title: Recomandarea Comisiei din 29 iunie 2009 privind măsurile pentru îmbunătățirea funcționării pieței unice (Text cu relevanță pentru SEE )

text:
               7.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 176/17

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 29 iunie 2009
   privind măsurile pentru îmbunătățirea funcționării pieței unice
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2009/524/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211,
   întrucât:

               (1)

               Buna funcționare a pieței unice este esențială pentru crearea de locuri de muncă și creștere economică, precum și pentru promovarea stabilității economice. Cu cât piața unică este mai eficientă, cu atât ea va îmbunătăți mediul de afaceri, încurajând astfel firmele să investească și să creeze locuri de muncă, și cu atât va spori încrederea consumatorilor și cererea. Buna funcționare a pieței unice este, așadar, un element esențial în contextul recesiunii economice pentru a facilita redresarea economiei europene.

               (2)

               Pentru buna funcționare a pieței unice, este esențial ca transpunerea, aplicarea, garantarea respectării și monitorizarea să se realizeze corect, iar armonizarea normelor comunitare care influențează funcționarea pieței unice (denumite în continuare „normele privind piața unică”) să fie satisfăcătoare.

               (3)

               În urma consultării și a analizei efectuate pentru a pregăti Comunicarea Comisiei „O piață unică pentru Europa secolului XXI” (1) (denumită în continuare „revizuirea pieței unice”) au fost identificate o serie de deficiențe care indică faptul că piața unică încă nu funcționează atât de eficient cum ar trebui. În multe domenii și sectoare mai trebuie întreprinse acțiuni. De multe ori, cetățenii și întreprinderile nu pot profita de numeroasele oportunități ale pieței unice, deoarece normele nu sunt aplicate și respectarea lor nu este garantată în mod corespunzător.

               (4)

               În consecință, în revizuirea pieței unice, Comisia a sugerat un set de măsuri concrete pentru a asigura că cetățenii și întreprinderile continuă să beneficieze de avantajele economice create de piața unică (2).

               (5)

               Măsurile luate de statele membre, precum și cele luate de Comisie ar trebui să se completeze reciproc. O abordare coordonată și bazată pe cooperare – în cadrul unui parteneriat între Comisie și statele membre –, având obiectivul comun de îmbunătățire a transpunerii, aplicării și garantării respectării normelor privind piața unică, este vitală pentru a asigura funcționarea corespunzătoare a pieței unice. În contextul prezentei recomandări, abordarea pe bază de parteneriat depășește cooperarea deja stabilită într-o serie de domenii ale politicii privind piața unică. Aceasta impune stabilirea și menținerea cooperării mai strânse în interiorul statelor membre și între acestea, precum și cu Comisia, în toate domeniile relevante pentru piața unică. De asemenea, această abordare implică asumarea de către statele membre a unei responsabilități comune și, prin urmare, a unui rol mai proactiv în gestionarea pieței unice.

               (6)

               Revizuirea pieței unice și, în special, discuțiile ulterioare cu statele membre au identificat unele domenii ca fiind esențiale pentru realizarea bunei funcționări a pieței unice, și anume: asigurarea coordonării în ceea ce privește aspectele legate de piața unică; îmbunătățirea cooperării în interiorul statelor membre și între acestea, precum și cu Comisia; îmbunătățirea transpunerii normelor privind piața unică; monitorizarea piețelor și a sectoarelor cu scopul de a identifica posibile disfuncționalități ale pieței; îmbunătățirea aplicării normelor privind piața unică; consolidarea garantării respectării normelor privind piața unică și promovarea rezolvării problemelor; promovarea evaluării periodice a legislației naționale și informarea cetățenilor și a întreprinderilor cu privire la drepturile lor în cadrul pieței unice.

               (7)

               Prezenta recomandare se inspiră din soluții deja introduse în unele state membre și care s-au dovedit funcționale în practică în aceste state. Fiecare stat membru își alege metodele cele mai adecvate pentru a asigura punerea în aplicare a prezentei recomandări, având în vedere practicile cele mai eficace în contextul statului membru respectiv, deoarece este posibil ca procedurile și practicile care sunt eficace într-un stat membru să nu fie la fel de eficace în alt stat membru.

               (8)

               Cercetările arată că statele membre trebuie să îmbunătățească procesul de coordonare la nivel intern în ceea ce privește aspectele legate de piața unică, deoarece competențele sunt în prezent împărțite între diferite autorități naționale (3). Deoarece aplicarea normelor privind piața unică poate implica o serie largă de autorități naționale, regionale și locale în fiecare stat membru, cooperarea eficientă dintre acestea trebuie consolidată. Prin urmare, statele membre ar trebui să asigure și să consolideze o funcție de coordonare a pieței unice în cadrul administrațiilor lor naționale, care poate varia în funcție de tradițiile și structurile administrative naționale specifice. Autoritățile responsabile de această funcție ar trebui să dețină responsabilitatea generală de a planifica, supraveghea și evalua punerea în aplicare a prezentei recomandări.

               (9)

               Cooperarea transfrontalieră strânsă dintre autoritățile competente ale statelor membre în materie de aspecte legate de piața unică permite sporirea încrederii reciproce și are o importanță vitală pentru aplicarea corectă a normelor privind piața unică. Statele membre ar trebui să ia măsurile necesare pentru a asigura funcționarea rețelelor sau a sistemelor de informare electronice transfrontaliere create de Comisie [de exemplu, sistemul de informare al pieței interne (IMI), RAPEX (4), SARAF (5) sau rețeaua dedicată cooperării în materie de protecție a consumatorului], prin instituirea unor măsuri corespunzătoare, inclusiv alocarea de resurse.

               (10)

               Tablourile de bord ale pieței interne au arătat că transpunerea directivelor privind piața unică mai necesită încă îmbunătățiri în termeni de respectare a termenelor și calitate. Deși Recomandarea Comisiei din 12 iulie 2004 privind transpunerea în legislația națională a directivelor care privesc piața internă (6) (denumită în continuare „recomandarea din 2004 a Comisiei”) a fost aplicată la scară largă și deși acest lucru a determinat îmbunătățirea semnificativă a nivelului de transpunere, unele părți din recomandarea respectivă încă trebuie aplicate cu mai mare eficacitate. Prezenta recomandare menționează ca fiind încă necesare și elaborează în continuare acțiunile indicate prin recomandarea din 2004 a Comisiei, care rămâne un reper pentru administrațiile statelor membre responsabile cu transpunerea. Prezenta recomandare se bazează, de asemenea, pe Comunicările Comisiei „Către o Europă a rezultatelor – Aplicarea legislației comunitare” (7) și „Reexaminarea procesului Lamfalussy – Consolidarea convergenței practicilor de supraveghere prudențială” (8).

               (11)

               Monitorizarea pieței este necesară pentru a identifica sectoarele în care piețele nu funcționează în mod corespunzător pentru consumatori și întreprinderi, precum și pentru a concentra politicile privind piața unică în domeniile respective. Prin urmare, aceasta ar trebui să devină un element integrant al conceperii și monitorizării politicilor privind piața unică (de exemplu, prin intermediul tabloului de bord al piețelor de consum). Cooperarea dintre Comisie și autoritățile statelor membre în ceea ce privește activitățile în materie de monitorizare a pieței și colectare de date va îmbunătăți calitatea datelor și a analizei utilizate la nivel național și comunitar și va ajuta la realizarea unui consens în ceea ce privește aspectele pieței unice. Statele membre sunt încurajate să participe la exerciții de monitorizare a pieței desfășurate de Comisie și să desfășoare exerciții similare, adaptate la nevoile naționale specifice, la nivel național.

               (12)

               Diverse studii naționale au subliniat importanța formării în sprijinirea funcționarilor, inclusiv a judecătorilor, de la nivelul național, regional și local al administrației, în procesul de transpunere și aplicare corecte, precum și de garantare a respectării normelor privind piața unică. În acest context, este important să se garanteze că aceste norme, precum și impactul asupra competitivității externe a Comunității, în general, sunt întotdeauna luate în considerare la elaborarea legislației naționale. Importanța formării a fost confirmată, de asemenea, de un studiu și de o rezoluție recente privind rolul judecătorilor naționali emise de Parlamentul European și de rezoluția din 2005 a acestuia privind legislația în domeniul concurenței (9), precum și de o rezoluție recentă a Consiliului (10). Funcționarii ar trebui să beneficieze de îndrumare și în ceea ce privește dreptul comunitar, în general, și normele privind piața unică, în special.

               (13)

               Garantarea cu eficacitate a respectării normelor privind piața unică și măsurile adecvate pentru soluționarea problemelor întâmpinate de cetățeni și întreprinderi au o importanță majoră în a ajuta cetățenii și întreprinderile să beneficieze de libertățile garantate prin tratat. Pe baza cooperării deja realizate în domeniul rezolvării problemelor, în special prin SOLVIT (11), statele membre, cu sprijinul Comisiei, ar trebui să dezvolte capacitatea mecanismelor de soluționare a problemelor – fie în instanțele judecătorești naționale, fie prin mecanisme extrajudiciare – pentru a asigura o redresare eficace. Este important să se abordeze circumstanțele care au dat naștere diverselor probleme întâmpinate.

               (14)

               Monitorizarea și evaluarea cu regularitate a legislației naționale sunt importante, deoarece permit verificarea gradului de eficacitate a aplicării în practică a normelor privind piața unică și identificarea dispozițiilor care ar putea împiedica cetățenii și întreprinderile să beneficieze în totalitate de avantajele acestor norme. Asemenea exerciții ar trebui desfășurate mai sistematic în toate statele membre.

               (15)

               Recentele sondaje Eurobarometru (12) și solicitări adresate serviciilor Comisiei de informare și de soluționare a problemelor indică necesitatea furnizării mai multor informații cetățenilor și întreprinderilor cu privire la drepturile lor în cadrul pieței unice, pentru ca aceștia să își poată exercita aceste drepturi în practică. De asemenea, ar trebui să existe posibilitatea ca cetățenii și întreprinderile să obțină sprijin atunci când își exercită aceste drepturi. În acest scop, statele membre, cu sprijinul Comisiei și, atunci când este cazul, în colaborare cu părțile interesate, ar trebui să asigure furnizarea de informați practice și consultanță despre aspectele ce privesc cetățenii și întreprinderile care doresc să trăiască, să studieze, să muncească, să înființeze societăți sau să furnizeze bunuri ori servicii într-un alt stat membru.

               (16)

               Anexa la prezenta recomandare stabilește măsurile pe care statele membre ar putea să le ia pentru punerea în aplicare a acesteia și prezintă o listă a practicilor unor state membre, pe care se bazează aceste măsuri. Chiar dacă anumite măsuri pot, inițial, să implice costuri, se consideră că ele ar trebui să permită realizarea unor economii, de exemplu prin simplificarea practicilor administrative naționale, și ar trebui să ducă, pe termen lung, la o mai bună funcționare a pieței unice, aducând, astfel, beneficii consumatorilor și întreprinderilor.

               (17)

               Evoluția punerii în aplicare a prezentei recomandări ar trebui monitorizată printr-o strânsă cooperare între Comisie și statele membre, inclusiv prin discuții în cadrul Comitetului consultativ pentru piața internă (IMAC) pe baza criteriilor de referință și a indicatorilor. Pentru ca Comisia să poată realiza o evaluare privind efectele prezentei recomandări după patru ani de la publicarea acesteia în Jurnalul Oficial, statele membre trebuie să transmită Comisiei rapoarte cu privire la acțiunile întreprinse în vederea punerii în aplicare a prezentei recomandări după trei ani de la publicarea ei în Jurnalul Oficial,

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE:

               1.

               Să asigure și să consolideze o funcție de coordonare a pieței unice, în vederea promovării coordonării eficiente în cadrul autorităților responsabile de aspectele legate de piața unică și între acestea, la nivel național, regional și local, și să acționeze ca punct de referință pentru piața unică în cadrul administrației.

               2.

               Să faciliteze cooperarea activă dintre autoritățile administrative responsabile de aspectele legate de piața unică din diferitele state membre și cu Comisia prin alocarea de resurse suficiente.

               3.

               Să ia toate măsurile necesare pentru a îmbunătăți transpunerea directivelor care privesc piața unică.

               4.

               Să sprijine acțiunile Comisiei în materie de monitorizare a pieței și colectarea de date aferentă, contribuind în mod activ la exercițiul desfășurat la nivel comunitar și, dacă este necesar, luând în calcul exerciții similare la nivel național.

               5.

               Să se asigure că autoritățile și funcționarii naționali dețin suficiente cunoștințe de drept comunitar, în general, și privind normele pieței unice, în special, pentru a aplica în mod eficient normele privind piața unică și, dacă este cazul, să țină cont de aceste norme la elaborarea și introducerea unei noi legislații naționale.

               6.

               Să faciliteze și să încurajeze soluționarea promptă și eficientă a problemelor întâmpinate de cetățeni și întreprinderi în exercitarea drepturilor lor în cadrul pieței unice, luând, în general, măsuri pentru a îmbunătăți garantarea respectării normelor privind piața unică și, în special, asigurându-se că magistrații posedă suficiente cunoștințe de drept comunitar, inclusiv normele privind piața unică, precum și asigurând un sprijin suficient mecanismelor de soluționare a problemelor.

               7.

               Să efectueze evaluări periodice ale legislației naționale pentru a garanta respectarea deplină a normelor privind piața unică și, la realizarea acestui lucru, să examineze utilizarea de scutiri sau derogări prevăzute de normele existente privind piața unică.

               8.

               Să îmbunătățească furnizarea de informații practice cu privire la aspecte din domeniul pieței unice către întreprinderi și cetățeni.

               9.

               Să analizeze măsurile și practicile prevăzute în anexă și, în funcție de propriile tradiții instituționale naționale, să adopte acele practici care vor conduce sau se estimează că vor conduce la o îmbunătățire a funcționării pieței unice și care sunt cele mai adecvate pentru punerea în aplicare a prezentei recomandări.

               10.

               Să coopereze cu Comisia și cu alte state membre în privința monitorizării punerii în aplicare a prezentei recomandări, să informeze periodic Comisia cu privire la acțiunile întreprinse în ceea ce privește punerea în aplicare a prezentei recomandări și să furnizeze Comisiei un raport final după trei ani de la publicarea prezentei recomandări în Jurnalul Oficial.

      Adoptată la Bruxelles, 29 iunie 2009.

            Pentru Comisie

         Charlie McCREEVY

            Membru al Comisiei

      (1)  COM(2007) 724 final, 20.11.2007.

      (2)  PIB-ul Comunității a crescut cu 2,15 % și au fost create 2,75 milioane de locuri de muncă noi în perioada 1992-2006, iar comerțul intracomunitar a crescut cu 30 % între 1995 și 2005 [SEC(2007) 1521, 20.11.2007].

      (3)  Documentul de lucru al Comisiei privind instrumentele pentru o politică modernizată a pieței unice [SEC(2007) 1518, 20.11.2007].

      (4)  Sistemul de alertă rapidă pentru produse nealimentare periculoase.

      (5)  Sistemul de alertă rapidă pentru alimente și furaje.

      (6)  JO L 98, 16.4.2005, p. 47.

      (7)  COM(2007) 502 final, 5.9.2007.

      (8)  COM(2007) 727 final, 20.11.2007.

      (9)  Rezoluția PE privind rolul judecătorului național în sistemul juridic al Uniunii Europene (INI/2007/2027, 9.7.2008); Rezoluția PE asupra raportului Comisiei cu privire la politica în domeniul concurenței 2004 (INI/2005/2209, 20.3.2006).

      (10)  Rezoluția Consiliului și a reprezentanților guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului 14757 din 28 octombrie 2008.

      (11)  Comunicarea Comisiei „Soluționarea eficientă a problemelor în cadrul pieței interne (SOLVIT)”, [COM(2001) 702 final, 27.11.2001].

      (12)  http://ec.europa.eu/internal_market/strategy/index_en.htm#061204

      ANEXĂ

         Măsuri și practici pentru îmbunătățirea funcționării pieței unice

      1.   MĂSURI PENTRU ASIGURAREA UNEI MAI BUNE COORDONĂRI ÎN PRIVINȚA ASPECTELOR LEGATE DE PIAȚA UNICĂ
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să atribuie unei autorități noi sau existente din cadrul administrației naționale responsabilitatea coordonării aspectelor legate de piața unică;

                  (b)

                  să asigure coordonarea dintre ministerele și agențiile guvernamentale în ceea ce privește aspectele legate de piața unică;

                  (c)

                  să asigure coordonarea dintre ministerele și agențiile guvernamentale, pe de o parte, și dintre autoritățile regionale și locale, pe de altă parte, precum și dintre autoritățile regionale și, respectiv, cele locale;

                  (d)

                  să se asigure că ministerele și agențiile guvernamentale relevante, precum și alte instituții țin seama de normele privind piața unică;

                  (e)

                  să aibă în vedere reunirea în cadrul unei singure autorități a responsabilităților pentru o serie de activități legate de piața unică, ținând seama de organizarea administrației naționale;

                  (f)

                  să planifice, să monitorizeze și să evalueze implementarea prezentei recomandări.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Responsabilitatea pentru coordonare în privința aspectelor legate de piața unică

                              —

                              Unele organisme guvernamentale se apropie deja de exercitarea unei funcții de coordonare în domeniul pieței unice. Ele colaborează strâns cu alte autorități în ceea ce privește aspecte legate de piața unică, asigură compatibilitatea legislației naționale cu normele privind piața unică și sunt responsabile pentru o serie de activități în domeniul pieței unice.

                  Cooperarea interministerială

                              —

                              Grupurile interministeriale de lucru pe aspecte din domeniul pieței unice reunesc reprezentanți ai autorităților relevante.

                  Coordonarea pe verticală

                              —

                              Există rețele speciale, de exemplu în domeniul achizițiilor publice sau al supravegherii pieței, care asigură legătura între autoritățile regionale și cele locale. Aceste rețele dispun de baze de date sau site-uri web comune.

                              —

                              Reprezentanții regionali și locali sunt implicați, în privința subiectelor de care sunt interesați, în activitatea grupurilor interministeriale.

                  Vizibilitate politică

                              —

                              Au loc periodic discuții la nivel politic privind aspecte legate de piața unică, de exemplu în subcomisiile consiliului național de miniștri.

                              —

                              Parlamentul național este implicat activ în analizarea aspectelor legate de piața unică, de exemplu prin pregătirea de rapoarte sau realizarea de anchete asupra acestor aspecte.

                  Armonizarea legislației

                              —

                              Un organism guvernamental asigură compatibilitatea legislației naționale cu normele privind piața unică, între altele prin examinarea proiectelor legislative naționale.

                  Reunirea activităților privind piața unică

                              —

                              Anumite organisme guvernamentale sunt responsabile pentru o serie de activități legate de piața unică, precum SOLVIT, IMI, notificările în temeiul Directivei 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) și al Regulamentului (CE) nr. 2679/98 al Consiliului (2), coordonarea înființării ghișeelor unice, conform pachetului bunuri.

            2.   MĂSURI DE ÎMBUNĂTĂȚIRE A COOPERĂRII DINTRE STATELE MEMBRE ȘI CU COMISIA
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să asigure în mod permanent: cursuri relevante de limbă, IT și alte tipuri de formare și să crească gradul de conștientizare cu privire la rețelele existente și la normele relevante de protecție a datelor, să asigure funcționalitatea deplină a rețelelor comunitare la nivel național [de exemplu, sistemul de informare al pieței interne (IMI), RAPEX, SARAF, rețelele dedicate cooperării în materie de protecție a consumatorului și altele];

                  (b)

                  să organizeze – de exemplu, prin intermediul rețelelor existente – schimburi de funcționari responsabili de aspectele privind piața unică între administrațiile naționale;

                  (c)

                  să se asigure că această cooperare activă între autoritățile responsabile de aspectele privind piața unică din diferite state membre face parte din cultura administrativă națională;

                  (d)

                  să ia măsuri organizatorice pentru a se asigura că pot răspunde cu promptitudine solicitărilor de informații din partea Comisiei, cu privire la aplicarea normelor privind piața unică la nivel național și, în special, în contextul proiectului pilot al UE (3) și al procedurilor privind încălcarea dreptului comunitar.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Cooperarea dintre autoritățile naționale

                              —

                              Există o cooperare strânsă între țările nordice și cele baltice în ceea ce privește supravegherea pieței, implementarea Directivei 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (4) și alte aspecte privind piața unică.

                              —

                              Există o cooperare între autoritățile naționale în domeniul achizițiilor publice (de exemplu prin rețeaua de achiziții publice) și al supravegherii pieței. Autoritățile naționale în domeniul supravegherii pieței în ceea ce privește siguranța produselor (nealimentare) pentru consumatori cooperează îndeaproape prin intermediul rețelei PROSAFE, iar sistemul ICSMS facilitează supravegherea pieței în ceea ce privește produsele tehnice.

                  Schimburi administrative

                              —

                              Autoritățile naționale în domeniul concurenței sunt implicate în schimburile de funcționari naționali în cadrul Rețelei Europene de Concurență.

                              —

                              Mai multe autorități naționale în domeniul supravegherii pieței și autorități responsabile de punerea în aplicare a legislației privind protecția consumatorului participă la schimburi de funcționari, în cadrul rețelei dedicate protecției consumatorului în conformitate cu Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5) și cu Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (6).

                  Sprijin financiar și sprijin în domeniul resurselor umane

                              —

                              Au fost desemnate echipe separate pentru înființarea rețelei de informare a pieței interne (IMI), cărora li s-au acordat suficiente resurse umane și financiare pentru dezvoltarea IMI în cadrul statului membru în cauză.

                  Formare

                              —

                              Reprezentanții autorităților naționale, după participarea la cursurile de formare ale Comisiei, formează alți membri ai rețelei IMI la nivel național. Această practică funcționează cel mai bine atunci când activitatea de predare este inclusă în fișa postului acestor funcționari.

            3.   MĂSURI DE ÎMBUNĂTĂȚIRE A TRANSPUNERII NORMELOR PRIVIND PIAȚA UNICĂ
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să se pregătească din timp și în mod eficace pentru transpunerea, aplicarea și garantarea respectării la nivel național a directivelor privind piața unică;

                  (b)

                  să se asigure că toți funcționarii în discuție cooperează îndeaproape între ei și să faciliteze implicarea funcționarilor responsabili de transpunerea și aplicarea unei directive la nivel național și în negocierile privind respectiva directivă;

                  (c)

                  să îmbunătățească cooperarea dintre administrația națională și parlamentele naționale și regionale responsabile și dintre autoritățile regionale și locale implicate în transpunere și să pună la dispoziția acestora, atunci când este necesar, toate informațiile relevante referitoare la negocieri și la procesul de transpunere;

                  (d)

                  să furnizeze părților interesate, pe perioada procesului de transpunere, atunci când este util, informații în legătură cu propunerile legislative privind piața unică ce ar putea prezenta interes pentru întreprinderi și pentru cetățeni;

                  (e)

                  să evite adăugarea unor dispoziții suplimentare care nu sunt necesare pentru transpunerea unei directive (7);

                  (f)

                  să faciliteze dialogul cu Comisia referitor la transpunerea directivelor privind piața unică utilizând diverse mijloace, cum ar fi tabelele de corespondență, care au ca scop creșterea transparenței și utilizarea mai ușoară a legislației naționale.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Pregătirea din timp

                              —

                              Evaluările impactului la nivel național sunt efectuate atunci când o directivă este propusă de Comisie. Acestea includ o analiză detaliată a impactului pentru statul membru în cauză și a posibilelor implicații ale transpunerii sau aplicării. Aceste evaluări sunt actualizate pe parcursul procesului de transpunere.

                  Continuitatea

                              —

                              Este asigurată o strânsă cooperare între funcționarii implicați în negocierea, transpunerea și garantarea respectării directivelor. Necesitatea acestei continuități este subliniată în orientările naționale privind transpunerea.

                  Cooperarea cu parlamentele

                              —

                              Într-o fază prealabilă, apoi în mod periodic sunt transmise parlamentelor naționale informații cu privire la evoluția transpunerii directivelor comunitare, între altele prin intermediul unui tablou de bord trimestrial privind transpunerea.

                  Cooperarea cu autoritățile regionale și locale

                              —

                              Funcționarii autorităților regionale sau responsabile sunt implicați în activitatea grupurilor interministeriale de coordonare a transpunerii.

                              —

                              Se organizează cursuri de formare și conferințe având ca temă procesul de transpunere, pentru administrația publică de la toate nivelurile și pentru ONG-uri.

                  Comunicarea cu părțile interesate

                              —

                              Publicul are acces la o bază de date simplificată privind transpunerea, prin Internet. Informațiile referitoare la evoluția procesului de transpunere sunt disponibile pe site-urile web ale ministerelor, iar o listă a directivelor care nu au fost transpuse la timp este publicată pe Internet.

                              —

                              Autoritățile naționale sunt obligate să elaboreze orientări pentru cetățeni în legătură cu noile legi de transpunere cu cel puțin 12 săptămâni înainte de intrarea în vigoare a acestora.

                  Evitarea „cerințelor suplimentare care nu sunt necesare”

                              —

                              Există proceduri specifice pentru gestionarea și controlul riscului ca anumite măsuri care, în mod evident, nu sunt necesare să fie adăugate atunci când sunt transpuse directivele; de exemplu, o comisie guvernamentală desemnată efectuează o verificare sistematică a proiectelor naționale de transpunere care depășesc cerințele directivelor.

                  Tabele de corespondență

                              —

                              Tabelele de corespondență sunt utilizate în scop informativ și pentru verificare.

            4.   MĂSURI PENTRU O MAI BUNĂ MONITORIZARE A PIEȚELOR ȘI A SECTOARELOR PENTRU IDENTIFICAREA UNOR POSIBILE DISFUNCȚIONALITĂȚI ALE PIEȚEI
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să colecteze informații calitative și cantitative cu privire la piețele sau sectoarele monitorizate, de exemplu din analize ale pieței realizate de cadre universitare, consultanți sau părți interesate sau din date colectate de birourile naționale de statistică și de organismele care soluționează plângerile;

                  (b)

                  să identifice surse locale de informare și să faciliteze angajarea părților interesate de pe plan local în procesul de monitorizare a pieței; de exemplu, prin organizarea unor consultări sau reuniuni locale între Comisie și principalele părți interesate de pe plan local;

                  (c)

                  să ia parte la activitatea de monitorizare în ceea ce privește aspecte specifice, precum analiza concurențială, evaluări ale reglementărilor sau colectarea de date pentru măsurarea modului de funcționare a piețelor în raport cu consumatorii (de exemplu, prin colectarea în mod regulat a prețurilor medii ale produselor de consum și ale serviciilor comparabile, prin clasificarea plângerilor din partea consumatorilor și elaborarea unor indicatori adecvați pentru a măsura calitatea punerii în aplicare).

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Colectarea informațiilor

                              —

                              Statele membre furnizează Comisiei informații cu privire la piețele sau sectoarele monitorizate (de exemplu, în contextul exercițiului de monitorizare a pieței în ceea ce privește comerțul cu amănuntul).

                  Aspecte specifice de monitorizare

                              —

                              Monitorizarea se efectuează, de asemenea, din perspectiva consumatorului (de exemplu, se publică anual un indice al situației consumatorilor, care compară între ele 57 de piețe, iar metodologia acestuia a fost preluată de alte state membre) sau a concurenței (de exemplu, monitorizarea unui sector național al comerțului cu amănuntul din perspectiva concurenței).

                  Monitorizarea la nivel național

                              —

                              S-a realizat un exercițiu pilot de verificare în strânsă cooperare cu Comisia, pentru a se vedea dacă metodologia acesteia ar putea fi folosită la nivel de țară și pentru a oferi o orientare pentru alte analize mai detaliate în statele membre.

            5.   MĂSURI DE ÎMBUNĂTĂȚIRE A APLICĂRII NORMELOR PRIVIND PIAȚA UNICĂ
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri în ceea ce privește funcționarii responsabili pentru aplicarea normelor privind piața unică:

                  (a)

                  să asigure formarea în domeniul dreptului comunitar, în general, și, în special, în ceea ce privește normele privind piața unică la angajare;

                  (b)

                  să introducă programe de formare continuă la locul de muncă în domeniul dreptului comunitar, în general, și al normelor privind piața unică, în special;

                  (c)

                  să ofere orientări practice și consiliere în ceea ce privește normele privind piața unică și aplicarea acestora.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Formarea

                              —

                              Se organizează cursuri obligatorii de formare în domeniul dreptului comunitar pentru funcționari; de exemplu, dreptul comunitar este o parte obligatorie a fazei de pregătire pentru accesul la o carieră în administrația publică. Se organizează seminare obligatorii având ca temă probleme de administrație publică, inclusiv o introducere pe tema aspectelor comunitare.

                  Formarea continuă la locul de muncă

                              —

                              Formarea în domeniul aspectelor comunitare și al celor legate de piața unică este organizată prin module de formare online; sunt elaborate buletine informative regulate; au loc conferințe sau sesiuni de formare periodice în cadrul administrației naționale.

                              —

                              Există programe de formare specifice pentru funcționari în domeniul pieței interne.

                  Orientări practice și consiliere

                              —

                              Un ghid specific în domeniul pieței interne vine în ajutorul funcționarilor naționali pentru ca aceștia să își poată îmbunătăți cunoștințele și competențele; sunt elaborate și orientări detaliate în ceea ce privește recunoașterea reciprocă, în urma adoptării pachetului bunuri.

                              —

                              Un serviciu de asistență desemnat răspunde întrebărilor funcționarilor referitoare la piața unică.

                              —

                              Pe site-urile web ale ministerelor naționale este publicat un ghid explicativ privind modul de înțelegere și interpretare a unui act legislativ cu scopul de a furniza informații specifice referitoare la aplicare.

                  Învățământul și testarea în domeniul dreptului comunitar și al normelor privind piața unică

                              —

                              Dreptul comunitar este o parte obligatorie a învățământului juridic.

                              —

                              Pentru a ocupa un post în administrația publică, funcționarii sunt obligați să susțină un examen de cunoștințe în domeniul dreptului comunitar și al normelor privind piața unică.

            6.   MĂSURI DE CONSOLIDARE A PUNERII ÎN APLICARE A NORMELOR PRIVIND PIAȚA UNICĂ ȘI DE PROMOVARE A MECANISMELOR DE SOLUȚIONARE A PROBLEMELOR
      (1)   Mecanisme extrajudiciare de soluționare a problemelor
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să se asigure că cetățenii și întreprinderile dispun de proceduri transparente, simple și necostisitoare pentru soluționarea alternativă a litigiilor (SAL);

                  (b)

                  să participe și să contribuie în mod activ – în special prin asigurarea de resurse suficiente – la funcționarea și dezvoltarea în continuare a mecanismelor de soluționare a problemelor la nivel comunitar, cum ar fi SOLVIT și proiectul pilot al UE;

                  (c)

                  să furnizeze suficiente informații cetățenilor și întreprinderilor – pe site-urile web care privesc piața unică – cu privire la mecanismele existente de soluționare a problemelor la nivel național și comunitar;

                  (d)

                  să analizeze cauzele aflate la originea problemelor care determină utilizarea mecanismelor de soluționare a problemelor.

            (2)   Sistemul juridic național
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să asigure judecătorilor o formare de bază în domeniul dreptului comunitar, în general, și al normelor privind piața unică, în special, atunci când aceștia sunt angajați, precum și programe de formare continuă la locul de muncă, inclusiv prin Rețeaua Europeană de Formare Judiciară (8), care organizează și finanțează schimbul de judecători;

                  (b)

                  să asigure accesul ușor la informații complete și actualizate cu privire la legislația comunitară în domeniul pieței unice și la jurisprudența Curții de Justiție a Comunităților Europene, inclusiv prin viitorul portal comunitar e-justiție (9), care va pune la dispoziție „un ghișeu (electronic) unic” de informare în materie de justiție europeană și de acces la procedurile juridice europene;

                  (c)

                  să încurajeze instanțele judecătorești și tribunalele naționale să colecteze și să pună la dispoziție informații referitoare la hotărâri naționale importante în domeniul pieței unice, în special hotărârile naționale care aplică hotărârile preliminare ale Curții de Justiție a Comunităților Europene.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Mecanisme SAL

                              —

                              Există o rețea a instanțelor judecătorești de drept civil de mici dimensiuni, destinată litigiilor mărunte, având ca scop pronunțarea hotărârilor într-o manieră mai promptă, mai eficientă și mai puțin costisitoare. Rețeaua include metode judiciare și extrajudiciare de soluționare a litigiilor.

                  Participarea la mecanismele comunitare SAL

                              —

                              Atunci când cooperarea unei autorități naționale competente se dovedește nesatisfăcătoare, centrele SOLVIT înaintează cazul la un nivel superior din cadrul administrației, care acționează ca a doua instanță în vederea găsirii unei soluții.

                  Informații privind mecanismele SAL

                              —

                              SOLVIT este promovat prin cooperarea mai strânsă cu grupurile de părți interesate și prin transmiterea de fișe informative către acestea.

                  Formarea

                              —

                              Ministerul Justiției organizează cursuri de formare speciale pentru judecători în domeniul normelor privind piața unică.

                              —

                              Programele de formare în domeniul dreptului comunitar sunt obligatorii pentru judecătorii stagiari.

                  Accesul ușor la informații

                              —

                              O unitate specifică a unui minister național, specializată în normele privind piața unică, pregătește sinteze ale jurisprudenței comunitare pentru a fi utilizate în cadrul sistemului juridic.

                              —

                              Într-un buletin legislativ sunt publicate rezumate ale hotărârilor semnificative.

                  Informarea cu privire la hotărârile naționale importante în legătură cu aplicarea normelor privind piața unică

                              —

                              Instanțele naționale sunt obligate să raporteze hotărârile importante referitoare la dreptul comunitar și deciziile privind hotărârile preliminare. Aceste rapoarte sunt publicate într-un buletin informativ.

            7.   MĂSURI DE PROMOVARE A EVALUĂRII PERIODICE A LEGISLAȚIEI NAȚIONALE
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să elaboreze o abordare sistematică privind monitorizarea și evaluarea legislației naționale de punere în aplicare a normelor privind piața unică pentru a identifica posibilele neconcordanțe în aplicarea acesteia, inclusiv prin consultare cu părțile interesate, feedback primit de la mecanismele existente de soluționare a problemelor etc.;

                  (b)

                  să revizuiască, atunci când este posibil, normele și practicile administrative naționale existente, pentru a identifica acele dispoziții care ar putea împiedica cetățenii și întreprinderile să beneficieze pe deplin de oportunitățile pieței unice; și să adapteze cadrul de reglementare național atunci când este necesar;

                  (c)

                  să ia măsuri organizatorice pentru a asigura monitorizarea atentă a jurisprudenței Curții de Justiție a Comunităților Europene și, în acest context, să evalueze periodic compatibilitatea legislației naționale și a practicilor administrative cu normele privind piața unică.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Evaluarea punerii în aplicare

                              —

                              Se elaborează rapoarte de evaluare ex post a impactului și se efectuează audituri pentru monitorizarea punerii în aplicare a directivelor privind piața unică.

                              —

                              Se dezvoltă un proces sistematic de consultare a părților interesate pentru a discuta modul în care (și dacă) pachetele selectate de norme interdependente privind piața unică sunt puse în aplicare și impactul pe care acestea îl au asupra întreprinderilor și cetățenilor.

                  Examinarea normelor și procedurilor naționale

                              —

                              Se efectuează examinări cuprinzătoare ale legislației naționale în domeniul liberei circulații a mărfurilor și serviciilor.

                  Verificarea impactului hotărârilor preliminare ale Curții Europene de Justiție

                              —

                              Autoritățile naționale analizează sistematic dacă este necesară modificarea legislației naționale ca urmare a hotărârilor recente ale Curții de Justiție.

            8.   MĂSURI VIZÂND MAI BUNA INFORMARE A CETĂȚENILOR ȘI A ÎNTREPRINDERILOR CU PRIVIRE LA DREPTURILE LOR PRIVIND PIAȚA UNICĂ
      Statele membre sunt invitate să ia următoarele măsuri:

                  (a)

                  să promoveze și să sporească gradul de conștientizare în ceea ce privește serviciile de informare comunitare (10) în cadrul administrației naționale și în exterior, la nivel național, regional și local, în conformitate cu activitatea Comisiei, în special pentru serviciile comunitare de asistență pentru piața unică (SMAS);

                  (b)

                  să asigure o coordonare sporită între punctele naționale de contact responsabile pentru furnizarea de servicii de informare comunitare;

                  (c)

                  să pună la dispoziție informații de ordin practic cu privire la drepturile și obligațiile în cadrul pieței unice în alte limbi și să faciliteze accesul la acestea cu ajutorul unui site web, precum și să introducă referințe încrucișate clare între toate portalurile relevante naționale și comunitare care conțin informații referitoare la piața unică, în special prin portalul „Europa ta”;

                  (d)

                  să organizeze campanii și programe de informare privind avantajele și oportunitățile pieței unice.

                  Practici existente în unele state membre, care au legătură cu măsurile propuse

                  Promovarea serviciilor comunitare de informare

                              —

                              Informații specifice pentru grupurile cele mai relevante de părți interesate sunt furnizate prin intermediul internetului, al broșurilor, al pliantelor, al seminarelor și al campaniilor de sensibilizare.

                  Coordonarea serviciilor de informare comunitare la nivel național

                              —

                              Un grup de coordonare reunește punctele de contact Europe Direct, Rețeaua întreprinderilor europene, Eurojus, Centrul european al consumatorilor (ECC Net) și FIN-NET.

                  Informații ușor accesibile

                              —

                              O cantitate mare de informații și recomandări referitoare la piața unică pentru întreprinderile sau cetățenii străini, precum și pentru resortisanții care doresc să plece în străinătate este disponibilă pe portalurile orizontale e-guvernare, pe site-uri web naționale dedicate aspectelor comunitare sau pe site-uri web specifice dedicate întreprinderilor sau cetățenilor.

                              —

                              Este planificată o resursă națională de informare online privind piața unică. Aceasta ar urma să fie sponsorizată de o autoritate guvernamentală, iar întreținerea ei va fi asigurată de toate celelalte autorități interesate.

                  Campanii de informare

                              —

                              Este în curs de elaborare un program de informare privind piața unică, program care va include asigurarea de materiale pentru publicare, cursuri de formare și conferințe deschise pentru informarea cetățenilor și a întreprinderilor cu privire la oportunitățile pieței unice.

         (1)  Directiva din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 204, 21.7.1998, p. 37).

         (2)  Regulamentul din 7 decembrie 1998 privind funcționarea pieței interne în legătură cu libera circulație a mărfurilor între statele membre (JO L 337, 12.12.1998, p. 8).

         (3)  Faza de testate a proiectului „Pilot UE”, care are ca scop obținerea unor răspunsuri mai prompte la întrebările și plângerile privind interpretarea și punerea în aplicare corecte ale dreptului comunitar, printr-o metodă de lucru mai informală între Comisie și statele membre, a fost lansată în aprilie 2008 în 15 state membre.

         (4)  JO L 376, 27.12.2006, p. 36.

         (5)  JO L 11, 15.1.2002, p. 4.

         (6)  JO L 364, 9.12.2004, p. 1.

         (7)  Fără a aduce atingere transpunerii dispozițiilor de stabilire a cerințelor minime în directive, ca rezultat al competențelor partajate, în conformitate cu Tratatul CE (în special articolul 137 din tratat).

         (8)  http://www.ejtn.net/www/en/html/index.htm

         (9)  Portalul european e-justiție va fi lansat la 14 decembrie 2009.

         (10)  Cum ar fi, între altele, Europe Direct, Serviciul de orientare pentru cetățeni, Europa ta, EURES, Centrele europene ale consumatorilor, Rețeaua întreprinderilor europene.


title: Recomandarea Consiliului din 16 februarie 2010 privind descărcarea de gestiune a Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului european de dezvoltare (al optulea FED) pentru exercițiul financiar 2008

text:
               20.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 45/15

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 16 februarie 2010
   privind descărcarea de gestiune a Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului european de dezvoltare (al optulea FED) pentru exercițiul financiar 2008
   (2010/102/UE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere cea de a patra Convenție ACP-CEE, semnată la Lomé, la 15 decembrie 1989 (1), modificată prin acordul semnat la Mauritius, la 4 noiembrie 1995 (2),
   având în vedere Acordul intern între reprezentanții guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului, cu privire la finanțarea și administrarea asistenței comunitare în temeiul celui de al doilea Protocol financiar la cea de a patra Convenție ACP-CEE (3), denumit în continuare „Acordul intern”, care instituie, printre altele, cel de al optulea Fond european de dezvoltare (al optulea FED), în special articolul 33 alineatul (3),
   având în vedere Regulamentul financiar din 16 iunie 1998 aplicabil cooperării pentru finanțarea dezvoltării în temeiul celei de a patra Convenții ACP-CE (4), în special articolele 66-74,
   după consultarea contului de venituri și cheltuieli și a bilanțului referitoare la operațiunile celui de al optulea FED astfel cum se prezintă la data de 31 decembrie 2008, precum și a raportului Curții de Conturi privind exercițiul financiar 2008 însoțit de răspunsurile Comisiei (5),
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 33 alineatul (3) din Acordul intern, descărcarea de gestiune pentru gestionarea financiară a celui de al optulea FED urmează să fie acordată Comisiei de către Parlamentul European, la recomandarea Consiliului.

               (2)

               Executarea în ansamblu de către Comisie a operațiunilor celui de al optulea FED în decursul exercițiului financiar 2008 a fost satisfăcătoare,

         RECOMANDĂ PRIN PREZENTA ca Parlamentul European să acorde Comisiei descărcarea de gestiune cu privire la executarea operațiunilor celui de al optulea FED pentru exercițiul financiar 2008.

      Adoptată la Bruxelles, 16 februarie 2010.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         E. SALGADO

      (1)  JO L 229, 17.8.1991, p. 3.

      (2)  JO L 156, 29.5.1998, p. 3.

      (3)  JO L 156, 29.5.1998, p. 108.

      (4)  JO L 191, 7.7.1998, p. 53.

      (5)  JO C 269, 10.11.2009, p. 257.


				|

		52014DC0428

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru 2014 /* COM/2014/0428 final */

Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Suediei pentru 2014
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență
al Suediei pentru 2014
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și
articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE)
nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea
supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și
coordonarea politicilor economice[1],
în special articolul 9 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr.
1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie
2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special
articolul 6 alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
având în vedere avizul Comitetului economic și
financiar,
având în vedere avizul Comitetului pentru
protecție socială,
având în vedere avizul Comitetului pentru
politică economică,
întrucât:
(1)
La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni
în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și
de competitivitate al Europei.
(2)
La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările
generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii
(2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind
orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale
statelor membre, care formează împreună „orientările integrate”.
Statele membre au fost invitate să țină seama de
orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a
forței de muncă aplicate la nivel național.
(3)
La 29 iunie 2012, șefii de stat
sau de guvern au convenit asupra unui pact pentru creștere economică și
locuri de muncă, prin care se oferă un cadru coerent de acțiune
la nivel național, precum și la nivelul UE și al zonei euro, și
care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile
posibile. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la
nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față
de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față
de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.
(4)
La 9 iulie 2013, Consiliul a adoptat o
recomandare privind Programul național de reformă al Suediei pentru
2013 și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de convergență
al Suediei pentru perioada 2012-2016.
(5)
La 13 noiembrie 2013, Comisia a
adoptat analiza anuală a creșterii[5],
care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea
politicilor economice din 2014. În aceeași zi, Comisia a adoptat, în baza
Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de
alertă[6],
în care a identificat Suedia ca fiind unul dintre statele membre pentru care
urma să se efectueze un bilanț aprofundat.
(6)
La 20 decembrie 2013, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității
financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor
de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat
că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice
într-un mod diferențiat și favorabil creșterii economice,
să fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei,
să se promoveze creșterea economică și competitivitatea,
să se combată șomajul și consecințele sociale ale
crizei și să se modernizeze administrația publică.
(7)
La 5 martie 2014, Comisia a publicat
rezultatele bilanțului aprofundat pe care l-a efectuat pentru Suedia[7], în temeiul
articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Concluzia care se
desprinde din analiza Comisiei este că Suedia se confruntă în
continuare cu dezechilibre macroeconomice care necesită monitorizare și
adoptarea unor măsuri de politică. Continuă să necesite
atenție în special evoluția gradului de îndatorare a
gospodăriilor, alături de ineficiențele existente pe piața
locuințelor. Deși excedentul ridicat de cont curent nu generează
riscuri similare deficitelor mari și, parțial, este legat de
necesitatea de reducere a efectului de levier, în contextul semestrului
european Comisia va urmări evoluțiile contului curent din Suedia.
(8)
La 16 aprilie 2014, Suedia și-a prezentat
Programul național de reformă pentru 2014, precum și Programul
de convergență pentru 2014. În vederea luării în considerare a
legăturilor dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în
același timp.
(9)
Obiectivul strategiei bugetare prezentate în cadrul
Programului de convergență pentru 2014 constă în asigurarea unui
excedent al bugetului public de 1 % din PIB, în medie pe durata ciclului
economic, astfel cum este prevăzut de cadrul bugetar al Suediei. Programul
confirmă obiectivul pe termen mediu stabilit în programul anterior de a
avea un deficit structural de 1 % din PIB, ceea ce reflectă cerințele
Pactului de stabilitate și de creștere. Pe baza soldului structural
(recalculat), Programul de convergență prevede un rezultat care
depășește obiectivul pe termen mediu pe parcursul întregii
perioade acoperite de program. Potrivit programului, se estimează că
îndatorarea publică, aflată în continuare mult sub valoarea de referință
de 60 % din PIB, va scădea de la 41,5 % din PIB în 2014 la
35 % în 2017. În general, strategia bugetară prezentată în
cadrul programului respectă cerințele Pactului de stabilitate și
de creștere. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază previziunile
bugetare din program este plauzibil. În ceea ce privește sustenabilitatea
pe termen lung a finanțelor publice, o proporție mare din PIB este
cheltuită pentru servicii de îngrijire pe termen lung și se
preconizează o creștere semnificativă a cheltuielilor pe termen
lung pentru a se lua suficient în calcul îmbătrânirea demografică,
astfel încât, în Suedia, cheltuielile să atingă 6,4 % din PIB în
2060. Suedia va trebui să rezolve această problemă asigurând
excedente primare suficiente și continuând limitarea creșterii
cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației pentru a asigura
sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice. Consiliul
consideră, pe baza evaluării Programului de convergență
pentru 2014 și pe baza previziunilor Comisiei, în temeiul Regulamentului
(CE) nr. 1466/97 al Consiliului, că programul Suediei respectă
normele Pactului de stabilitate și de creștere și că
riscurile la care sunt expuse obiectivele bugetare sunt limitate.
(10)
Gradul ridicat de îndatorare a sectorului privat și,
în special, a gospodăriilor din Suedia, rămâne un motiv de
preocupare. Mai mult decât atât, expunerea sectorului financiar față
de gospodării, spre deosebire de sectorul întreprinderilor, este în creștere,
odată cu datoria sectorului gospodăriilor, care, în prezent, se
situează la 83 % din PIB sau, în mare, la 160 % din venitul
disponibil. Îndatorarea este stimulată de creșterea continuă a
creditării și de ritmul redus al amortizării împrumuturilor
ipotecare. În cazul creșterii ratelor
dobânzilor, al reducerii prețului locuințelor și/sau al unei
evoluții macroeconomice nefavorabile, gradul ridicat de îndatorare din
sectorul gospodăriilor ar fi un factor de risc. Astfel de evoluții
ar afecta gospodăriile și tiparele lor de consum. De asemenea, ar
putea avea efecte secundare negative asupra sectorului bancar, prin creșterea
numărului de credite neperformante și a costurilor de finanțare
a pieței. Suedia nu a anunțat că va adopta și nici nu a
adoptat vreo măsură menită să rezolve problema
favorizării îndatorării în cadrul sistemului de impozitare cu privire
la gospodării, ceea ce s-ar putea realiza în contextul unei
reorientări fiscale, fără a spori sarcina fiscală
generală. Cu toate acestea, Suedia a întreprins unele acțiuni pentru
a promova o politică prudentă de creditare, prin introducerea, în mai
2013, a unei ponderări a riscului la minimum 15 % pentru expunerile
ipotecare și, de asemenea, a anunțat o nouă majorare. În ceea ce
privește practicile în materie de amortizare, se menține totuși
o relaxare, cu perioade de amortizare foarte lungi, cu o pondere a creditelor
în valoarea garanțiilor ipotecare sub 75 %. Nu au fost adoptate
măsuri stricte în acest sens, având în vedere caracterul facultativ al
recomandării din octombrie 2013 privind planurile de amortizare individuale.
În martie 2014, Asociația Bancherilor din Suedia a formulat o recomandare
mai puternică, în care a solicitat amortizarea începând de la o valoare de
70 % a ponderii creditelor în valoarea garanțiilor ipotecare. În
final, Suedia a abordat problema favorizării îndatorării în cadrul
sistemului de impozitare a întreprinderilor prin intensificarea în continuare a
restricțiilor asupra deductibilității dobânzilor, prin
extinderea acestora, începând din ianuarie 2013, la toate tipurile de
împrumuturi în interiorul grupului și prin introducerea așa-numitei
deductibilități a investitorilor care ar putea reduce stimulentele
fiscale ce favorizează îndatorarea. Impozitul pe
profit a fost, de asemenea, diminuat de la 26,3 % la 22 % de la
începutul anului 2013.
(11)
Piața locuințelor din Suedia,
caracterizată de creșteri bruște ale prețurilor în ultimele
două decenii, rămâne o sursă potențială de
instabilitate. Ineficiențele afectează în continuare oferta de locuințe,
în special ca urmare a unor procese de planificare complexe, a unei concurențe
limitate în sectorul construcțiilor și a unui grad ridicat de control
al chiriilor. Alături de impozitarea care favorizează îndatorarea,
aceste ineficiențe tind să conducă la o tendință
ascendentă a prețurilor locuințelor. Suedia a adoptat câteva
măsuri pe piața chiriilor, însă acestea par insuficiente pentru
a rezolva problema structurală subiacentă legată de gradul
ridicat de rigiditate al sistemului chiriilor. În proiectul de lege din
primăvară, prezentat de guvernul Suediei la 9 aprilie 2014, nu a fost
inclusă nicio măsură care să vizeze piața chiriilor.
Suedia a luat măsuri menite să răspundă ineficiențelor
legate de procesul de repartizare pe zone și de planificare, precum și
monopolului deținut de municipalități în materie de planificare,
solicitându-le municipalităților să adopte o perspectivă
regională atunci când definesc necesitățile de locuințe.
Aceste măsuri se îndreaptă în direcția cea bună; nu toate
au fost puse în aplicare deocamdată și nu sunt prevăzute sancțiuni
pentru municipalitățile care nu își îndeplinesc obligațiile.
(12)
În ciuda nivelurilor ridicate de finanțare,
există dovezi care arată că rezultatele educaționale în
învățământul obligatoriu, astfel cum sunt măsurate prin
evaluările internaționale ale elevilor, sunt mai slabe decât la
începutul anilor 2000, rezultatele obținute de Suedia fiind acum mai slabe
atât față de media UE, cât și față de media OCDE, la
toate cele trei domenii testate (citire, matematică și științe).
În plus, relația dintre mediul socioeconomic și rezultatele obținute
devine mai puternică, iar diferențele dintre școli s-au
accentuat. Deși măsurile prezentate de guvern reprezintă
demersuri în direcția cea bună, se pare să sunt necesare schimbări
structurale mai radicale. În acest sens, Suedia urmează să efectueze
o analiză a eficacității sistemului de învățământ
pentru a reveni la un nivel ridicat de performanță.
(13)
Situația de pe piața muncii rămâne
precară pentru tineri, pentru lucrătorii slab calificați și
pentru persoanele care provin din familii de migranți. Șomajul în
rândul tinerilor se menține la un nivel mai ridicat decât media UE. Deși
guvernul Suediei a luat măsuri pentru remedierea acestor aspecte, se pare
că dificultățile țin de probleme din domeniul educației,
sistemul de învățământ din Suedia nereușind să asigure
unui anumit număr de tineri competențele necesare pentru ca aceștia
să se poată integra cu succes pe piața muncii. În ceea ce privește
integrarea pe piața muncii, educația și formarea
profesională, Suedia a adoptat măsuri menite să faciliteze
trecerea de la școală la activitatea profesională (reforma
uceniciilor, inclusiv un „salariu pentru ucenici”) și să sprijine
tinerii să obțină experiență profesională
(„angajare pentru introducerea în profesie”). Tranziția a fost
consolidată de facto prin aplicarea unor măsuri rapide pentru
cei care au cele mai stringente nevoi. Cu toate acestea, deocamdată nu
există o acoperire și o asistență suficiente pentru
persoanele neînregistrate, care nu sunt încadrate profesional și nu
urmează niciun program educațional sau de formare. Suedia depune
eforturi pentru accelerarea ritmului de integrare a persoanelor care provin din
familii de migranți, deși provocările persistă, în special,
în legătură cu persoanele care provin din familii de migranți
din afara UE. În fine, Suedia evaluează în prezent eficacitatea cu care
rata actuală redusă a TVA‑ului pentru restaurante și
serviciile de catering contribuie la crearea de locuri de muncă. Se
estimează că evaluarea finală va fi disponibilă în ianuarie
2016.
(14)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Suediei și
a evaluat Programul de convergență și Programul național de
reformă prezentate de această țară. Comisia a ținut
seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și
socioeconomică sustenabilă în Suedia, ci și de conformitatea
acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de
a consolida guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin
oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare.
Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului
european se reflectă în recomandările 1-4 de mai jos.
(15)
Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a
examinat Programul de convergență al Suediei, iar avizul[8] său se
reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.
(16)
Având în vedere bilanțul aprofundat realizat
de Comisie și această evaluare, Consiliul a examinat Programul național
de reformă și Programul de convergență. Recomandările
sale, formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011,
se reflectă în recomandările 2 și 3 de mai jos,
RECOMANDĂ ca, în perioada
2014-2015, Suedia să întreprindă acțiuni astfel încât:
1.           Să continue aplicarea unei
politici bugetare favorabile creșterii economice și să mențină
o poziție solidă a finanțelor sale publice, asigurând
îndeplinirea obiectivului bugetar pe termen mediu pe tot parcursul perioadei la
care se referă Programul de convergență și ținând
totodată seama de provocările generate de îmbătrânirea
demografică asupra sustenabilității pe termen lung a finanțelor
publice.
2.           Să tempereze creșterea
creditării în sectorul gospodăriilor și gradul de îndatorare în
sectorul privat. Să reducă, în acest sens, efectele generate de
favorizarea îndatorării în cadrul sistemului de impozitare a veniturilor
personale, printr-o limitare treptată a deductibilității fiscale
a dobânzilor pentru credite ipotecare și/sau printr-o majorare a
impozitelor recurente pe proprietate. Să adopte măsuri suplimentare
pentru a accelera ritmul de amortizare a creditelor ipotecare.
3.           Să sporească în
continuare eficiența pieței locuințelor prin intermediul unor
reforme susținute ale sistemului de stabilire a chiriilor. În special,
să permită niveluri ale chiriilor orientate mai mult spre piață,
abandonând sistemul valorilor utilitare și liberalizând în continuare
anumite segmente ale pieței chiriilor, precum și o mai mare libertate
contractuală între chiriași și proprietari individuali. Să
reducă durata și complexitatea planificării și a
căilor de atac, diminuând și fuzionând cerințele administrative,
armonizând cerințele și standardele în materie de construcții la
nivelul municipalităților și sporind transparența
procedurilor de alocare a terenurilor. Să încurajeze municipalitățile
să pună la dispoziție terenurile pe care le dețin pentru
construcția unor noi cartiere de locuințe.
4.           Să adopte măsurile
necesare pentru a îmbunătăți competențele de bază și
a facilita trecerea, după încheierea studiilor, către piața forței
de muncă, inclusiv printr-o utilizare mai extinsă a cursurilor de
formare și a uceniciilor la locul de muncă. Să intensifice
eforturile în vederea direcționării cu mai multă eficacitate a
măsurilor legate de piața forței de muncă și de
sistemul de educație către tinerii cu pregătire redusă și
către persoanele care provin din familii de migranți. Să
sporească intervenția timpurie și să vină în
întâmpinarea tinerilor care nu sunt înregistrați în serviciile publice.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2014) 428 final.
[4]               P7_TA(2014)0128
și P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               SWD(2014) 90 final.
[8]               Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Comisiei din 10 ianuarie 2008 privind măsurile de facilitare a viitoarelor treceri la moneda euro [notificată cu numărul C(2007) 6912]

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 23/30

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 10 ianuarie 2008
   privind măsurile de facilitare a viitoarelor treceri la moneda euro
   [notificată cu numărul C(2007) 6912]
   (2008/78/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211,
   întrucât:

               (1)

               În timp ce primul grup de participanți a cunoscut o lungă etapă de tranziție, perioadă în care euro era utilizat, dar moneda euro fiduciară nu era încă introdusă, majoritatea planurilor naționale privind viitoarele treceri la moneda euro prevăd introducerea monedelor metalice și a bancnotelor euro în ziua adoptării monedei euro. Având în vedere această diferență, precum și larga disponibilitate a monedei euro fiduciare, se impune necesitatea ca statele membre care se pregătesc pentru adoptarea monedei euro să pună în aplicare o strategie diferită de cea urmată în perioada 1999-2002.

               (2)

               Având în vedere aceste circumstanțe diferite, dispozițiile Recomandării Comisiei din 11 octombrie 2000 privind măsurile de facilitare a pregătirii agenților economici în vederea trecerii la moneda euro (1) nu răspund în mod adecvat la întrebările apărute odată cu schimbarea contextului. În consecință, în vederea luării în calcul a acestui nou context și pentru a profita de experiența acumulată în decursul perioadei de introducere a monedei euro fiduciare în 2002, 2007 și 2008, ar trebui adoptată o nouă recomandare,

         RECOMANDĂ:
   Articolul 1
   Dirijarea organizării procesului de trecere la moneda euro
   (1)   Statele membre trebuie să înființeze structuri adecvate și specifice în vederea planificării, a coordonării și a facilitării tuturor pregătirilor necesare pentru introducerea monedei euro.
   (2)   Este necesar să se pregătească un plan național de conversie care să vizeze toate aspectele organizaționale ale trecerii la moneda euro, în urma unor consultări cu reprezentanții principalilor agenți economici (instituții de credit, sectorul comerțului cu amănuntul, întreprinderile TIC, sectorul de distribuție automată, asociațiile de consumatori, camerele de comerț etc.), și care să fie actualizat cu regularitate.
   Articolul 2
   Facilitarea pregătirii cetățenilor pentru adoptarea monedei euro
   (1)   Legislația națională trebuie să impună dubla afișare a prețurilor, precum și a altor sume care trebuie plătite, creditate sau debitate. Dubla afișare obligatorie trebuie să înceapă cât de curând posibil după adoptarea oficială a cursului de schimb, fixat în mod irevocabil de către Consiliu, dintre moneda națională și moneda euro. Statele membre trebuie să descurajeze comercianții cu amănuntul pentru ca aceștia să nu mai utilizeze dubla afișare înainte de adoptarea oficială a cursului de schimb. De asemenea, statele membre trebuie să solicite o afișare separată a tuturor tipurilor de comisioane impuse de către întreprinderi, în schimbul acceptării de către acestea a plăților în euro în perioada dintre fixarea cursului de schimb și introducerea monedei euro. Utilizarea unui curs de schimb diferit de cursul de schimb adoptat de către Consiliu trebuie interzisă. Dubla afișare trebuie să rămână obligatorie pentru o perioadă de minimum șase luni și de maximum un an de la introducerea monedei euro. Această obligativitate trebuie să înceteze ulterior, pentru a le permite cetățenilor să se familiarizeze complet cu noua monedă.
   (2)   Statele membre trebuie să se asigure că cetățenii sunt bine informați cu privire la măsurile de trecere la moneda euro, la dispozițiile de protejare a bancnotelor și a monedelor metalice euro și cu privire la elementele de securitate ale monedei euro fiduciare și trebuie să îi ajute pe cetățeni să se familiarizeze cu noua scară de valori. Această campanie de informare trebuie să continue un timp după introducerea monedei euro. În special, trebuie organizate campanii speciale de informare destinate persoanelor vulnerabile (cum ar fi persoanele în vârstă, persoanele cu handicap fizic, senzorial sau mental etc.), precum și persoanelor pentru care accesul la informație este dificil (cum ar fi migranții și persoanele fără adăpost, persoanele analfabete etc.).
   (3)   Statele membre, instituțiile de credit și întreprinderile trebuie să organizeze sesiuni de instruire în vederea familiarizării cu moneda euro a personalului care lucrează în mod regulat cu lichidități, pentru a asigura astfel o mai bună recunoaștere și o identificare corectă a elementelor de securitate, precum și o manipulare mai rapidă a monedelor metalice și a bancnotelor euro. Mai mult, trebuie organizate sesiuni recurente de instruire practică destinate persoanelor cu deficiențe de vedere, pentru a le ajuta să își dezvolte o memorie senzorială pentru noua monedă.
   (4)   Administrațiile publice trebuie să pună la dispoziția întreprinderilor, în special a IMM-urilor, informații precise cu privire la calendarul conversiei și la normele legislative, fiscale și contabile aferente. Asociațiile comerciale, centrele de informare euro, camerele de comerț și industrie, contabilii și consultanții de afaceri trebuie să se asigure că întreprinderile cu care intră în contact fac pregătirile necesare și că acestea sunt capabile să efectueze toate tranzacțiile în euro începând cu data introducerii acestei monede.
   (5)   Instituțiile de credit trebuie să își informeze clienții cu privire la consecințele practice ale trecerii la moneda euro. În special, instituțiile de credit trebuie să atragă atenția cetățenilor asupra faptului că, odată cu introducerea monedei euro, aceștia nu vor mai putea să efectueze plăți scripturale sau să dețină conturi în niciuna din vechile unități monetare.
   (6)   Întreprinderile trebuie să organizeze acțiuni de conștientizare a angajaților și să organizeze activități de instruire ad-hoc pentru membrii personalului care intră în contact cu publicul.
   (7)   Statele membre trebuie să monitorizeze pregătirea agenților economici pentru trecerea la moneda euro, în special prin intermediul unor sondaje regulate.
   Articolul 3
   Garantarea unei introduceri rapide a monedei euro fiduciare
   (1)   În vederea reducerii sumelor de bani care trebuie convertite fizic, consumatorii trebuie încurajați să își depoziteze surplusul de numerar în săptămânile care preced conversia. Este de preferat ca acele contracte care implică de obicei utilizarea monedei naționale și care sunt încheiate ulterior deciziei Consiliului de fixare în mod irevocabil a cursului de schimb să facă referire la euro, în măsura în care valabilitatea lor se extinde după data de introducere a monedei euro.
   (2)   Instituțiile de credit și punctele de vânzare trebuie să utilizeze metoda alimentării anticipate și a alimentării anticipate secundare cu monede metalice și bancnote euro în lunile care preced conversia, conform celor stabilite de Banca Centrală Europeană (2). Punctele de vânzare trebuie să beneficeze de alimentare anticipată secundară cu bancnote și monede metalice în ultimele săptămâni care preced conversia. Trebuie prevăzute măsuri speciale pentru punctele mici de vânzare cu amănuntul, inclusiv kituri pentru monedele metalice euro destinate comercianților cu amănuntul. În vederea încurajării punctelor de vânzare să participe la alimentarea anticipată secundară, trebuie să li se ofere acestora condiții financiare atractive în ceea ce privește plata amânată. Cetățenii trebuie să își poată procura kituri pentru monedele metalice euro în decursul celor trei săptămâni care preced conversia, pentru a se garanta că fiecare familie dispune de cel puțin un kit.
   (3)   Distribuitoarele de numerar trebuie adaptate pentru a putea distribui bancnote euro odată cu introducerea monedei euro. Distribuitoarele de numerar care, din motive tehnice, nu pot fi adaptate la timp, trebuie scoase din funcțiune. Cu două săptămâni înainte și după conversie, retragerile de numerar și schimburile de lichidități din cadrul instituțiilor de credit trebuie să se efectueze în special cu bancnote cu valoare nominală mică.
   (4)   Punctele de vânzare trebuie obligate să dea rest exclusiv în euro odată cu introducerea acestei monede, cu excepția cazurilor în care, din motive practice, nu pot face acest lucru. Trebuie luate măsuri ad-hoc în vederea facilitării alimentării anticipate secundare a acestora cu lichidități și a reducerii dificultăților legate de creșterea volumului de lichidități la punctele de vânzare.
   (5)   Toate terminalele electronice ale punctelor de vânzare trebuie să treacă la moneda euro în ziua introducerii acesteia. Consumatorii trebuie încurajați să efectueze plăți electronice mai des în cursul primelor zile după introducerea monedei euro.
   (6)   Principalele sedii ale instituțiilor de credit trebuie să fie deschise în cursul primelor zile ale perioadei de dublă circulație, în vederea facilitării substituirii monedei naționale cu moneda euro. Mai mult, orarele de funcționare ale băncilor trebuie prelungite în timpul perioadei de conversie. Comercianții cu amănuntul trebuie să beneficieze de condiții speciale care să permită o alimentare mai rapidă cu lichidități în vederea evitării formării de cozi.
   Articolul 4
   Prevenirea practicilor abuzive și a percepției greșite a cetățenilor asupra evoluției prețurilor
   (1)   Trebuie negociate acorduri cu sectoarele de servicii și de comerț cu amănuntul, în vederea garantării unui impact neutru al introducerii monedei euro asupra prețurilor. În special, comercianții cu amănuntul nu trebuie să crească prețurile din cauza conversiei și trebuie să încerce să reducă la minimum fluctuațiile de preț în momentul stabilirii prețurilor în euro. Aceste măsuri trebuie să se materializeze prin afișarea unei sigle vizibile și ușor de recunoscut de către consumatori. Sigla trebuie făcută publică prin intermediul mijloacelor de comunicare și a campaniilor de informare. Trebuie pusă în practică, în colaborare cu asociațiile de consumatori, o monitorizare atentă a respectării de către comercianții cu amănuntul a angajamentelor luate în temeiul acordurilor. Trebuie prevăzute măsuri disuasive în cazuri de nerespectare a acestor angajamente, mergând de la dezvăluirea denumirii întreprinderii până la posibilitatea unor amenzi în cazuri mai grave.
   (2)   Statele membre trebuie să pună în aplicare o monitorizare atentă și constantă a prețurilor în săptămânile ulterioare adoptării cursului de schimb și până la sfârșitul perioadei de dublă afișare a prețurilor. Cetățenii trebuie să beneficieze, în special, de informații săptămânale cu privire la evoluția prețurilor, în săptămânile anterioare și ulterioare conversiei, în vederea prevenirii posibilelor percepții eronate.
   (3)   După conversie, comisioanele bancare aplicabile plăților în euro trebuie să fie identice cu cele aplicabile în cazul plăților în moneda națională.
   Articolul 5
   Dispoziție finală
   Statele membre sunt invitate să sprijine punerea în aplicare a prezentei recomandări.
   Articolul 6
   Destinatari
   Prezenta recomandare se adresează statelor membre care beneficiază de derogare în conformitate cu articolul 122 din tratat, precum și instituțiilor de credit, întreprinderilor, asociațiilor comerciale și organizațiilor de consumatori din aceste state membre.

      Adoptat la Bruxelles, 10 ianuarie 2008.

            Pentru Comisie

         Joaquín ALMUNIA

            Membru al Comisiei

      (1)  Recomandarea 2000/C 303/05 (JO C 303, 24.10.2000, p. 6).

      (2)  A se vedea Orientarea Băncii Centrale Europene din 14 iulie 2006 privind anumite pregătiri în vederea substituirii monedei fiduciare cu moneda euro privind alimentarea anticipată și alimentarea anticipată secundară cu bancnote și monede metalice euro în afara zonei euro (BCE/2006/9, JO L 207, 28.7.2006, p. 39).


				|

		52012PC0255

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de autorizare a deschiderii negocierilor pentru adaptarea următoarelor acorduri în vederea extinderii UE cu Croația: Acordul privind Spațiul Economic European, Acordul dintre Regatul Norvegiei și Uniunea Europeană privind un mecanism financiar norvegian pentru perioada 2009-2014, Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor și Acordul de cooperare și uniune vamală cu San Marino /* COM/2012/0255 final */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
Tratatul privind aderarea Republicii
Croația la Uniunea Europeană[1] a fost semnat la 9
decembrie 2011.
Uniunea Europeană și statele membre
ale acesteia au încheiat acorduri privind Spațiul Economic European cu
Norvegia, Islanda și Liechtenstein, privind un mecanism financiar
norvegian pentru perioada 2009-2014, privind libera circulație a
persoanelor cu Elveția, precum și un acord de cooperare și
uniune vamală cu San Marino.
Aceste acorduri trebuie adaptate pentru a
include Croația în calitate de parte contractantă, în momentul
aderării acesteia la Uniunea Europeană. Condițiile
adaptării urmează să fie negociate între actualele
părți contractante și statul aderent. Negocierile ar trebui
inițiate în timp util, pentru a se asigura că instrumentele de
adaptare a acestor acorduri vor intra în vigoare la data aderării
Croației la Uniunea Europeană.
În conformitate cu articolul 6 din Actul
privind condițiile de aderare a Republicii Croația (denumit în
continuare „Actul de aderare”), aceste negocieri trebuie să fie efectuate
de Comisie pe baza directivelor de negociere aprobate de Consiliu și cu
consultarea unui comitet format din reprezentanții statelor membre.
Negocierile în numele Uniunii Europene și
al statelor membre ale acesteia trebuie să fie lansate pe baza
următoarelor considerente:
1. Acordul privind Spațiul Economic
European
În temeiul articolului 6 alineatul (5) din
Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația, aceasta se
angajează să adere la Spațiul Economic European (SEE) în
condițiile actului menționat. În conformitate cu articolul 128 din
Acordul privind SEE, Croația va depune, prin urmare, cererea de aderare la
SEE.
În acest scop, Comisia trebuie autorizată
să negocieze, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale
acesteia, cu părțile contractante ale SEE și cu Croația, un
acord privind participarea Croației la SEE.
Pe baza experienței din cadrul
negocierilor privind extinderea SEE din anul 2007, au fost identificate ca
posibile teme de negociere următoarele aspecte:
–
Derogări și perioade de tranziție: Derogările și perioadele de tranziție convenite în
contextul tratatului de aderare trebuie integrate în Acordul privind SEE. Este
puțin probabil ca Norvegia, Islanda și Liechtenstein să se
opună acestui principiu fundamental.
–
Produse agricole și produse agricole
prelucrate: Croația are o cotă destul de
limitată în cadrul comerțului din SEE. Cu toate acestea, nu se poate
exclude faptul că Norvegia și Islanda vor solicita despăgubiri
pentru încheierea, de la data aderării, a acordurilor bilaterale de liber
schimb încheiate cu Croația. În ceea ce privește produsele agricole
și produsele agricole prelucrate, aceste adaptări ar trebui să
fie convenite în cadrul negocierilor periodice, pe baza articolului 19 și
a Protocolului nr. 3 la Acordul privind SEE, respectiv, având în vedere
obiectivul liberalizării continue a comerțului cu aceste produse.
–
Mecanismul financiar al SEE și mecanismul
financiar norvegian: În Acordul de extindere a SEE din
anul 2007, toate cele trei state AELS care fac parte din SEE au convenit
să contribuie, până la 30 aprilie 2009 inclusiv, la coeziunea
socială și economică în cadrul SEE extins, cu o sumă
suplimentară de 72 de milioane EUR (21,5 milioane EUR pentru Bulgaria
și 50,5 milioane EUR pentru România). Norvegia, considerată separat,
a contribuit cu o sumă suplimentară de 68 de milioane EUR, prin
intermediul a două programe bilaterale de cooperare pentru promovarea
creșterii economice și a dezvoltării durabile în Bulgaria (20 de
milioane EUR) și România (48 de milioane EUR). În perioada 2009-2014, prin
Acordul dintre Uniunea Europeană, Islanda, Liechtenstein și Norvegia
cu privire la un mecanism financiar SEE pentru perioada 2009-2014, toate cele
trei state AELS care fac parte din SEE vor contribui, în total, cu suma de
988,5 milioane EUR la coeziunea socială și economică în
cadrul SEE. Prin Acordul dintre Uniunea Europeană și Norvegia privind
un mecanism financiar norvegian pentru perioada 2009-2014, Norvegia, considerată
separat, va contribui cu o sumă suplimentară de 800 de milioane EUR
în total. Punctul de plecare al UE în cadrul negocierilor a fost că acela
că statele AELS care fac parte din SEE și din piața internă
ar trebui să beneficieze în aceeași măsură ca statele
membre de piața internă extinsă și ar trebui, prin urmare,
să participe la o dezvoltare durabilă și echitabilă a
pieței interne, contribuind la reducerea disparităților sociale
și economice din UE/SEE. Având în vedere că se preconizează
că, în 2013, SEE și Norvegia vor începe negocierile cu UE în ceea ce
privește contribuția financiară către statele beneficiare
pentru mecanismul financiar al SEE sau pentru mecanismul financiar norvegian
aferent perioadei 2015-2020, este oportun ca în negocierile privind Croația
să se aplice același raționament utilizat pentru Bulgaria
și România și ca statele AELS care fac parte din SEE să
contribuie din punct de vedere financiar la coeziunea socială și
economică din spațiul UE/SEE extins, prin intermediul mecanismului
financiar al SEE sau al mecanismului financiar norvegian, însă
proporțional, până în 2014 și fără a priva statele
care beneficiază în prezent de fondurile convenite anterior, având la
bază aceleași criterii. Alocarea de
fonduri suplimentare în favoarea Croației trebuie să se bazeze pe aceleași
criterii precum cele aplicate în cazul celor două mecanisme financiare
existente. La revizuirea mecanismelor financiare, ar trebui, de asemenea,
să se reamintească faptul că orice acord bilateral existent de
asistență încheiat între țările SEE-AELS și noul stat
membru al UE se va rezilia în momentul aderării acestuia la Uniunea
Europeană.
În procesul de extindere cu Bulgaria și
România, s-a negociat că Comisia „poate examina”, și nu că „va
examina” proiectele propuse. Acest aspect ar trebui să fie din nou inclus
în cadrul negocierilor.
Ca regulă generală, negocierile ar
trebui să se limiteze la principalele teme indispensabile pentru
extinderea SEE, în vederea evitării unor proceduri de durată care ar
putea pune în pericol intrarea simultană în vigoare a extinderilor UE
și SEE.
2. Elveția și San Marino
În conformitate cu articolul 6 alineatele (2)
și (3) din Actul privind condițiile de aderare a Republicii
Croația, aceasta s-a angajat să adere la acordurile încheiate sau
semnate de actualele state membre și de Uniune cu una sau mai multe
țări terțe sau cu o organizație internațională.
În conformitate cu aceeași dispoziție, aderarea Croației la
aceste acorduri se aprobă prin încheierea unui protocol la aceste acorduri
între Consiliu, hotărând în unanimitate în numele statelor membre, și
țara ori țările terțe sau organizația
internațională în cauză. Aceste protocoale[2]
urmează să fie negociate de către Comisie pe baza directivelor
de negociere aprobate de Consiliu, care hotărăște în unanimitate
și cu consultarea unui comitet format din reprezentanții statelor
membre, și să fie încheiate de către Consiliu.
În acest scop, Comisia ar trebui să
prezinte Consiliului o recomandare pentru adoptarea unei decizii de autorizare
a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri.
Acordul cu Elveția privind libera
circulație a persoanelor
Având în vedere articolul 6 alineatul (3) din
Actul de aderare, Acordul privind libera circulație a persoanelor încheiat
cu Elveția trebuie să fie adaptat pentru a include noul stat membru
al UE. Următoarele aspecte sunt posibile teme de negociere:
Perioadele de tranziție: Acordul privind
libera circulație a persoanelor conține perioade de tranziție
care permit ca Elveția, în anumite condiții, să aplice limite
cantitative în ceea ce privește accesul la o activitate economică.
Acestea variază între 12 ani de la intrarea în vigoare a acordului
(până la 31 mai 2014), 8 ani de la intrarea în vigoare a
protocolului din 2004 privind participarea, în calitate de părți
contractante la acord, a statelor membre care au aderat la UE în 2004
(până la 31 mai 2014) și 10 ani de la intrarea în vigoare a
protocolului din 2008 privind participarea, în calitate de părți
contractante la acord, a Bulgariei și României (până la 31 mai 2019)[3].
Ca în cazul extinderii precedente, Elveției ar trebui să i se acorde
derogări și perioade de tranziție similare cu cele convenite în
contextul tratatului de aderare. Limitele cantitative elvețiene ar trebui
calculate luând în considerare migrația existentă din statul aderent
și populația acestuia.
Acordul de cooperare și uniune
vamală cu San Marino
Având în vedere articolul 6 alineatul (2) din
Actul de aderare a Croației, acest acord trebuie, de asemenea, să fie
adaptat pentru a include noul stat membru al UE. Nu au fost identificate
elemente speciale de negociere.
În consecință, Comisia
recomandă Consiliului:
–
să adopte decizia anexată de autorizare a
deschiderii negocierilor pentru
–
adaptarea Acordului privind Spațiul Economic
European în conformitate cu extinderea Uniunii Europene cu Croația;
–
adaptarea Acordului dintre Regatul Norvegiei
și Uniunea Europeană privind un mecanism financiar norvegian pentru
perioada 2009-2014;
–
adaptarea Acordului dintre Comunitatea
Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația
Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a
persoanelor, în conformitate cu extinderea Uniunii Europene cu Croația;
–
adaptarea Acordului de cooperare și uniune
vamală cu San Marino, în conformitate cu extinderea Uniunii Europene cu
Croația;
–
să emită directivele de negociere anexate
la decizia respectivă;
–
să desemneze un comitet special care să
fie consultat în mod obligatoriu pe durata desfășurării
negocierilor.
Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de autorizare a deschiderii negocierilor
pentru adaptarea următoarelor acorduri în vederea extinderii UE cu
Croația: Acordul privind Spațiul Economic European, Acordul dintre Regatul
Norvegiei și Uniunea Europeană privind un mecanism financiar
norvegian pentru perioada 2009‑2014, Acordul dintre Comunitatea
Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și
Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera
circulație a persoanelor și Acordul de cooperare și uniune
vamală cu San Marino
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatele (3)
și (4),
având în vedere Tratatul între Regatul Belgiei,
Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica
Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă,
Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica
Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului,
Republica Ungară, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos,
Republica Austria, Republica Polonă, Republica Portugheză, România,
Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei,
Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (state membre ale
Uniunii Europene) și Republica Croația privind aderarea Republicii
Croația la Uniunea Europeană[4], semnat la 9 decembrie
2011, în special articolul 3 alineatul (4),
având în vedere Actul privind condițiile
de aderare a Republicii Croația, precum și adaptările la
Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității
Europene a Energiei Atomice[5], în special articolul 6
alineatul (2) al doilea paragraf și articolul 6 alineatul (5),
având în vedere recomandarea Comisiei
Europene,
întrucât, în vederea extinderii UE cu
Croația, ar trebui inițiate negocieri pentru adaptarea Acordului
privind Spațiul Economic European, a Acordului între Regatul Norvegiei
și Uniunea Europeană privind un mecanism financiar norvegian pentru
perioada 2009-2014, a Acordului între Comunitatea Europeană și
statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația
Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a
persoanelor și a Acordului de cooperare și uniune vamală cu San
Marino,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
În vederea extinderii Uniunii Europene cu
Croația, Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii
Europene și al statelor membre ale acesteia, modificări la Acordul
privind Spațiul Economic European și la Acordul între Regatul
Norvegiei și Uniunea Europeană privind un mecanism financiar
norvegian pentru perioada 2009-2014.
Articolul 2
În vederea extinderii Uniunii Europene la
Croația, Comisia este autorizată să negocieze, în numele Uniunii
Europene și al statelor membre ale acesteia, inclusiv, sub rezerva
intrării în vigoare a Tratatului de aderare al Republicii Croația,
modificările la Acordul între Comunitatea Europeană și statele
membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația
Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a
persoanelor și la Acordul de cooperare și uniune vamală cu San
Marino.
Articolul 3
Directivele de negociere sunt prevăzute
în anexă.
Articolul 4
Negocierile se desfășoară cu
consultarea [a se completa de către Consiliu numele comitetului special].
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Comisiei.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
ANEXĂ
Directivele pentru negocierea
adaptării,
având în vedere extinderea UE cu Croația, a Acordului privind Spațiul
Economic European, a Acordului între Regatul Norvegiei și Uniunea
Europeană privind un mecanism financiar norvegian pentru perioada
2009-2014, a Acordului între Comunitatea Europeană și statele membre ale
acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de
altă parte, privind libera circulație a persoanelor și a
Acordului de cooperare și uniune vamală cu San Marino
1.           Obiectiv general
Adaptarea acordurilor menționate anterior
pentru a permite aderarea Croației la aceste acorduri în momentul
aderării acesteia la UE și revizuirea contribuțiilor financiare
relevante pentru atenuarea discrepanțelor economice și sociale în
cadrul Uniunii Europene extinse.
2.           Începerea negocierilor
Negocierile privind adaptarea acordurilor
menționate anterior cu statul aderent, pe de o parte, și Islanda,
Liechtenstein, Norvegia / Elveția / San Marino, respectiv, pe de altă
parte, ar trebui să înceapă cât mai curând posibil.
3.           Conținutul instrumentelor de
adaptare a acordurilor existente
Viitorul nou stat membru al UE urmează
să adere la aceste acorduri.
Acordul privind Spațiul Economic
European („Acordul privind SEE”) și Acordul privind mecanismul financiar
norvegian
Derogările și perioadele de
tranziție convenite în Actul privind condițiile de aderare a
Republicii Croația ar trebui să fie integrate în Acordul privind SEE.
În cadrul mecanismului financiar al SEE și al mecanismului financiar
norvegian existente până în 2014 ar trebui să se obțină o
creștere proporțională pentru Croația, pe baza
acelorași criterii precum cele aplicate pentru mecanismele existente.
Negocierile ar trebui, pe cât posibil, să se limiteze la principalele
subiecte indispensabile pentru extinderea SEE.
Acordul între Comunitatea Europeană
și statele membre ale acesteia, pe de-o parte, și Confederația
Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a
persoanelor
Derogările și perioadele de
tranziție convenite în Actul de aderare ar trebui să fie preluate,
după caz. Limitele cantitative elvețiene ar trebui să se
calculeze luând în considerare migrația existentă din statul aderent
și populația acestuia.
Acordul de cooperare și uniune vamală cu San Marino
Acest acord trebuie să fie adaptat, astfel
încât să includă Croația în momentul aderării acesteia la
UE. Nu au fost identificate subiecte speciale care necesită negocieri
substanțiale.
4.           Ratificarea și intrarea în vigoare
Negocierile ar trebui să se încheie cât mai
curând posibil, pentru a permite ca instrumentele de adaptare să intre în
vigoare la data și sub rezerva aderării Croației. În cazul în
care instrumentele de adaptare nu pot intra în vigoare la data aderării,
ar trebui avută în vedere o aplicare provizorie, luând în considerare
procedurile respective din cadrul UE și al țărilor terțe în
cauză.
 FIȘĂ FINANCIARĂ ||
   || DATA:
 1. || RUBRICA BUGETARĂ: Nu se aplică || CREDITE:
 2. || TITLU:   Adaptarea următoarelor acorduri mixte în vederea extinderii UE pentru a include Croația: Acordul privind Spațiul Economic European; Acordul între Regatul Norvegiei și Uniunea Europeană privind un mecanism financiar norvegian pentru perioada 2009-2014; Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de-o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor; Acordul de cooperare și uniune vamală cu San Marino
 3. || TEMEI JURIDIC: Articolele 207, 217 și 218 din TFUE
 4. || OBIECTIVE:
 5. || IMPLICAȚII FINANCIARE   Niciuna || PERIOADĂ DE 12 LUNI (milioane EUR) || EXERCIȚIUL FINANCIAR ÎN CURS [n] (milioane EUR) || EXERCIȚIUL FINANCIAR URMĂTOR [n+1] (milioane EUR)
 5.0 || CHELTUIELI -               DIN BUGETUL UE (RESTITUIRI/INTERVENȚII) -               DIN BUGETELE NAȚIONALE -               DIN ALTE SECTOARE ||     Niciuna ||     Niciuna ||     Niciuna
 5.1 || VENITURI -               RESURSE PROPRII ALE UE (PRELEVĂRI/TAXE VAMALE) -               LA NIVEL NAȚIONAL ||     Niciunul ||     Niciunul ||     Niciunul
   ||   || [n+2] || [n+3] || [n+4] || [n+5]
 5.0.1 || CHELTUIELI ESTIMATE ||   ||   ||   ||
 5.1.1 || VENITURI ESTIMATE ||   ||   ||   ||
 5.2 || METODĂ DE CALCUL:
 6.0 || POATE FI FINANȚAT PROIECTUL DIN CREDITE ÎNSCRISE ÎN CAPITOLUL CORESPUNZĂTOR DIN BUGETUL ACTUAL? || DA
 6.1 || POATE FI FINANȚAT PROIECTUL PRIN TRANSFER ÎNTRE CAPITOLELE BUGETULUI ACTUAL? ||  NU
 6.2 || VA FI NECESAR UN BUGET SUPLIMENTAR? ||  NU
 6.3 || VOR TREBUI INCLUSE CREDITE ÎN BUGETELE VIITOARE? ||  NU
 OBSERVAȚII:
[1]               [Tratatul între Regatul Belgiei, Republica Bulgaria,
Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania,
Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica
Franceză, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia,
Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Republica Ungară,
Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica
Polonă, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica
Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei, Regatul Unit al Marii
Britanii și Irlandei de Nord (state membre ale Uniunii Europene) și
Republica Croația privind aderarea Republicii Croația la Uniunea
Europeană, JO L 112 din 24 aprilie 2012].
[2]               Cu excepția celor legate de acordul care
privește exclusiv sau în principal politica externă și de
securitate comună.
[3]               Articolul 10 din acord, astfel cum a fost completat de
protocoalele din 2004 și 2008.
[4]               JO L 112 din 24 aprilie 2012.
[5]               JO L 112 din 24 aprilie 2012.