și drepturile de proprietate intelectuală;

      Durata rezonabilă

               10.

               Să asigure o durată rezonabilă a stagiului, care, în principiu, să nu depășească șase luni, cu excepția cazurilor în care o durată mai lungă este justificată, ținând seama de practicile naționale;

               11.

               Să clarifice circumstanțele și condițiile în care un stagiu poate fi prelungit sau reînnoit după expirarea acordului inițial de stagiu;

               12.

               Să încurajeze specificarea în acordul de stagiu a faptului că fie stagiarul, fie ofertantul poate rezilia acordul printr-o informare în scris, oferind un preaviz comunicat într-un interval adecvat având în vedere durata stagiului și practicile naționale relevante;

      Recunoașterea adecvată a stagiilor

               13.

               Să promoveze recunoașterea și validarea cunoștințelor, competențelor și aptitudinilor dobândite în cursul stagiilor și să încurajeze ofertanții în sensul atestării acestora, pe baza unei evaluări, prin intermediul unui certificat;

      Cerințele privind transparența

               14.

               Să încurajeze ofertanții de stagiu să includă în anunțurile lor de stagii vacante și în comunicatele cu caracter publicitar referitoare la acestea informații privind condițiile de stagiu, în special cu privire la aplicabilitatea unei remunerații și/sau a unei indemnizații, precum și a unei asigurări de sănătate și în caz de accident; să încurajeze ofertanții de stagiu să pună la dispoziție informații privind politicile de recrutare, inclusiv proporția de stagiari recrutați în ultimii ani;

               15.

               Să încurajeze serviciile de ocupare a forței de muncă și alți furnizori de orientare profesională să aplice, în cazul în care oferă informații privind stagiile, cerințe vizând transparența;

      Stagiile transfrontaliere

               16.

               Să faciliteze mobilitatea transfrontalieră a stagiarilor în Uniunea Europeană, printre altele, prin clarificarea cadrului juridic național pentru stagii, prin stabilirea unor norme clare privind acceptarea stagiarilor din alte state membre și trimiterea de stagiari în alte state membre și prin reducerea formalităților administrative;

               17.

               Să examineze posibilitatea de a utiliza rețeaua EURES extinsă și de a schimba informații privind stagiile remunerate prin portalul EURES;

      Utilizarea fondurilor structurale și de investiții europene

               18.

               Să utilizeze fondurile structurale și de investiții europene, și anume Fondul social european și Fondul european de dezvoltare regională, în perioada de programare 2014-2020, precum și Inițiativa privind ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor, dacă va fi cazul, în vederea creșterii numărului și a calității stagiilor, inclusiv prin parteneriate efective cu toate părțile interesate relevante;

      Punerea în aplicare a cadrului de calitate pentru stagii

               19.

               Să adopte măsurile necesare pentru punerea în aplicare a cadrului de calitate pentru stagii în cel mai scurt timp;

               20.

               Să pună la dispoziția Comisiei, până la sfârșitul lui 2015, informațiile privind măsurile adoptate în conformitate cu prezenta recomandare;

               21.

               Să promoveze implicarea activă a partenerilor sociali în punerea în aplicare a cadrului de calitate pentru stagii;

               22.

               Să promoveze implicarea activă a serviciilor de ocupare a forței de muncă, a instituțiilor de învățământ și a ofertanților de stagii în punerea în aplicare a cadrului de calitate pentru stagii;

         REMARCĂ INTENȚIA COMISIEI DE A:

               23.

               Stimula cooperarea strânsă cu statele membre, cu partenerii sociali și cu alte părți interesate, cu scopul de a pune rapid în aplicare prezenta recomandare;

               24.

               Monitoriza, în cooperare cu statele membre și în special prin intermediul EMCO, progresele înregistrate în punerea în aplicare a cadrului de calitate pentru stagii în conformitate cu prezenta recomandare și de a analiza impactul politicilor în vigoare;

               25.

               Raporta cu privire la progresele realizate în punerea în aplicare a prezentei recomandări pe baza informațiilor furnizate de către statele membre;

               26.

               Colabora cu statele membre, cu partenerii sociali, cu serviciile de ocupare a forței de muncă, cu organizațiile pentru tineret și pentru stagiari și cu alte părți interesate în vederea promovării prezentei recomandări;

               27.

               Încuraja și sprijini statele membre, inclusiv prin promovarea schimbului de cele mai bune practici între ele, să recurgă la Fondul social european și la Fondul european de dezvoltare regională sau la alte fonduri europene aferente perioadei de programare 2014-2020 pentru a crește numărul și calitatea stagiilor;

               28.

               Examina, împreună cu statele membre, posibilitatea includerii stagiilor remunerate în EURES și de a înființa o pagină de internet specială privind cadrele juridice naționale referitoare la stagii.

      Adoptată la Bruxelles, 10 martie 2014.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         I. VROUTSIS

      (1)  Decizia 2010/707/UE a Consiliului din 21 octombrie 2010, privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 308, 24.11.2010, p. 46).

      (2)  JO C 120, 26.4.2013, p. 1.

      (3)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, 30.4.2004, p. 77).


title: Recomandarea Consiliului din 22 mai 2017 privind Cadrul european al calificărilor pentru învățarea pe tot parcursul vieții și de abrogare a Recomandării Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind stabilirea Cadrului european al calificărilor pentru învățarea de-a lungul vieții

text:
                  15.6.2017

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 189/15

            RECOMANDAREA CONSILIULUI
      din 22 mai 2017
      privind Cadrul european al calificărilor pentru învățarea pe tot parcursul vieții și de abrogare a Recomandării Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind stabilirea Cadrului european al calificărilor pentru învățarea de-a lungul vieții
      (2017/C 189/03)
      CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 165 și 166,
      având în vedere propunerea Comisiei Europene,
      întrucât:

                  (1)

                  Calificările au numeroase finalități. Ele le semnalează angajatorilor care sunt, în principiu, cunoștințele și capacitățile titularilor acestora („rezultatele învățării”). Ele pot constitui o condiție prealabilă de acces la anumite profesii reglementate. Calificările ajută autoritățile responsabile cu educația și formarea și prestatorii de servicii în acest domeniu să stabilească nivelul și conținutul învățării dobândite de o persoană. Ele sunt, de asemenea, importante pe plan personal, ca expresie a realizării personale. Prin urmare, calificările joacă un rol important în sporirea angajabilității și în facilitarea mobilității și a accesului la învățământ complementar.

                  (2)

                  Calificările sunt rezultatul formal al unui proces de evaluare și de validare din partea unei autorități competente și, de regulă, iau forma unor documente precum certificatele sau diplomele. Ele indică faptul că o persoană a obținut rezultate ale învățării corespunzătoare anumitor standarde. Aceste rezultate ale învățării pot fi obținute pe căi variate, în contexte de învățare formală, nonformală sau informală, într-un cadru național sau internațional. Informațiile referitoare la rezultatele învățării ar trebui să fie ușor de accesat și transparente.

                  (3)

                  Recomandarea Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind stabilirea Cadrului european al calificărilor pentru învățarea de-a lungul vieții (1) a creat un cadru de referință comun cuprinzând opt niveluri de calificare, exprimate ca rezultate ale învățării cu niveluri progresive de competență. Acestea servesc drept instrument de corespondență între diferite sisteme și niveluri de calificări. Scopul Cadrului european al calificărilor pentru învățarea pe tot parcursul vieții (CEC) este de a îmbunătăți transparența, comparabilitatea și transferabilitatea calificărilor cetățenilor.

                  (4)

                  Obiectivele mai generale ale prezentei recomandări sunt de a contribui la modernizarea sistemelor de educație și de formare, precum și de a spori angajabilitatea, mobilitatea și integrarea socială a lucrătorilor și a cursanților. Recomandarea vizează, de asemenea, o mai bună corelare a învățării formale, nonformale și informale și sprijinirea validării rezultatelor învățării dobândite în diferite contexte.

                  (5)

                  Statele membre au elaborat sau sunt în curs de a elabora cadre naționale ale calificărilor pe baza rezultatelor învățării, raportându-se la CEC printr-un proces de „corelare”. Nivelurile CEC și descriptorii rezultatelor învățării contribuie la îmbunătățirea transparenței și a comparabilității calificărilor din diferite sisteme naționale. Ele contribuie, de asemenea, la reorientarea generală a educației și formării către rezultatele învățării. Corelarea cu CEC ar trebui să se realizeze prin intermediul cadrelor naționale ale calificărilor sau, în cazul în care acestea nu există, al sistemelor naționale ale calificărilor (denumite în continuare „cadre sau sisteme naționale ale calificărilor”).

                  (6)

                  Calificările sunt mai transparente și mai ușor de comparat atunci când sunt prezentate în documente care menționează nivelul CEC aplicabil și care includ o descriere a rezultatelor învățării obținute.

                  (7)

                  În punerea în aplicare a CEC la nivelul Uniunii și la nivel național ar trebui să fie implicată o gamă largă de părți interesate, pentru a se asigura un sprijin larg în favoarea CEC. Părțile interesate includ toți cursanții, furnizorii de educație și formare, autoritățile responsabile cu calificarea, organismele de asigurare a calității, angajatorii, sindicatele, camerele de industrie, de comerț și de meserii, organismele implicate în recunoașterea diplomelor de studii și a calificărilor profesionale, serviciile de ocupare a forței de muncă și serviciile responsabile cu integrarea migranților.

                  (8)

                  În raportul său către Parlamentul European și Consiliu din 19 decembrie 2013 privind evaluarea CEC, Comisia a concluzionat că CEC este recunoscut pe scară largă drept un punct de referință pentru elaborarea cadrelor naționale ale calificărilor, pentru implementarea abordării bazate pe rezultatele învățării, precum și pentru îmbunătățirea transparenței și a recunoașterii aptitudinilor și competențelor. Comisia a subliniat faptul că Uniunea ar trebui să permită cursanților și lucrătorilor să îmbunătățească vizibilitatea propriilor aptitudini și competențe indiferent de locul în care le-au dobândit.

                  (9)

                  În acest raport, Comisia a concluzionat, de asemenea, că Grupul consultativ pentru CEC a oferit orientări eficace pentru procesele naționale de corelare și a consolidat încrederea și înțelegerea reciprocă între țările participante. O altă concluzie a fost că eficacitatea centrelor naționale de coordonare pentru CEC depinde în mare măsură de cât de strâns sunt legate de guvernanța la nivel național a procesului de corelare.

                  (10)

                  Având în vedere evaluarea pozitivă a Grupului consultativ pentru CEC, continuarea activității acestuia este esențială pentru o punere în aplicare consecventă, coerentă, transparentă și coordonată a prezentei recomandări.

                  (11)

                  Transparența și recunoașterea aptitudinilor și a calificărilor reprezintă una dintre noile priorități, în conformitate cu Raportul comun pentru 2015 al Consiliului și al Comisiei privind punerea în aplicare a Cadrului strategic pentru cooperarea europeană în domeniul educației și formării profesionale (ET 2020). Acest raport subliniază necesitatea dezvoltării în continuare a CEC pentru a consolida transparența și comparabilitatea calificărilor. În ceea ce privește migranții sosiți recent, raportul subliniază totodată faptul că instrumentele existente în materie de transparență ar putea să contribuie la o mai bună înțelegere în Uniune a calificărilor acordate în străinătate și viceversa.

                  (12)

                  CEC și cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor cu care acesta a fost corelat pot sprijini practicile existente în materie de recunoaștere datorită faptului că asigură un nivel sporit de încredere, înțelegere și comparabilitate a calificărilor. Aceasta poate facilita procesul de recunoaștere în scopuri profesionale și de învățare. Cadrele generale ale calificărilor, precum CEC, ar putea servi drept instrumente de informare pentru practici de recunoaștere, astfel cum se menționează în Recomandarea privind utilizarea cadrelor de calificări pentru recunoașterea calificărilor obținute în străinătate, adoptată în temeiul Convenției privind recunoașterea calificărilor din învățământul superior în regiunea Europei.

                  (13)

                  Cadrele și sistemele naționale ale calificărilor variază în timp și de aceea corelarea cu CEC ar trebui să fie revizuită și actualizată ori de câte ori este relevant.

                  (14)

                  Încrederea în calitatea și în nivelul calificărilor care fac parte din cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor corelate cu CEC (denumite în continuare „calificări cu nivel CEC”) este esențială pentru sprijinirea mobilității cursanților și a lucrătorilor în interiorul și în afara frontierelor sectoriale și geografice. Recomandarea Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind stabilirea Cadrului european al calificărilor pentru învățarea de-a lungul vieții conține principii comune privind asigurarea calității în învățământul superior și în educația și formarea profesională. Aceste principii respectă responsabilitatea statelor membre în ceea ce privește modalitățile de asigurare a calității aplicabile în cazul calificărilor naționale, în conformitate cu principiul subsidiarității. Standardele și orientările pentru asigurarea calității în Spațiul european al învățământului superior și Cadrul european de referință pentru asigurarea calității în educație și formare profesională constituie o bază pentru aceste principii comune.

                  (15)

                  Ar putea fi analizată posibilitatea de a crea un registru, în afara domeniului învățământului superior, pentru organismele de monitorizare a sistemelor de asigurare a calității în cazul calificărilor.

                  (16)

                  Sistemele de credite pot ajuta persoanele să avanseze în procesul de învățare prin facilitarea unor parcursuri de învățare flexibile și a transferului între diferitele niveluri și tipuri de educație și de formare, precum și dincolo de frontierele naționale, permițând cursanților să acumuleze și să transfere diferite rezultate ale învățării dobândite în diferite contexte de învățare, inclusiv învățarea online, nonformală și informală. Abordarea bazată pe rezultatele învățării poate, de asemenea, să faciliteze conceperea, realizarea și evaluarea unor calificări complete sau a unor componente ale calificărilor.

                  (17)

                  Sistemele de credite, atât la nivel național cât și european, funcționează în contexte instituționale precum învățământul superior sau educația și formarea profesională. La nivel european, Sistemul european de credite transferabile a fost dezvoltat pentru învățământul superior în Spațiul european al învățământului superior. Pentru educația și formarea profesională, sistemul european de credite pentru educație și formare profesională este în curs de elaborare în conformitate cu Recomandarea Parlamentului European și a Consiliului din 18 iunie 2009 privind stabilirea unui sistem european de credite pentru educație și formare profesională (SECEFP) (2). Ar putea fi promovate legăturile dintre cadrele naționale ale calificărilor și sistemele de credite, acolo unde este cazul.

                  (18)

                  Deși acquis-ul Uniunii în materie de migrație legală și de azil prevede egalitatea de tratament cu resortisanții statelor membre în ceea ce privește recunoașterea calificărilor, și chiar măsuri de facilitare în cazul beneficiarilor unei protecții internaționale, în conformitate cu Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului (3), problema nivelurilor ridicate de supracalificare și de subocupare persistă în rândul resortisanților țărilor terțe care au absolvit învățământul terțiar. Cooperarea dintre Uniune și țările terțe cu privire la transparența calificărilor poate promova integrarea migranților pe piețele muncii din Uniune. Având în vedere creșterea fluxurilor de migrație către și dinspre Uniune, sunt necesare o mai bună înțelegere și o recunoaștere echitabilă a calificărilor acordate în afara Uniunii.

                  (19)

                  Principalele caracteristici ale CEC, și anume abordarea sa bazată pe rezultatele învățării, definirea descriptorilor pentru fiecare nivel și stabilirea unor criterii de corelare, astfel cum au fost elaborate de Grupul consultativ pentru CEC, au fost o sursă de inspirație în întreaga lume pentru elaborarea de cadre naționale și regionale ale calificărilor. Un număr tot mai mare de țări și regiuni terțe încearcă să stabilească legături mai strânse între propriul cadru al calificărilor și CEC.

                  (20)

                  Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului (4) prevede că un cadru comun de formare pentru profesiile reglementate poate fi instituit printr-un act delegat al Comisiei, sub forma unui set comun de cunoștințe, aptitudini și competențe. Cadrele comune de formare urmează să se bazeze pe nivelurile din CEC. Trimiterea la nivelurile CEC de calificare nu trebuie să afecteze accesul la piața muncii în cazul în care calificările profesionale au fost recunoscute în conformitate cu Directiva 2005/36/CE.

                  (21)

                  Cadrul calificărilor pentru Spațiul european al învățământului superior prevede descriptori pentru ciclul scurt (care poate fi legat de primul ciclu sau integrat în acesta) și pentru primul, al doilea și al treilea ciclu din învățământul superior. Fiecare descriptor de ciclu prezintă un enunț al realizărilor și al abilităților asociate cu calificările acordate la sfârșitul ciclului respectiv. CEC este compatibil cu Cadrul calificărilor pentru Spațiul european al învățământului superior și cu descriptorii săi de ciclu. Ciclul scurt (care poate fi legat de primul ciclu sau integrat în acesta), primul, al doilea și, respectiv, al treilea ciclu din Cadrul calificărilor pentru Spațiul european al învățământului superior corespund nivelurilor CEC 5-8.

                  (22)

                  Decizia nr. 2241/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5) ajută cetățenii să își prezinte mai bine propriile aptitudini, competențe și calificări.

                  (23)

                  Comisia este în curs de elaborare a unei clasificări europene a aptitudinilor, competențelor, calificărilor și ocupațiilor (ESCO). Utilizată opțional, aceasta ar putea contribui la îmbunătățirea legăturii dintre educație și ocuparea forței de muncă. Datele elaborate de statele membre în contextul CEC ar putea servi drept contribuție pentru această clasificare.

                  (24)

                  Informațiile privind procesul de corelare cu CEC a cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor și privind calificările cu nivel CEC ar trebui să fie ușor de accesat de către publicul larg. Utilizarea de structuri și formate comune de date ar contribui la atingerea acestui obiectiv. De asemenea, ar facilita înțelegerea și utilizarea informațiilor publicate despre calificări.

                  (25)

                  Ar trebui să existe coerență, complementaritate și sinergii la nivel național și la nivelul Uniunii între punerea în aplicare a CEC, cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor și instrumentele privind transparența și recunoașterea aptitudinilor, competențelor și calificărilor, inclusiv cele pentru asigurarea calității, acumularea și transferul de credite și cele elaborate în cadrul Spațiului european al învățământului superior în scopul transparenței și al recunoașterii aptitudinilor, competențelor și calificărilor.

                  (26)

                  Dezvoltarea CEC ar trebui să aibă loc în deplină coerență cu cooperarea europeană existentă în domeniul educației și formării profesionale, în temeiul cadrului strategic ET 2020 și al viitoarelor cadre strategice europene în acest domeniu.

                  (27)

                  Prezenta recomandare nu înlocuiește și nu definește cadre sau sisteme naționale ale calificărilor. CEC nu descrie calificări specifice sau competențe individuale, iar calificările specifice ar trebui corelate prin încadrarea la nivelul corespunzător din CEC pe baza sistemelor naționale de calificări relevante.

                  (28)

                  Prezenta recomandare consolidează CEC în calitatea sa de cadru comun de referință cu opt niveluri, exprimate ca rezultate ale învățării, care servește drept instrument de corespondență între diferitele cadre sau sisteme și niveluri ale calificărilor.

                  (29)

                  Având în vedere caracterul său neobligatoriu, prezenta recomandare respectă principiile subsidiarității și proporționalității prin susținerea și completarea acțiunilor statelor membre, facilitând cooperarea viitoare între acestea în vederea îmbunătățirii transparenței, a comparabilității și a transferabilității calificărilor cetățenilor. Recomandarea ar trebui pusă în aplicare în conformitate cu dreptul național și practica națională,

            RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE CA, ȚINÂND SEAMA DE CIRCUMSTANȚELE NAȚIONALE:

                  1.

                  Să utilizeze CEC pentru a corela cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor și a compara toate tipurile și nivelurile calificărilor din Uniune care fac parte din cadrele sau sistemele naționale, în special prin corelarea propriilor niveluri ale calificărilor cu nivelurile CEC prevăzute în anexa II și prin utilizarea criteriilor prevăzute în anexa III.

                  2.

                  Să revizuiască și să actualizeze, acolo unde este relevant, corelarea nivelurilor din cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor cu nivelurile CEC prevăzute în anexa II, utilizând criteriile prevăzute în anexa III și ținând seama în mod corespunzător de contextul național.

                  3.

                  Să asigure, în cazul calificărilor cu nivel CEC, respectarea principiilor comune de asigurare a calității prevăzute în anexa IV, fără a aduce atingere principiilor naționale de asigurare a calității aplicabile în cazul calificărilor naționale.

                  4.

                  După caz, să promoveze legături între sistemele de credite și cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor, ținând seama de principiile comune aplicabile sistemelor de credite prevăzute în anexa V și fără a aduce atingere deciziilor naționale privind: (i) utilizarea sistemelor de credite; și (ii) raportarea acestora la cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor. Aceste principii comune nu vor conduce la o recunoaștere automată a calificărilor.

                  5.

                  După caz, să ia măsuri astfel încât toate documentele nou eliberate de către autoritățile competente privind diferite calificări (de exemplu, certificate, diplome, suplimente la certificate, suplimente la diplome) și/sau toate registrele calificărilor să conțină o trimitere clară la nivelul CEC corespunzător.

                  6.

                  Să pună la dispoziția publicului, la nivel național și la nivelul Uniunii, rezultatele procesului de corelare și, acolo unde este posibil, să se asigure că informațiile referitoare la calificări și la rezultatele învățării aferente acestora sunt accesibile și sunt publicate, utilizând câmpurile de date în conformitate cu anexa VI.

                  7.

                  Să încurajeze utilizarea CEC de către partenerii sociali, serviciile publice de ocupare a forței de muncă, furnizorii de servicii educaționale, organismele de asigurare a calității și autoritățile publice, pentru a facilita compararea calificărilor și transparența rezultatelor învățării.

                  8.

                  Să asigure continuarea și coordonarea sarcinilor îndeplinite de centrele naționale de coordonare pentru CEC. Principalele sarcini ale centrelor naționale de coordonare pentru CEC sunt de a sprijini autoritățile naționale în corelarea cu CEC a cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor și de a aduce CEC mai aproape de oameni și de organizații,

            RECOMANDĂ COMISIEI CA, ÎN COOPERARE CU STATELE MEMBRE ȘI CU PĂRȚILE INTERESATE DIN CADRUL GRUPULUI CONSULTATIV PENTRU CEC:

                  9.

                  Să sprijine continuarea punerii în aplicare a CEC într-un mod consecvent în toate statele membre, prin compararea și dezbaterea metodologiilor utilizate pentru armonizarea calificărilor în cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor, ținând seama în mod corespunzător de contextele naționale.

                  10.

                  Ținând seama în mod corespunzător de contextele naționale, să sprijine elaborarea de metodologii pentru descrierea, utilizarea și aplicarea rezultatelor învățării în vederea sporirii transparenței, a inteligibilității și a comparabilității calificărilor.

                  11.

                  Să sprijine instituirea în mod voluntar a unor proceduri de armonizare a calificărilor internaționale prin intermediul cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor și prin intermediul schimbului de informații și al consultărilor între statele membre cu privire la aceste proceduri, în vederea asigurării coerenței.

                  12.

                  Să elaboreze orientări pentru comunicarea cu privire la CEC, în special la modul de prezentare a nivelurilor CEC pe certificatele, diplomele și suplimentele nou eliberate și/sau în registrele calificărilor, în conformitate cu sistemele și reglementările naționale în materie de certificate și diplome.

                  13.

                  Să analizeze posibilitățile de elaborare și aplicare a unor criterii și proceduri care să permită, în conformitate cu acordurile internaționale, compararea cu CEC a cadrelor naționale și regionale ale calificărilor din țări terțe.

                  14.

                  Să instituie activități de învățare reciprocă și schimburi de bune practici între statele membre și, după caz, să faciliteze consilierea reciprocă la cererea statelor membre.

            RECOMANDĂ COMISIEI:

                  15.

                  Să se asigure că punerea în aplicare a prezentei recomandări este sprijinită prin acțiuni finanțate din programele relevante ale Uniunii.

                  16.

                  Să asigure o guvernanță eficace a punerii în aplicare a CEC prin menținerea și sprijinirea pe deplin a Grupului consultativ pentru CEC, instituit în 2009, compus din reprezentanți ai statelor membre și ai altor țări participante, ai partenerilor sociali și ai altor părți interesate, după caz. Grupul consultativ pentru CEC ar trebui să asigure coerența globală și să promoveze transparența și încrederea în procesul de corelare a cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor cu CEC.

                  17.

                  Să raporteze cu privire la progresele înregistrate în urma adoptării prezentei recomandări, după caz, referitor la cadrele relevante ale politicilor în materie de educație, formare și ocuparea forței de muncă.

                  18.

                  Să examineze și să evalueze, în cooperare cu statele membre și după consultarea părților interesate, măsurile luate ca urmare a prezentei recomandări și, până în 2022, să prezinte un raport Consiliului privind experiența acumulată și implicațiile pentru viitor, incluzând, dacă este necesar, o eventuală analiză și revizuire a prezentei recomandări.

            Recomandarea Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind stabilirea Cadrului european al calificărilor pentru învățarea de-a lungul vieții se abrogă.

         Adoptată la Bruxelles, 22 mai 2017.

               Pentru Consiliu

               Președintele

            E. BARTOLO

         (1)  JO C 111, 6.5.2008, p. 1.

         (2)  JO C 155, 8.7.2009, p. 11.

         (3)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO L 337, 20.12.2011, p. 9).

         (4)  Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, 30.9.2005, p. 22).

         (5)  Decizia nr. 2241/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 de instituire a unui cadru comunitar unic pentru transparența calificărilor și competențelor (Europass) (JO L 390, 31.12.2004, p. 6).

         ANEXA I
         Definiții
         În sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:

                     (a)

                     „calificare” înseamnă un rezultat formal al unui proces de evaluare și validare, obținut în momentul în care o autoritate competentă stabilește că o persoană a dobândit rezultate ale învățării corespunzătoare unor standarde date;

                     (b)

                     „sistem național al calificărilor” înseamnă toate aspectele activității unui stat membru legate de recunoașterea învățării și a altor mecanisme care asigură legătura educației și a formării cu piața muncii și cu societatea civilă. Acesta include dezvoltarea și punerea în aplicare a acordurilor și a proceselor instituționale legate de asigurarea calității, de evaluare și de acordarea calificărilor. Un sistem național al calificărilor poate fi format din mai multe subsisteme și poate include un cadru național al calificărilor;

                     (c)

                     „cadru național al calificărilor” înseamnă un instrument pentru clasificarea calificărilor în conformitate cu un set de criterii care corespund unor niveluri specifice de învățare atinse, al cărui scop este integrarea și coordonarea subsistemelor naționale ale calificărilor și îmbunătățirea transparenței, accesului, progresului și calității calificărilor în raport cu piața muncii și cu societatea civilă;

                     (d)

                     „calificare internațională” înseamnă o calificare acordată de un organism internațional legal constituit (asociație, organizație, sector sau companie) sau de un organism național acționând în numele unui organism internațional, care este utilizată în cel puțin două țări și care include rezultate ale învățării evaluate prin trimitere la standarde stabilite de un organism internațional;

                     (e)

                     „rezultatele învățării” înseamnă enunțuri care se referă la ceea ce cunoaște, înțelege și este capabil să facă un cursant la terminarea unui proces de învățare și care sunt definite sub formă de cunoștințe, aptitudini, responsabilitate și autonomie;

                     (f)

                     „cunoștințe” înseamnă rezultatul asimilării de informații prin învățare. Cunoștințele reprezintă ansamblul de fapte, principii, teorii și practici legate de un anumit domeniu de muncă sau de studiu. În contextul CEC, cunoștințele sunt descrise ca fiind teoretice și/sau faptice;

                     (g)

                     „aptitudine” înseamnă capacitatea de a aplica cunoștințe și de a utiliza know-how pentru a duce la îndeplinire sarcini și a rezolva probleme. În contextul CEC, aptitudinile sunt descrise ca fiind cognitive (implicând utilizarea gândirii logice, intuitive și creative) sau practice (implicând dexteritate manuală și utilizarea de metode, materiale, unelte și instrumente);

                     (h)

                     „responsabilitate și autonomie” înseamnă capacitatea cursantului de a aplica în mod autonom și responsabil cunoștințele și aptitudinile sale;

                     (i)

                     „competență” înseamnă capacitatea dovedită de a utiliza cunoștințe, aptitudini și abilități personale, sociale și/sau metodologice în situații de muncă sau de studiu și pentru dezvoltarea profesională și personală;

                     (j)

                     „validarea învățării nonformale și informale” înseamnă procesul de confirmare de către o autoritate competentă a faptului că o persoană a dobândit, în contexte de învățare nonformală și informală, rezultate ale învățării măsurate prin raportarea la un standard relevant, proces care constă în următoarele patru etape distincte: identificarea, prin dialog, a experiențelor specifice ale unei persoane, documentarea pentru a face vizibile experiențele persoanei, o evaluare formală a acestor experiențe și o certificare a rezultatelor evaluării, care poate conduce la o calificare parțială sau completă;

                     (k)

                     „recunoașterea formală a rezultatelor învățării” înseamnă procesul în baza căruia o autoritate competentă acordă un statut oficial rezultatelor învățării dobândite, în vederea unor studii suplimentare sau a încadrării în muncă, prin: (i) acordarea de calificări (certificate, diplome sau titluri); (ii) validarea învățării nonformale și informale; (iii) acordarea de echivalențe, de credite sau de derogări;

                     (l)

                     „credit” înseamnă confirmarea faptului că o parte a unei calificări, constând într-un set coerent de rezultate ale învățării, a fost evaluată și validată de o autoritate competentă în conformitate cu un standard convenit; creditul este acordat de autoritățile competente atunci când o persoană a obținut rezultatele definite ale învățării, dovedite prin evaluări corespunzătoare, și poate fi exprimat ca o valoare cantitativă (de exemplu, credite sau puncte de credit) care indică estimarea volumului de muncă de care o persoană are nevoie în mod obișnuit pentru a obține respectivele rezultate ale învățării;

                     (m)

                     „sisteme de credite” înseamnă un instrument transparent de facilitare a recunoașterii unuia sau mai multor credite. Aceste sisteme pot cuprinde, printre altele, echivalențe, derogări, unități/module care pot fi acumulate și transferate, o autonomie a furnizorilor care pot individualiza parcursurile de învățare, precum și validarea învățării nonformale și informale;

                     (n)

                     „transfer de credite” înseamnă procesul care le permite persoanelor care au acumulat credite într-un anumit context să le valorizeze și să le recunoască într-un alt context.

         ANEXA II
         Descriptori de definire a nivelurilor Cadrului european al calificărilor (CEC)

                     Fiecare dintre cele 8 niveluri este definit de un set de descriptori care indică rezultatele învățării relevante pentru calificările de la nivelul respectiv în orice sistem de calificări.

                     Cunoștințe

                     Aptitudini

                     Responsabilitate și autonomie

                     În contextul CEC, cunoștințele sunt descrise ca fiind teoretice și/sau faptice.

                     În contextul CEC, aptitudinile sunt descrise ca fiind cognitive (implicând utilizarea gândirii logice, intuitive și creative) și practice (implicând dexteritate manuală și utilizarea de metode, materiale, unelte și instrumente).

                     În contextul CEC, responsabilitatea și autonomia sunt descrise ca fiind capacitatea cursantului de a aplica cunoștințele și aptitudinile sale într-un mod autonom și responsabil

                     Nivelul 1
                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 1 sunt:

                     Cunoștințe generale de bază

                     Aptitudini de bază necesare pentru a executa sarcini simple

                     Munca sau studiul sub supraveghere directă într-un context structurat

                     Nivelul 2
                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 2 sunt:

                     Cunoștințe faptice de bază într-un domeniu de muncă sau de studiu

                     Aptitudini cognitive și practice de bază, necesare pentru utilizarea informațiilor relevante în scopul executării sarcinilor și al rezolvării problemelor de rutină prin utilizarea unor reguli și instrumente simple

                     Munca sau studiul sub supraveghere, cu un anumit grad de autonomie

                     Nivelul 3
                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 3 sunt:

                     Cunoștințe faptice, cunoașterea unor principii, procese și concepte generale dintr-un domeniu de muncă sau de studiu

                     O gamă de aptitudini cognitive și practice necesare pentru executarea sarcinilor și rezolvarea problemelor prin selectarea și aplicarea de metode, instrumente, materiale și informații de bază

                     Asumarea responsabilității pentru executarea sarcinilor într-un domeniu de muncă sau de studiu
                     Adaptarea propriului comportament la circumstanțe, pentru rezolvarea problemelor

                     Nivelul 4
                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 4 sunt:

                     Cunoștințe faptice și teoretice în contexte largi, în cadrul unui domeniu de muncă sau de studiu

                     O gamă de aptitudini cognitive și practice necesare pentru găsirea de soluții la probleme specifice, într-un domeniu de muncă sau de studiu

                     Autogestionare în cadrul liniilor directoare aferente unor contexte de muncă sau de studiu în general previzibile, dar care se pot schimba
                     Supravegherea activității de rutină a altor persoane, preluând o anumită responsabilitate pentru evaluarea și îmbunătățirea activităților de muncă sau de studiu

                     Nivelul 5 (*1)

                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 5 sunt:

                     Cunoștințe faptice și teoretice cuprinzătoare, specializate, într-un domeniu de muncă sau de studiu și conștientizarea limitelor cunoștințelor respective

                     O gamă amplă de aptitudini cognitive și practice necesare pentru conceperea de soluții creative la probleme abstracte

                     Gestionare și supraveghere în situații de muncă sau de studiu în care schimbările sunt imprevizibile
                     Revizuirea și dezvoltarea performanțelor proprii și ale altora

                     Nivelul 6 (*2)

                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 6 sunt:

                     Cunoștințe avansate într-un domeniu de muncă sau de studiu, care implică înțelegerea critică a teoriilor și principiilor

                     Aptitudini avansate, care denotă control și inovare, necesare pentru a rezolva probleme complexe și imprevizibile într-un domeniu de muncă sau de studiu specializat

                     Gestionarea de activități sau proiecte tehnice sau profesionale complexe, prin asumarea responsabilității pentru luarea deciziilor în situații de muncă sau de studiu imprevizibile
                     Asumarea responsabilității pentru gestionarea dezvoltării profesionale a indivizilor și a grupurilor

                     Nivelul 7 (*3)

                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 7 sunt:

                     Cunoștințe foarte specializate, unele dintre ele situându-se în avangarda nivelului de cunoștințe dintr-un domeniu de muncă sau de studiu, ca bază a unei gândiri și/sau cercetări originale
                     Conștientizare critică a cunoștințelor dintr-un domeniu și a cunoștințelor aflate la granița dintre diferite domenii

                     Aptitudini de specialitate pentru rezolvarea problemelor în materie de cercetare și/sau inovare, pentru dezvoltarea de noi cunoștințe și proceduri și pentru integrarea cunoștințelor din diferite domenii

                     Gestionarea și transformarea situațiilor de muncă sau de studiu care sunt complexe, imprevizibile și necesită noi abordări strategice
                     Asumarea responsabilității pentru a contribui la cunoștințele și practicile profesionale și/sau pentru revizuirea performanței strategice a echipelor

                     Nivelul 8 (*4)

                     Rezultatele învățării corespunzătoare nivelului 8 sunt:

                     Cunoștințe la cel mai avansat nivel dintr-un domeniu de muncă sau de studiu sau aflate la granița dintre diferite domenii

                     Aptitudinile și tehnicile cele mai avansate și specializate, inclusiv abilitatea de sinteză și evaluare, necesară pentru rezolvarea problemelor critice de cercetare și/sau inovare și pentru extinderea și redefinirea cunoștințelor sau a practicilor profesionale existente

                     Demonstrarea unui nivel ridicat de autoritate, de inovare, de autonomie, de integritate științifică și profesională, precum și a unui angajament susținut pentru dezvoltarea de noi idei sau procese aflate în avangarda unor situații de muncă sau de studiu, inclusiv în materie de cercetare

                     Cadrul calificărilor pentru Spațiul european al învățământului superior prevede descriptori pentru cele trei cicluri de învățământ convenite de miniștrii responsabili pentru învățământul superior cu ocazia reuniunii de la Bergen din mai 2005, în cadrul procesului Bologna. Fiecare descriptor de ciclu prezintă un enunț generic al așteptărilor tipice cu privire la realizările și abilitățile asociate cu calificările care reprezintă sfârșitul ciclului respectiv.

            (*1)  Descriptorul pentru ciclul scurt (care poate fi integrat în primul ciclu sau legat de acesta) elaborat de Inițiativa comună pentru calitate în cadrul procesului Bologna corespunde rezultatelor învățării pentru nivelul 5 al CEC.

            (*2)  Descriptorul pentru primul ciclu corespunde rezultatelor învățării pentru nivelul 6 al CEC.

            (*3)  Descriptorul pentru al doilea ciclu corespunde rezultatelor învățării pentru nivelul 7 al CEC.

            (*4)  Descriptorul pentru al treilea ciclu corespunde rezultatelor învățării pentru nivelul 8 al CEC.

         ANEXA III
         Criterii și proceduri pentru corelarea cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor cu Cadrul european al calificărilor (CEC)

                     1.

                     Autoritățile competente stabilesc în mod clar și fac publice responsabilitățile și/sau competențele legale ale tuturor organismelor naționale relevante implicate în procesul de corelare.

                     2.

                     Există o legătură clară și demonstrabilă între nivelurile calificărilor din cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor și descriptorii nivelurilor CEC.

                     3.

                     Cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor și calificările acestora sunt bazate pe principiul și obiectivul rezultatelor învățării și sunt legate de mecanisme de validare a învățării nonformale și informale, precum și de sisteme de credite, după caz.

                     4.

                     Procedurile pentru includerea calificărilor în cadrul național al calificărilor sau pentru descrierea poziției calificărilor în sistemul național al calificărilor sunt transparente.

                     5.

                     Sistemul (sistemele) național(e) de asigurare a calității în domeniul educației și formării profesionale se referă la cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor și este (sunt) conform(e) cu principiile de asigurare a calității specificate în anexa IV la prezenta recomandare.

                     6.

                     Procesul de corelare include confirmarea explicită a organismelor relevante de asigurare a calității privind conformitatea raportului de corelare cu mecanismele, dispozițiile și practicile naționale relevante de asigurare a calității.

                     7.

                     Procesul de corelare implică experți internaționali, iar rapoartele de corelare conțin o declarație scrisă referitoare la procesul de corelare, semnată de cel puțin doi experți internaționali din două țări diferite.

                     8.

                     Autoritatea (autoritățile) competentă(e) certifică respectiva corelare a cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor cu CEC. Autoritățile competente, inclusiv centrele naționale de coordonare pentru CEC, publică un raport detaliat care descrie procesul de corelare, precum și elementele care stau la baza acestuia, și analizează separat fiecare dintre criterii. Același raport poate fi utilizat pentru autocertificarea în temeiul Cadrului calificărilor pentru Spațiul european al învățământului superior, în conformitate cu criteriile de autocertificare ale acestuia din urmă.

                     9.

                     În termen de 6 luni de la corelare sau de la actualizarea raportului de corelare, statele membre și alte țări participante publică raportul de corelare și furnizează pe portalul european relevant informații relevante în scopul comparării.

                     10.

                     După încheierea procesului de corelare, toate documentele nou eliberate în legătură cu calificări care fac parte din cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor (de exemplu, certificate, diplome, suplimente la certificate, suplimente la diplome) și/sau cu registre ale calificărilor, eliberate de autoritățile competente, ar trebui să conțină o trimitere clară la nivelul CEC corespunzător, prin intermediul cadrelor sau sistemelor naționale ale calificărilor.

         ANEXA IV
         Principii de asigurare a calității pentru calificările care fac parte din cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor corelate cu Cadrul european al calificărilor (CEC)
         Toate calificările cu nivel CEC ar trebui să fie supuse unui proces de asigurare a calității pentru a spori încrederea în calitatea și în nivelul lor.
         În funcție de circumstanțele naționale și ținând seama de diferențele sectoriale, procesul de asigurare a calității calificărilor cu nivel CEC ar trebui (1)
             (2):

                     1.

                     să vizeze conceperea calificărilor, precum și aplicarea abordării bazate pe rezultatele învățării;

                     2.

                     să asigure o evaluare valabilă și fiabilă în conformitate cu standardele transparente convenite, bazate pe rezultatele învățării, precum și să vizeze procesul de certificare;

                     3.

                     să cuprindă mecanisme de feedback și proceduri pentru o îmbunătățire continuă;

                     4.

                     să implice toate părțile interesate relevante în toate etapele procesului;

                     5.

                     să fie compus din metode de evaluare consecvente, care să asocieze autoevaluarea cu revizuirea externă;

                     6.

                     să facă parte integrantă din gestiunea internă, inclusiv activitățile subcontractate, a organismelor care eliberează calificări cu nivel CEC;

                     7.

                     să se bazeze pe obiective, standarde și orientări clare și măsurabile;

                     8.

                     să fie susținut cu resurse adecvate;

                     9.

                     să includă o revizuire periodică a organismelor sau agențiilor de monitorizare externă existente care desfășoară activități de asigurare a calității;

                     10.

                     să includă accesul electronic la rezultatele evaluării.

            (1)  Aceste principii comune sunt pe deplin compatibile cu Standardele și orientările europene (ESG) pentru asigurarea calității în Spațiul european al învățământului superior, precum și cu Cadrul european de referință pentru asigurarea calității în educație și formare profesională (EQAVET).

            (2)  În funcție de circumstanțele naționale, aceste principii pot să nu se aplice învățământului general.

         ANEXA V
         Principii aplicabile sistemelor de credite legate de cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor corelate cu Cadrul european al calificărilor (CEC) (1)

         CEC și cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor, prin utilizarea abordării bazate pe rezultatele învățării, ar trebui să ofere un sprijin sporit persoanelor care se deplasează: (i) între diferite niveluri ale educației și formării; (ii) în interiorul sectoarelor educației și formării și între acestea; (iii) între educație și formare și piața muncii; și (iv) în interiorul și în afara granițelor. Fără a aduce atingere deciziilor naționale privind: (i) utilizarea sistemelor de credite; și (ii) raportarea acestora la cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor, diferitele sisteme de credite ar trebui, după caz, să colaboreze cu cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor pentru a sprijini tranzițiile și a facilita obținerea de progrese. În acest scop, sistemele de credite, legate de cadrele sau sistemele naționale ale calificărilor, după caz, ar trebui să respecte următoarele principii:

                     1.

                     Sistemele de credite ar trebui să sprijine parcursuri de învățare flexibile, în beneficiul fiecărui cursant în parte.

                     2.

                     La conceperea și la elaborarea calificărilor, ar trebui să se utilizeze în mod sistematic abordarea bazată pe rezultatele învățării, pentru a facilita transferul (componentelor) calificărilor și progresul procesului de învățare.

                     3.

                     Sistemele de credite ar trebui să faciliteze transferul rezultatelor învățării și obținerea de progrese de către cursanți dincolo de frontierele instituționale și naționale.

                     4.

                     Sistemele de credite ar trebui să aibă la bază un proces de asigurare a calității explicit și transparent.

                     5.

                     Creditele dobândite de o persoană ar trebui să fie înregistrate într-un document care să specifice rezultatele învățării dobândite, denumirea instituției competente de acordare a creditelor și, dacă este cazul, valoarea creditelor.

                     6.

                     Ar trebui create sinergii între sistemele de transfer și de acumulare de credite și mecanismele de validare a învățării anterioare, astfel încât funcționarea lor comună să faciliteze și să promoveze transferul și obținerea de progrese.

                     7.

                     Sistemele de credite ar trebui să fie dezvoltate și îmbunătățite prin cooperarea între părțile interesate la nivelul adecvat, național și al Uniunii.

            (1)  Aceste principii comune sunt pe deplin compatibile cu Sistemul european de credite transferabile (ECTS) și cu Sistemul european de credite pentru educație și formare profesională (SECEFP).

         ANEXA VI
         Elemente ale câmpurilor de date pentru publicarea electronică a informațiilor privind calificările cu nivel CEC

                        DATE

                        Obligatoriu/facultativ

                     Titlul calificării

                     Obligatoriu

                     Domeniul (*1)

                     Obligatoriu

                     Țara/regiunea (cod)

                     Obligatoriu

                     Nivelul CEC

                     Obligatoriu

                     Descrierea calificării (*3)

                     Fie

                     Cunoștințe

                     Obligatoriu

                     Aptitudini

                     Obligatoriu

                     Responsabilitate și autonomie

                     Obligatoriu

                     Fie

                     Câmp ce permite introducerea unui text liber pentru a descrie ceea ce ar trebui să cunoască, să înțeleagă și să fie capabil să facă cursantul

                     Obligatoriu

                     Organismul de acordare a calificării sau autoritatea competentă (*2)

                     Obligatoriu

                     Puncte de credit sau volum de muncă estimat a fi necesar pentru a obține rezultatele învățării

                     Facultativ

                     Procese interne de asigurare a calității

                     Facultativ

                     Organismul extern de asigurare a calității sau de reglementare

                     Facultativ

                     Alte informații referitoare la calificare

                     Facultativ

                     Sursa informațiilor

                     Facultativ

                     Link către suplimentele corespunzătoare

                     Facultativ

                     Adresa URL a calificării

                     Facultativ

                     Limba informațiilor (cod)

                     Facultativ

                     Condiții de admitere

                     Facultativ

                     Data expirării (dacă este cazul)

                     Facultativ

                     Modalități de obținere a calificării

                     Facultativ

                     Legătura cu diferite ocupații sau sectoare profesionale

                     Facultativ

            (*1)  ISCED FoET2013

            (*2)  Informațiile minime obligatorii cu privire la organismul de acordare a calificării sau la autoritatea competentă ar trebui să faciliteze găsirea de informații despre ace(a)sta, cum ar fi denumirea sa sau, după caz, denumirea grupului de organisme de acordare a calificării sau de autorități competente, completată cu o adresă URL sau cu informații de contact.

            (*3)  Această descriere constă în câmpuri de text libere, fără utilizarea predefinită a unei terminologii standard și fără nicio obligație pentru statele membre de a traduce descrierea în alte limbi ale UE.