title: Recomandarea Consiliului din 11 iulie 2017 privind Programul național de reformă al Țărilor de Jos pentru 2017 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Țărilor de Jos pentru 2017

text:
               9.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/79

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 11 iulie 2017
   privind Programul național de reformă al Țărilor de Jos pentru 2017 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Țărilor de Jos pentru 2017
   (2017/C 261/18)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 16 noiembrie 2016, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2017. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 9-10 martie 2017. La data de 16 noiembrie 2016, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Țările de Jos ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat. În aceeași zi, Comisia a adoptat, de asemenea, o recomandare de recomandare a Consiliului privind politica economică a zonei euro, care a fost aprobată de Consiliul European la 9-10 martie 2017. La 21 martie 2017, Consiliul a adoptat o Recomandare privind politica economică a zonei euro („Recomandarea privind zona euro”) (3).

               (2)

               În calitate de stat membru a cărui monedă este euro și având în vedere legăturile strânse dintre economii în cadrul uniunii economice și monetare, Țările de Jos ar trebui să asigure punerea în aplicare integrală și în timp util a Recomandărilor privind zona euro, astfel cum se reflectă în recomandările 1 și 2 de mai jos.

               (3)

               Raportul de țară privind Țările de Jos pentru 2017 a fost publicat la 22 februarie 2017. Acesta a evaluat progresele realizate de Țările de Jos în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate de Consiliu la 12 iulie 2016, măsurile adoptate pentru a da curs recomandărilor specifice fiecărei țări din anii anteriori, precum și progresele înregistrate de Țările de Jos în direcția îndeplinirii obiectivelor naționale din cadrul Strategiei Europa 2020. De asemenea, raportul a inclus un bilanț aprofundat efectuat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, ale cărui rezultate au fost publicate la 22 februarie 2017. În urma analizei sale, Comisia a concluzionat că Țările de Jos se confruntă cu dezechilibre macroeconomice. Dintre statele membre care fac parte din zona euro, Țările de Jos au înregistrat cea mai ridicată medie pe trei ani a excedentului de cont curent exprimat ca procent din PIB. Excedentul sugerează o alocare a resurselor sub nivelul optim, existând posibilitatea unor oportunități pentru creștere economică și bunăstare. Venitul disponibil al gospodăriilor este afectat de un nivel ridicat al sarcinii fiscale obligatorii. Datoria privată este ridicată, în special creanțele ipotecare ale gospodăriilor. Bilanțurile împovărătoare ale gospodăriilor conduc la creșterea vulnerabilității la șocuri financiare. Este deosebit de importantă luarea unor măsuri pentru reducerea riscului apariției unor efecte adverse asupra economiei Țărilor de Jos, având în vedere dimensiunea și relevanța sa transfrontalieră pentru uniunea economică și monetară.

               (4)

               La data de 26 aprilie 2017, Țările de Jos și-au prezentat Programul național de reformă pentru 2017 și Programul de stabilitate pentru 2017. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (5)

               Recomandările relevante specifice fiecărei țări au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene („fondurile ESI”) aferente perioadei 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza respectiva dispoziție în orientările cu privire la aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor ESI și buna guvernanță economică.

               (6)

               În prezent, Țările de Jos se încadrează în componenta preventivă a Pactului de stabilitate și de creștere și fac obiectul regulii privind datoria. În cadrul Programului său de stabilitate pentru 2017, guvernul intenționează să majoreze excedentul bugetar de la 0,5 % din PIB, în 2017, la 1,3 % din PIB, în 2020. Obiectivul bugetar pe termen mediu – un deficit structural de 0,5 % din PIB – continuă să fie îndeplinit cu o anumită marjă pe întreaga perioadă de programare. În conformitate cu Programul de stabilitate pentru 2017, se preconizează că ponderea datoriei publice în PIB va scădea la 58,5 % în 2017, ceea ce este sub valoarea de referință de 60 % din PIB prevăzută în tratat. Guvernul prevede o scădere suplimentară a ponderii datoriei publice la 49,3 % din PIB în 2020. Scenariul macroeconomic care stă la baza acestor proiecții bugetare este plauzibil. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2017, se preconizează că soldul structural va înregistra a creștere a surplusului de la 0,2 % din PIB în 2017, la 0,4 % din PIB în 2018, depășind astfel obiectivul bugetar pe termen mediu. Se preconizează că datoria publică se va menține pe o traiectorie descendentă fermă, depășind nivelul impus de regula privind datoria. Consiliul consideră că, în ansamblu, Țările de Jos ar urma să respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere în 2017 și 2018. În același timp, concomitent cu respectarea obiectivului pe termen mediu, există în continuare posibilități de a sprijini creșterea potențială și cererea internă prin intermediul politicilor fiscal-bugetare și structurale, inclusiv al investițiilor în cercetare și dezvoltare, și prin crearea de condiții pentru o mai mare creștere a salariilor reale, inclusiv în contextul dezechilibrelor externe persistente.

               (7)

               Creșterea înregistrată recent în ceea ce privește ocuparea forței de muncă se poate explica în mare prin creșterea numărului de persoane încadrate în muncă în baza unui contract pe durată determinată și a numărului de persoane care desfășoară o activitate independentă. Procentul ridicat și în creștere al persoanelor cu contracte pe durată determinată și al celor care desfășoară o activitate independentă și care nu au proprii salariați se poate explica prin diferențele semnificative în reglementările aplicabile din legislația muncii, din legislația privind protecția muncii, precum și din legislația fiscală și în materie de asigurări sociale. Deși au fost luate unele măsuri, unii dintre acești factori creează încă un stimulent financiar pentru angajați de a începe să lucreze ca lucrători care desfășoară o activitate independentă sau favorizează angajarea acestora în baza unui contract temporar. Acest lucru poate avea efecte de denaturare semnificative pentru persoanele care ocupă o poziție marginală pe piața forței de muncă și este posibil să fi contribuit la moderarea constatată a creșterii agregate a salariilor reale. Persoanele care desfășoară o activitate independentă sunt de cele mai multe ori insuficient asigurate în caz de invaliditate, șomaj și vârstă înaintată, ceea ce ar putea afecta sustenabilitatea sistemului de securitate socială pe termen lung. Aplicarea măsurilor pentru combaterea activității independente false este suspendată până în 2018. Situația ocupării forței de muncă în rândul persoanelor care provin din familii de migranți rămâne o provocare importantă. Rata de ocupare a forței de muncă pentru migranții care nu s-au născut în UE este cu 20 de puncte procentuale mai scăzută decât pentru persoanele născute în Țările de Jos, doar o mică parte din aceasta explicându-se prin diferențe în ceea ce privește vârsta și nivelul de educație.

               (8)

               Creșterea din ultimii ani a ratei economiilor realizate de gospodării s-a datorat parțial economiilor mai mari în cadrul celui de al doilea pilon al sistemului de pensii (sisteme private suplimentare obligatorii), la care a contribuit cadrul de reglementare. Distribuția adecvată în cadrul aceleiași generații și între generații a costurilor și a riscurilor, dincolo de normele adoptate cu privire la indexare și rezervele financiare (cadrul de evaluare financiară), ar ajuta gospodăriile să își aloce mijloacele financiare într-un mod mai favorabil creșterii economice. Guvernul și-a anunțat intenția de a reforma în mod considerabil cel de al doilea pilon al sistemului de pensii pentru a îmbunătăți acoperirea și pentru a crea un sistem mai transparent, mai flexibil și mai echitabil din punct de vedere actuarial.

               (9)

               Finanțarea locuințelor și modelele de economii sectoriale sunt influențate de rigiditățile și stimulentele cu efect de denaturare care s-au acumulat de-a lungul deceniilor. Tendința gospodăriilor de a se îndatora oferind drept garanție bunuri imobiliare se explică în mare parte prin existența de lungă durată a unor stimulente fiscale, în special deductibilitatea fiscală integrală a dobânzilor ipotecare. În pofida consolidării redresării economice, nu au fost luate măsuri suplimentare pentru a aborda acest aspect începând din 2012.

               (10)

               Investițiile au scăzut în mod semnificativ în perioada crizei economice și de atunci sau redresat doar parțial. Nivelul scăzut al investițiilor la nivelul întregii economii pare să aibă un puternic caracter ciclic, fiind cauzat de încetinirea creșterii pe piața locuințelor și de opțiunile de consolidare fiscal-bugetară. Dacă barierele în calea investițiilor par a fi minore, procedurile de obținere a autorizațiilor de construcție sunt relativ lungi. Nivelul scăzut al investițiilor în energia din surse regenerabile pare a fi legat de dinamica pieței din trecut, de incertitudinea de pe piață și de factori de reglementare. Cheltuielile publice și private cu cercetarea și dezvoltarea (C-D) sunt scăzute având în vedere nivelul instruirii și al rezultatelor școlare, precum și dezvoltarea economică a Țărilor de Jos în comparație cu statele membre cu cele mai bune performanțe. Cheltuielile guvernamentale în acest domeniu au stagnat din 2014, în timp ce cheltuielile private cu C-D se mențin la un nivel scăzut. Nu s-au înregistrat progrese cu privire la recomandarea aferentă a Consiliului pentru 2016.

               (11)

               În contextul semestrului european 2017, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Țărilor de Jos, pe care a publicat-o în raportul de țară pe 2017. De asemenea, a evaluat Programul de stabilitate pentru 2017, Programul național de reformă pentru 2017 și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Țărilor de Jos în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Țările de Jos, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările Uniunii, având în vedere necesitatea consolidării guvernanței economice globale a Uniunii prin oferirea, la nivelul Uniunii, a unei contribuții la deciziile naționale viitoare.

               (12)

               Consiliul a examinat Programul de stabilitate pentru 2017 prin prisma acestei evaluări și a emis un aviz (5) conform căruia este de așteptat ca Țările de Jos să respecte Pactul de stabilitate și de creștere.

               (13)

               Prin prisma bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă pentru 2017 și Programul de stabilitate pentru 2017. Recomandările sale, formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, se reflectă în recomandările 1 și 2 de mai jos, adresate Țărilor de Jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2017-2018, Țările de Jos să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Concomitent cu respectarea obiectivului pe termen mediu, să utilizeze politica fiscal-bugetară și politica structurală pentru sprijinirea creșterii potențiale și a cererii interne, inclusiv prin investiții în cercetare și dezvoltare. Să ia măsuri în vederea reducerii denaturărilor rămase pe piața locuințelor și a favorizării îndatorării gospodăriilor, în special prin reducerea deductibilității fiscale a dobânzilor ipotecare.

               2.

               Să abordeze barierele rămase în calea angajării de personal cu contracte pe durată nedeterminată. Să abordeze creșterea semnificativă a numărului de persoane care desfășoară o activitate independentă fără a avea angajați proprii, inclusiv prin reducerea denaturărilor fiscale care favorizează activitățile independente fără a compromite antreprenoriatul și prin promovarea accesului persoanelor care desfășoară o activitate independentă la servicii de protecție socială convenabile. Pe baza procesului de pregătire cuprinzător care a fost deja lansat, să ia măsuri pentru ca cel de al doilea pilon al sistemului de pensii să devină mai transparent, mai echitabil între generații și mai rezilient la șocuri. Să creeze condiții pentru o mai mare creștere a salariilor reale, cu respectarea rolului partenerilor sociali.

      Adoptată la Bruxelles, 11 iulie 2017.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         T. TÕNISTE

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  JO C 92, 24.3.2017, p. 1.

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (5)  În temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandare de Decizie a Consiliului privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia privind legea aplicabilă obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980 (prezentat de Comisie)

text:
                 COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE

                                                 Bruxelles, 25.4.2007
                                                 COM(2007) 217 final

                                                 2007/0077 (CNS)

                                    Recomandare de

                             DECIZIE A CONSILIULUI

     privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia privind legea aplicabilă
        obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980

                                 (prezentat de Comisie)

RO                                                                                RO
 ---pagebreak---                                            EXPUNERE DE MOTIVE

     Actul de aderare a Bulgariei şi a României din 20051 a introdus un sistem simplificat pentru
     aderarea Bulgariei şi a României la convenţiile (şi protocoalele) încheiate de statele membre
     în temeiul articolului 34 din TUE (anterior articolul K.3 TUE) sau al articolului 293 CE. Într-
     adevăr nu mai este necesar, aşa cum era în trecut, să se negocieze şi să se încheie protocoale
     de aderare specifice la aceste convenţii (care ar fi implicat ratificarea de către cele 27 de
     state): articolul 3 alineatul (3) din act prevede că Bulgaria şi România aderă la aceste
     convenţii şi protocoale în temeiul Actului de aderare.

     Articolul 3 alineatele (3) şi (4) din Actul de aderare prevede că, în acest scop, Consiliul
     adoptă o decizie în vederea stabilirii datei la care aceste convenţii intră în vigoare pentru
     Bulgaria şi România şi a realizării tuturor modificărilor necesare la aceste convenţii,
     modificări impuse de aderarea celor două noi state membre (care ar include, în orice situaţie,
     adoptarea convenţiilor în limbile bulgară şi română, astfel încât aceste versiuni să poată fi, „în
     mod egal autentice”). Consiliul acţionează la recomandarea Comisiei, după consultarea
     Parlamentului European.

     Anexa I la Actul de aderare prezintă lista celor şapte convenţii şi protocoale în cauză în
     domeniul justiţiei şi afacerilor interne.

     Lista include Convenţia încheiată la 19 iunie 1980 privind legea aplicabilă obligaţiilor
     contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980, Convenţia încheiată la 10
     aprilie 1984 privind aderarea Republicii Elene la Convenţia privind legea aplicabilă
     obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980, primul Protocol
     încheiat la 19 decembrie 1988 privind interpretarea de către Curtea de Justiţie a Comunităţilor
     Europene a Convenţiei privind legea aplicabilă obligaţiilor contractuale, deschisă spre
     semnare la Roma la 19 iunie 1980, al doilea Protocol încheiat la 19 decembrie 1988 privind
     învestirea Curţii de Justiţie a Comunităţilor Europene cu anumite competenţe de interpretare a
     Convenţiei privind legea aplicabilă obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma
     la 19 iunie 1980, Convenţia încheiată la 18 mai 1992 privind aderarea Regatului Spaniei şi a
     Republicii Portugheze la Convenţia privind legea aplicabilă obligaţiilor contractuale, deschisă
     spre semnare la Roma la 19 iunie 1980, Convenţia încheiată la 29 noiembrie 1996 privind
     aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda şi a Regatului Suediei la Convenţia privind
     legea aplicabilă obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980,
     precum şi la primul şi al doilea Protocol privind interpretarea acesteia de către Curtea de
     Justiţie.

     În conformitate cu articolul 3 alineatul (6) Comisia a elaborat o propunere pentru a adăuga pe
     listă Convenţia privind aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a
     Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a
     Republicii Polone, a Republicii Slovenia şi a Republicii Slovace la Convenţia privind legea
     aplicabilă obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980, precum
     şi la primul şi la al doilea Protocol privind interpretarea acesteia de către Curtea de Justiţie a
     Comunităţilor Europene.

     1
            JO L 157, 21.6.2005, p. 203.

RO                                                   2                                                    RO
 ---pagebreak---      Prezenta recomandare a Comisiei pentru o decizie a Consiliului intenţionează să realizeze
     modificările necesare ca urmare a aderării Bulgariei şi României la convenţiile şi protocoalele
     menţionate anterior, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din Actul de aderare.

RO                                                 3                                                   RO
 ---pagebreak---                                                                        2007/0077 (CNS)

                                                  Recomandare de

                                          DECIZIE A CONSILIULUI

           privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia privind legea aplicabilă
              obligaţiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene,

     având în vedere Tratatul de aderare a Republicii Bulgaria şi a României,

     având în vedere Actul de aderare a Bulgariei şi a României (denumit în continuare „Actul de
     aderare”), şi în special articolul 3 alineatul (4),

     având în vedere recomandarea Comisiei2,

     având în vedere avizul Parlamentului European3,

     întrucât:

     (1)    Convenţia privind legea aplicabilă obligaţiilor contractuale (denumită în continuare
            „Convenţia din 1980”) a fost deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980 şi a
            intrat în vigoare la 1 aprilie 1991.

     (2)    Convenţia din 1980 a fost completată de primul şi al doilea Protocol din 19 decembrie
            1988 privind interpretarea acesteia de către Curtea de Justiţie4.

     (3)    Republica Elenă a aderat la Convenţia din 1980 prin Convenţia încheiată la 10 aprilie
            19845, care a intrat în vigoare la 1 aprilie 1991.

     (4)    Regatul Spaniei şi Republica Portugheză au aderat la Convenţia din 1980 prin
            Convenţia încheiată la 18 mai 19926, care a intrat în vigoare la 1 septembrie 1993.

     (5)    Republica Austria, Republica Finlanda şi Regatul Suediei au aderat la Convenţia din
            1980 prin Convenţia din 29 noiembrie 19967, care a intrat în vigoare la 1 octombrie
            1998.

     2
             JO C […], […], p. […].
     3
             JO C […], […], p. […].
     4
             JO L 48, 20.2.1989, p. 1 şi JO L 48, 20.12.1989, p. 17.
     5
             JO L 146, 31.5.1984, p. 1.
     6
             JO L 333, 18.11.1992, p. 1.
     7
             JO C 15, 15.1.1997, p. 10.

RO                                                          4                                       RO
 ---pagebreak---      (6)    Ca urmare a aderării la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a
            Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a
            Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia şi a Republicii Slovace, o
            Convenţie a fost semnată la 14 aprilie 2005 privind aderarea acestor noi state membre
            la Convenţia din 19808, care nu intrase încă în vigoare.

     (7)    Articolul 3 alineatul (3) din Actul de aderare prevede că România şi Bulgaria aderă la
            convenţiile şi protocoalele încheiate între statele membre, enumerate în anexa I la
            Actul de aderare, care cuprinde, printre altele, Convenţia din 1980, precum şi primul şi
            al doilea Protocol din 1988 împreună cu Convenţiile privind aderarea din 10 aprilie
            1988, 18 mai 1992, 29 noiembrie 1996 şi 14 aprilie 2005. Acestea urmează să intre în
            vigoare pentru Bulgaria şi România la o dată stabilită de Consiliu.

     (8)    În conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din Actul de aderare Consiliul urmează să
            efectueze toate modificările necesare ca urmare a aderării la aceste convenţii şi
            protocoale,

     DECIDE:

                                                    Articolul 1

     Primul Protocol din 1988 privind interpretarea de către Curtea de Justiţie a Comunităţilor
     Europene a Convenţiei din 1980 se modifică după cum urmează:

     La articolul 2 litera (a) se introduc următoarele liniuţe:

     – În Bulgaria:

              Върховен касационен съд

     – În România:

              Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

                                                    Articolul 2

     Convenţia din 1980, primul şi al doilea Protocol din 1988, împreună cu Convenţiile de
     aderare din 10 aprilie 1984, 18 mai 1992, 29 noiembrie 1996 astfel cum sunt modificate
     acestea prin prezenta decizie, intră în vigoare între Bulgaria, România şi celelalte state
     membre în prima zi din prima lună care urmează datei de adoptare a prezentei decizii.
     Convenţia de aderare din 14 aprilie 2005 intră în vigoare între Bulgaria, România şi celelalte
     state membre la data intrării acesteia în vigoare.

                                                    Articolul 3

     Versiunea lingvistică a Convenţiei din 1980, a primului şi a celui de-al doilea Protocol din
     1988, precum şi cea a Convenţiilor de aderare din 10 aprilie 1984, 18 mai 1992, 29 noiembrie

     8
            JO C 169, 8.7.2005, p. 1.

RO                                                      5                                              RO
 ---pagebreak---      1996 şi 14 aprilie 2005, redactate în limbile română şi bulgară şi anexate la prezenta decizie,
     sunt autentice în aceleaşi condiţii ca şi celelalte versiuni lingvistice ale acestor convenţii şi
     protocoale.

                                               Articolul 4

     Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
     Europene.

     Adoptată la Bruxelles, […]

                                                  Pentru Consiliu
                                                  Preşedintele

RO                                                  6                                                    RO
 ---pagebreak---                                                  ANEXĂ

         Versiunea lingvistică a Convenţiei din 1980, a Convenţiei din 1984, a primului Protocol
         din 1988, a celui de-al doilea Protocol din 1988, a Convenţiei din 1992, a Convenţiei din
                        1996 şi a Convenţiei din 2005 în limbile bulgară şi română

     .

RO                                                  7                                                RO


title: Autoritatea AELS de Supraveghere Recomandare din 5 noiembrie 2008 privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante , în conformitate cu actul menționat la punctul 5cl din anexa XI la Acordul privind SEE (Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice), astfel cum a fost modificat prin protocolul 1 la acord și prin adaptările sectoriale din anexa XI la respectivul acord

text:
               9.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/18

      AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE RECOMANDARE

   din 5 noiembrie 2008
   privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu actul menționat la punctul 5cl din anexa XI la Acordul privind SEE (Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice), astfel cum a fost modificat prin protocolul 1 la acord și prin adaptările sectoriale din anexa XI la respectivul acord
   2009/C 156/12
   AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE,
   AVÂND ÎN VEDERE Acordul privind Spațiul Economic European (1),
   AVÂND ÎN VEDERE Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b),
   AVÂND ÎN VEDERE actul menționat la punctul 5cl din anexa XI la Acordul privind SEE (Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice) (2), astfel cum a fost modificat prin protocolul 1 la acord și prin adaptările sectoriale din anexa XI la respectivul acord, în special articolul 15,
   AVÂND ÎN VEDERE decizia Autorității nr. 194/04/COL din 14 iulie 2004 de adoptare a unei recomandări privind piețele relevante din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante și orientările Comisiei privind analizele de piață și evaluarea puterii semnificative pe piață,
   întrucât:

               (1)

               Directiva-cadru stabilește un cadru legislativ pentru sectorul comunicațiilor electronice care încearcă să răspundă tendințelor de convergență prin includerea tuturor rețelelor și a serviciilor de comunicații electronice în sfera sa de aplicare. Scopul cadrului legislativ este de a reduce treptat reglementările ex ante specifice sectorului, pe măsură ce concurența de pe piață se intensifică.

               (2)

               Articolul 15 din directiva-cadru prevede că Autoritatea de supraveghere AELS (denumită în continuare „Autoritatea”) adoptă o recomandare privind piețele relevante de produse și de servicii, după o consultare publică și după consultarea autorităților naționale de reglementare (ANR-uri) din statele AELS.

               (3)

               Scopul prezentei recomandări este de a identifica piețele de produse și de servicii în cazul cărora reglementarea ex ante poate fi justificată în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) din directiva-cadru. Obiectivul oricărei intervenții de reglementare ex ante este, în ultimă instanță, de a genera beneficii pentru utilizatorii finali prin transformarea piețelor cu amănuntul în piețe competitive, asigurând durabilitatea acestora. Definiția piețelor relevante poate să se modifice și chiar se modifică în timp, pe măsură ce caracteristicile produselor și ale serviciilor evoluează, iar posibilitățile de substituire din perspectiva cererii și a ofertei suferă modificări. Dat fiind faptul că recomandarea din 14 iulie 2004 (3) este în vigoare de peste patru ani, este oportună acum revizuirea acesteia, în funcție de evoluțiile pieței în SEE. În consecință, prezenta recomandare înlocuiește Recomandarea din 14 iulie 2004, astfel cum a fost adoptată prin Decizia nr. 194/04/COL.

               (4)

               Articolul 15 alineatul (1) din directiva-cadru impune definirea de către Autoritate a piețelor în conformitate cu principiile dreptului concurenței. În consecință, prezenta recomandare aplică principiile dreptului concurenței pentru a stabili limitele piețelor de produse în cadrul sectorului comunicațiilor electronice, iar identificarea sau selectarea anumitor piețe specifice care să fie supuse unei reglementări ex ante depinde de prezența sau absența acelor caracteristici care ar justifica impunerea obligațiilor de reglementare ex ante. Terminologia folosită în prezenta recomandare se bazează pe terminologia folosită în directiva-cadru și în Directiva 2002/22/CE (4). În conformitate cu directiva-cadru, responsabilitatea de a defini piețele relevante corespunzătoare circumstanțelor naționale, în special piețele geografice relevante de pe teritoriul lor, revine autorităților naționale de reglementare.

               (5)

               În prezenta recomandare, punctul de plecare pentru identificarea piețelor îl constituie definirea piețelor cu amănuntul dintr-o perspectivă orientată către viitor, luând în calcul substituibilitatea din perspectiva cererii și a ofertei. Odată definite piețele cu amănuntul, se poate proceda ulterior la identificarea piețelor cu ridicata relevante. În cazul în care piața din aval este aprovizionată într-o mare măsură de o întreprindere sau de întreprinderi integrate vertical, ar putea fi dificil pentru eventualele întreprinderi neintegrate vertical să obțină produsele sau serviciile necesare fabricării propriilor lor produse și servicii. În consecință, pentru a determina dacă piața poate face obiectul unei reglementări ex ante, ar putea fi necesară imaginarea existenței unei piețe cu ridicata situate în amonte. Piețele din sectorul comunicațiilor electronice sunt deseori duale, în sensul că înglobează servicii furnizate prin rețele sau platforme care reunesc utilizatori situați de ambele părți ale pieței, cum ar fi, de exemplu, utilizatorii finali care comunică între ei sau emițătorii și receptorii de informații sau de conținut. Trebuie să se țină seama de aceste aspecte atunci când se ia în considerare identificarea și definirea piețelor, dat fiind faptul că acestea pot afecta atât modul în care sunt definite piețele, cât și prezența sau absența caracteristicilor care ar putea justifica impunerea de obligații de reglementare ex ante.

               (6)

               Pentru a putea identifica piețele care pot face obiectul unei reglementări ex ante, este necesar să se aplice următoarele criterii cumulative. Primul criteriu este prezența unor bariere importante și netranzitorii la intrarea pe piață. Acestea pot fi de ordin structural sau pot avea caracter juridic sau de reglementare. Cu toate acestea, date fiind caracterul dinamic și funcționarea piețelor din sectorul comunicațiilor electronice, la realizarea unei analize prospective în vederea identificării piețelor relevante pentru o posibilă reglementare ex ante ar trebui, de asemenea, să se ia în considerare și posibilitățile de depășire, într-un orizont de timp relevant, a acestor bariere la intrarea pe piață. Ca urmare, cel de al doilea criteriu admite doar piețele a căror structură nu tinde către o concurență efectivă într-un orizont de timp relevant. Aplicarea acestui criteriu presupune examinarea situației concurenței dincolo de barierele la intrarea pe piață. Cel de al treilea criteriu se referă la faptul că aplicarea doar a dreptului concurenței nu ar rezolva în mod corespunzător deficiențele respective pe care le prezintă piața.

               (7)

               Principalii indicatori care trebuie avuți în vedere în momentul evaluării primului și a celui de al doilea criteriu sunt similari celor studiați în cadrul unei analize de piață prospective, în special indicatorii privind barierele la intrarea pe piață în absența reglementării (inclusiv amploarea costurilor irecuperabile), structura pieței, performanțele și dinamica pieței, inclusiv indicatorii precum cotele de piață și tendințele aferente, prețurile pe piață și tendințele aferente, precum și dimensiunea și acoperirea rețelelor sau a infrastructurilor concurente. Orice piață care satisface cele trei criterii în absența reglementării ex ante poate face obiectul unei reglementări ex ante.

               (8)

               Din punctul de vedere al concurenței, piețele noi care apar nu ar trebui să fie supuse unor obligații necorespunzătoare, chiar dacă există un „avantaj al primului sosit”, în conformitate cu directiva-cadru. Se consideră că piețele noi care apar înglobează produse sau servicii pentru care, datorită noutății acestora, este foarte dificil să se prevadă condițiile privind cererea sau condițiile privind intrarea pe piață și oferta și, ca urmare, este dificil să se aplice cele trei criterii. Scopul neaplicării măsurilor de reglementare la noile piețe care apar este de a promova inovarea, în conformitate cu articolul 8 din directiva-cadru; în același timp, trebuie să se prevină blocarea acestor piețe de către o întreprindere dominantă, după cum se specifică și în orientările Autorității privind analizele de piață și evaluarea puterii semnificative pe piață, în temeiul cadrului de reglementare pentru comunicațiile și serviciile electronice (5). Modernizările succesive ale infrastructurii rețelelor existente duc rareori la apariția unei piețe noi. Lipsa substituibilității unui produs trebuie stabilită atât din punct de vedere al cererii, cât și al ofertei, înainte de a se putea decide că acesta nu aparține unei piețe deja existente. Apariția unor noi servicii cu amănuntul ar putea duce la crearea unei noi piețe derivate cu ridicata, în măsura în care serviciile respective cu amănuntul nu pot fi furnizate utilizându-se produse cu ridicata deja existente.

               (9)

               În ceea ce privește barierele la intrarea pe piață, două tipuri de astfel de bariere sunt relevante în sensul prezentei recomandări: barierele de ordin structural și cele cu caracter juridic sau de reglementare.

               (10)

               Barierele de ordin structural la intrarea pe piață sunt determinate de condițiile inițiale privind costurile sau cererea, care creează condiții inegale pentru întreprinderile aflate deja pe piață și pentru cele care doresc să intre pe piață, care afectează sau împiedică intrarea pe piață a acestora din urmă. De exemplu, se pot întâlni bariere importante de ordin structural în cazul în care piața este caracterizată de avantaje de costuri absolute, economii de scară și/sau economii de gamă semnificative, limitări de capacitate și costuri irecuperabile ridicate. Până în prezent, se pot încă identifica asemenea bariere în ceea ce privește desfășurarea și/sau furnizarea pe scară largă la posturi fixe a rețelelor cu acces local. O barieră structurală asociată poate exista și în cazul în care furnizarea serviciilor necesită o componentă de rețea care nu poate fi duplicată din motive tehnice sau poate fi duplicată doar cu niște costuri care fac ca activitatea respectivă sa fie neprofitabilă pentru concurenți.

               (11)

               Barierele cu caracter juridic sau de reglementare nu sunt datorate unor condiții economice, ci rezultă de pe urma unor măsuri legislative, administrative sau de altă natură ale autorităților naționale, care au un impact direct asupra condițiilor de intrare și/sau poziționare a operatorilor pe piața relevantă. Un exemplu de barieră cu caracter juridic sau de reglementare care împiedică intrarea pe piață este reprezentat de limitarea numărului de întreprinderi care au acces la spectrul de frecvențe în vederea furnizării de servicii specifice. Alte exemple de bariere cu caracter juridic sau de reglementare sunt formele de control asupra prețurilor sau alte măsuri privind prețurile care le sunt impuse întreprinderilor, care afectează nu numai intrarea, ci și poziționarea acestora pe piață. În mod normal, barierele cu caracter juridic sau de reglementare care pot fi eliminate într-un orizont de timp relevant nu ar trebui să fie considerate bariere de ordin economic la intrarea pe piață, situație care ar permite îndeplinirea primului criteriu.

               (12)

               De asemenea, barierele la intrarea pe piață pot deveni mai puțin relevante în cazul piețelor bazate pe inovare, a căror caracteristică o reprezintă progresele tehnologice continue. În cazul unor astfel de piețe, presiunile concurențiale provin de multe ori din riscul pe care îl reprezintă inovarea realizată de concurenții potențiali, care nu sunt încă pe piață. Pe piețele bazate pe inovare poate avea loc o concurență dinamică sau pe termen-lung între firme care nu sunt în mod neapărat concurente pe o piață „statică” deja existentă. Prezenta recomandare nu identifică piețele în cazul cărora se anticipează că barierele la intrare nu vor persista o perioadă previzibilă de timp. Pentru a stabili dacă barierele la intrare sunt susceptibile să persiste în absența reglementării, este necesar să se analizeze dacă industria respectivă a cunoscut intrări frecvente și de succes pe piață și dacă asemenea intrări sunt, sau probabil că vor fi în viitor, suficient de imediate și de persistente pentru a limita puterea de piață. Relevanța barierelor la intrare va depinde, printre altele, de nivelul minim de eficiență a producției și de costurile care nu pot fi recuperate.

               (13)

               Chiar și în cazul în care o piață este caracterizată de bariere importante la intrare, alți factori structurali de pe piața respectivă pot arăta că piața tinde către o situație de concurență efectivă în orizontul de timp relevant. De exemplu, dinamica pieței poate fi datorată progreselor tehnologice sau convergenței unor produse și piețe care pot da naștere unor presiuni concurențiale între operatorii care activează pe piețe de produse distincte. Acest lucru poate fi valabil și în cazul unor piețe cu un număr limitat – dar suficient – de întreprinderi care au structuri de costuri diferite și care se confruntă cu o cerere pe piață caracterizată de elasticitatea prețurilor. De asemenea, ar putea exista capacitate în exces pe o piață care în mod normal ar permite firmelor concurente să își extindă foarte rapid producția, ca reacție la orice creștere a prețurilor. În cadrul unor asemenea piețe, cotele de piață se pot modifica în timp și/sau se pot observa scăderi ale prețurilor. În cazul în care dinamica pieței se schimbă rapid, orizontul de timp relevant trebuie ales cu mare atenție, astfel încât să reflecte evoluțiile pertinente ale pieței.

               (14)

               Decizia de a identifica o piață care poate face obiectul unei reglementări ex ante ar trebui să depindă și de o evaluare a capacității dreptului concurenței de a rezolva deficiențele pieței datorate îndeplinirii primelor două criterii. Intervențiile în temeiul dreptului concurenței probabil că nu vor fi suficiente, în cazul în care o intervenție vizând remedierea unei deficiențe a pieței trebuie să satisfacă un număr mare de criterii de conformitate sau în cazul în care intervențiile frecvente și/sau rapide sunt indispensabile.

               (15)

               Aplicarea celor trei criterii ar trebui să limiteze numărul de piețe din sectorul comunicațiilor electronice în cazul cărora se impun obligații de reglementare ex ante și, ca urmare, să contribuie la obiectivul cadrului legislativ de a reduce treptat reglementarea sectorială ex ante, pe măsură ce concurența pe piață se dezvoltă. Aceste criterii ar trebui aplicate cumulat, astfel încât, în cazul în care unul dintre ele nu este îndeplinit, să se poată concluziona că piața respectivă nu ar trebui identificată ca putând face obiectul reglementării ex ante.

               (16)

               Controalele de reglementare privind serviciile cu amănuntul ar trebui impuse numai în cazul în care autoritățile naționale de reglementare consideră că măsurile pertinente aplicabile prețurilor cu ridicata sau măsurile cu privire la selectarea sau preselectarea operatorilor nu ar reuși să asigure o concurență efectivă și realizarea obiectivelor de interes public. Intervenind la nivelul comerțului cu ridicata, inclusiv prin măsuri de remediere care pot afecta piețele cu amănuntul, statele SEE pot asigura, atât cât este posibil, faptul că o cât mai mare parte din lanțul valoric este deschis concurenței normale, generând astfel rezultate optime pentru utilizatorii finali. Așadar, prezenta recomandare identifică în principal piețe cu ridicata, în cazul cărora scopul reglementării corespunzătoare este de a remedia lipsa concurenței efective care este evidentă pe piețele utilizatorilor finali. Dacă o autoritate națională de reglementare dovedește că intervențiile pe piața cu ridicata au eșuat, piața cu amănuntul relevantă poate face obiectul unei reglementări ex ante, cu condiția îndeplinirii celor trei criterii stabilite mai sus.

               (17)

               La 17 decembrie 2007, Comisia Europeană a emis o nouă Recomandare 2007/879/CE (6) privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu directiva-cadru .

               (18)

               Punctul de plecare pentru revizuirea recomandării Autorității în ceea ce privește piețele relevante îl constituie noua recomandare a Comisiei și aspectele expuse de aceasta din urmă în nota explicativă la recomandarea sa. În cadrul procesul de revizuire a recomandării sale, Autoritatea a estimat că o comparație între evoluțiile piețelor ar trebui făcută luând ca punct de referință piața SEE, și nu ținând cont doar de situația pieței din diferite state AELS.

               (19)

               Pe baza evoluțiilor pieței din statele AELS, precum și a observațiilor prezentate în cadrul consultării publice și a altor informații aflate la dispoziția Autorității, se pare că, în general, este puțin probabil ca funcționarea celor trei piețe de comunicații electronice din statele AELS să oscileze într-o mai mare măsură în raport cu funcționarea medie a piețelor din Uniunea Europeană sau cu funcționarea întregii piețe SEE decât oscilează piețele de acest tip din diferite state membre în raport cu media.

               (20)

               Obiectivul Acordului privind SEE este de a institui un „Spațiu Economic European dinamic și omogen, bazat pe norme comune și condiții concurențiale egale” (7). Având în vedere acest obiectiv și considerentele anterioare și pentru a asigura aplicarea uniformă a cadrului comun de reglementare și certitudinea juridică pentru actorii interesați de pe piețele de comunicații electronice din SEE, Autoritatea adoptă o recomandare în linie cu recomandarea Comisiei. În consecință, în prezenta recomandare, numărul de piețe care pot face obiectul unei reglementări ex ante se reduce de la 18 la 7.

               (21)

               Reducerea numărului de piețe care pot face obiectul unei reglementări ex ante nu indică neapărat că pe piețele eliminate există o concurență efectivă în fiecare dintre statele AELS și că reglementarea ex ante a acestor piețe nu se mai justifică. Contribuțiile transmise Autorității în timpul procesului de revizuire susțin faptul că o continuare a reglementării anumitor piețe ar putea fi justificată.

               (22)

               Piețele enumerate în anexă au fost identificate pe baza acestor trei criterii cumulative. În cazul piețelor care nu sunt incluse în prezenta recomandare, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să aplice testul celor trei criterii. În ceea ce privește piețele din anexa la Recomandarea nr. 194/04/COL din 14 iulie 2004 care nu sunt incluse în anexa la prezenta recomandare, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să aibă competența de a aplica testul celor trei criterii pentru a putea determina dacă, în funcție de circumstanțele naționale, o piață poate încă face obiectul unei reglementări ex ante. Pentru piețele enumerate în prezenta recomandare, o autoritate națională de reglementare poate opta să nu realizeze o analiză de piață dacă stabilește că cele trei criterii nu sunt satisfăcute în cazul pieței respective. Autoritățile naționale de reglementare pot identifica piețe diferite față de cele incluse în prezenta recomandare, cu condiția respectării articolului 7 din directiva-cadru. Nerespectarea obligației de a notifica un proiect de măsură care afectează schimburile comerciale între statele AELS, după cum se prevede la considerentul 38 din directiva-cadru, poate duce la demararea unor proceduri privind încălcarea dreptului comunitar împotriva statului în cauză. Alte piețe decât cele enumerate în prezenta recomandare ar trebui definite pe baza principiilor de concurență stabilite de comunicarea Autorității privind definirea pieței relevante în sensul dreptului concurenței al SEE (8) și ar trebui să respecte orientările Autorității privind analizele de piață și evaluarea puterii semnificative pe piață și, în același timp, să satisfacă cele trei criterii stabilite mai sus.

               (23)

               Faptul că prezenta recomandare identifică piețele de produse și de servicii care pot face obiectul unei reglementări ex ante nu înseamnă că reglementarea se justifică întotdeauna sau că aceste piețe vor face obiectul impunerii unor obligații de reglementare stabilite prin directivele specifice. În special, reglementarea nu poate fi impusă sau trebuie retrasă în cazul în care pe aceste piețe există o concurență efectivă în absența reglementării, cu alte cuvinte, dacă niciun operator nu deține o putere semnificativă pe piață în sensul articolului 14 din directiva-cadru. Obligațiile de reglementare trebuie să fie corespunzătoare și să se bazeze pe natura problemei identificate, să fie proporționale și justificate, având în vedere obiectivele prevăzute prin directiva-cadru, în special maximizarea beneficiilor pentru utilizatori, asigurarea unei concurențe care nu este denaturată sau restricționată, încurajarea investițiilor eficiente în infrastructură și promovarea inovării, precum și încurajarea utilizării și a gestionării eficiente a frecvențelor radio și a resurselor de numerotare.

               (24)

               Identificarea piețelor în prezenta recomandare nu aduce atingere definirii piețelor în cazuri specifice, în conformitate cu dreptul concurenței. Pe lângă aceasta, faptul că o activitate intră sub incidența reglementării ex ante, acest fapt nu înseamnă că aceasta nu poate fi analizată în conformitate cu dreptul concurenței.

               (25)

               Prezenta recomandare a făcut obiectul unei proceduri de consultare publică și de consultare cu autoritățile naționale de reglementare și cu alte autorități naționale din statele AELS.

               (26)

               Prezenta recomandare ar trebui interpretată din perspectiva notei explicative la Recomandarea 2007/879/CE a Comisiei privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu directiva-cadru. Nota explicativă include, printre altele, o descriere a tehnologiilor aflate în dezvoltare, în relație cu piețele definite în recomandare,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               În definirea piețelor relevante corespunzătoare circumstanțelor naționale, în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) din actul menționat la punctul 5cl din anexa XI la Acordul privind SEE, Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice, astfel cum a fost modificat prin protocolul 1 la acord și prin adaptările sectoriale din anexa XI la respectivul acord, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să analizeze piețele de produse și de servicii identificate în anexa la prezenta recomandare.

               2.

               În momentul în care identifică alte piețe decât cele stabilite în anexă, autoritățile naționale de reglementare trebuie să se asigure că următoarele trei criterii sunt îndeplinite în același timp:

                           (a)

                           prezența unor bariere importante și netranzitorii la intrarea pe piață. Acestea pot fi de ordin structural sau pot avea caracter juridic sau de reglementare;

                           (b)

                           o structură de piață care nu tinde către o concurență efectivă într-un orizont de timp relevant. Aplicarea acestui criteriu presupune examinarea situației concurenței dincolo de barierele la intrarea pe piață;

                           (c)

                           faptul că aplicarea doar a dreptului concurenței nu poate rezolva în mod adecvat deficiențele respective pe care le prezintă piața.

               3.

               Prezenta recomandare nu aduce atingere definirii pieței, rezultatelor analizei de piață și obligațiilor de reglementare adoptate de autoritățile naționale de reglementare în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) și cu articolul 16 din actul menționat la punctul 5cl din anexa XI la Acordul privind SEE și astfel cum a fost modificat prin protocolul 1 la acord și prin adaptările sectoriale conținute în anexa XI la respectivul acord (Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice), anterior datei de adoptare a prezentei recomandări.

               4.

               Prezenta recomandare se adresează statelor AELS.

      Adoptată la Bruxelles, 5 noiembrie 2008.

            Pentru Autoritatea AELS de Supraveghere

         Per SANDERUD

            Președinte

         Kurt JAEGER

            Membru al Colegiului

      (1)  Denumit în continuare „Acordul privind SEE”.

      (2)  JO L 108, 24.4.2002, p. 33. Directivă modificată prin Regulamentul (CE) nr. 717/2007 (JO L 171, 29.6.2007, p. 32; denumită în continuare „directiva-cadru”).

      (3)  Recomandarea Autorității AELS de supraveghere din 14 iulie 2004 privind piețele relevante de produse și de servicii din sectorul comunicațiilor electronice care pot face obiectul unei reglementări ex ante, în conformitate cu Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice, încorporată în Acordul privind Spațiul Economic European (JO L 113, 27.4.2006, p. 18 și suplimentul SEE nr. 21, 27.4.2006, p. 33). Adoptat prin decizia nr. 194/04/COL.

      (4)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) (JO L 108, 24.4.2002, p. 51), încorporat la punctul 5cm din anexa XI la Acordul privind SEE prin Decizia nr. 11/2004 a Comitetului mixt (JO L 116, 22.4.2004, p. 60 și suplimentul SEE nr. 20, 22.4.2004, p. 14).

      (5)  Orientările Autorității de supraveghere AELS din 14 iulie 2004 privind analiza de piață și evaluarea puterii semnificative pe piață și în temeiul cadrului de reglementare pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice menționate în anexa XI la Acordul privind Spațiul Economic European (JO C 101, 27.4.2006, p. 1 și suplimentul SEE nr. 21, 27.4.2006, p. 1).

      (6)  JO L 344, 28.12.2007, p. 65.

      (7)  Al patrulea considerent din preambulul Acordului privind SEE.

      (8)  Decizia Autorității AELS de Supraveghere nr. 46/98/COL din 4 martie 1998 privind emiterea a două comunicări în domeniul concurenței, referitoare la definirea pieței relevante în sensul dreptului comunitar al concurenței în cadrul Spațiului Economic European (SEE) și la acordurile de mică importanță care nu intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE (JO L 200, 16.7.1998, p. 46 și suplimentul SEE nr. 28, 16.7.1998, p. 1).

      ANEXĂ

         Piețe cu amănuntul

                  1.

                  Accesul clienților rezidenți și nerezidenți la un post fix din rețeaua publică de telefonie.

         Piețe cu ridicata

                  2.

                  Inițierea apelului la un post fix din rețeaua publică de telefonie.
                  În sensul prezentei recomandări, se consideră că inițierea apelului include transmiterea apelului, definită astfel încât să fie conformă, în context național, cu limitele stabilite pentru piața serviciilor de tranzit și de terminare a apelurilor la un post fix din rețeaua publică de telefonie.

                  3.

                  Terminarea apelului la un post fix din rețelele publice individuale de telefonie.
                  În sensul prezentei recomandări, se consideră că terminarea apelului include transmiterea apelului, definită astfel încât să fie conformă, în context național, cu limitele stabilite pentru piața serviciilor de inițiere și de tranzit a apelurilor la un post fix din rețeaua publică de telefonie.

                  4.

                  Acces cu ridicata (fizic) la infrastructura de rețea (inclusiv acces partajat sau acces complet separat) la un post fix.

                  5.

                  Acces cu ridicata la comunicații în bandă largă.
                  Această piață înglobează accesul virtual (care nu este fizic) la rețea, inclusiv acces de tip „bit-stream”, la un post fix. Această piață este situată în aval față de piața de acces fizic de la punctul 4 de mai sus, în sensul că accesul cu ridicata la comunicațiile în bandă largă se poate baza pe această resursă, în combinație cu alte elemente.

                  6.

                  Furnizarea cu ridicata a unor segmente terminale de linii închiriate, indiferent de tehnologia utilizată pentru punerea la dispoziție de capacitate închiriată sau rezervată.

                  7.

                  Terminarea apelurilor de voce în rețelele individuale de telefonie mobilă.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
             COMISIA EUROPEANĂ

                                             Bruxelles, 7.6.2011
                                             SEC(2011) 810 final

                                Recomandare de

                    RECOMANDARE A CONSILIULUI

           privind Programul național de reformă pe 2011 al Italiei

                       și care include avizul Consiliului

privind Programul de stabilitate actualizat al Italiei pentru perioada 2011-2014

                            {SEC(2011) 720 final}
 ---pagebreak---                                                 Recomandare de

                                   RECOMANDARE A CONSILIULUI

                       privind Programul național de reformă pe 2011 al Italiei

                                      și care include avizul Consiliului

           privind Programul de stabilitate actualizat al Italiei pentru perioada 2011-2014

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121
     alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),

     având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind
     consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
     economice1, în special articolul 5 alineatul (3),

     având în vedere recomandarea Comisiei Europene2,

     având în vedere concluziile Consiliului European,

     având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,

     după consultarea Comitetului economic și financiar,

     întrucât:

     (1)     La 26 martie 2010, Consiliul European a acceptat propunerea Comisiei Europene de
             lansare a unei noi strategii pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică,
             Strategia Europa 2020, pe baza unei coordonări consolidate a politicilor economice,
             care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea
             stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

     (2)     La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru
             politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii Europene (2010-2014), iar, la
             21 octombrie 2010, o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de
             muncă ale statelor membre3, care formează împreună „orientările integrate”. Statele
             membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor
             economice și de ocupare a forței de muncă naționale.

     1
             JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
     2
             JO C, , p. .
     3
             Menținute pentru 2011 prin Decizia 2011/308/UE a Consiliului din 19 mai 2011.

RO                                                       2                                               RO
 ---pagebreak---      (3)   La 12 ianuarie 2011, Comisia a adoptat prima analiză anuală a creșterii, marcând
           începutul unui nou ciclu de guvernanță economică în UE și al primului semestru
           european de coordonare ex-ante și integrată a politicilor, care se bazează pe Strategia
           Europa 2020.

     (4)   La 25 martie 2011, Consiliul European a aprobat prioritățile privind consolidarea
           bugetară și reforma structurală (în conformitate cu concluziile Consiliului din
           15 februarie și 7 martie 2011 și ca urmare a analizei anuale a creșterii efectuate de
           Comisie). Acesta a subliniat necesitatea de a acorda prioritate restabilirii unor bugete
           solide și a sustenabilității finanțelor publice, reducerii șomajului prin reforme ale pieței
           forței de muncă și depunerii de noi eforturi în vederea consolidării creșterii economice.
           Consiliul European a solicitat statelor membre să transpună aceste priorități în măsuri
           concrete pe care să le includă în programele lor de stabilitate sau de convergență și în
           programele naționale de reformă.

     (5)   La 25 martie 2011, Consiliul European a invitat, de asemenea, statele membre care
           participă la Pactul euro plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru a putea fi
           incluse în programele lor de stabilitate sau de convergență și în programele lor
           naționale de reformă.

     (6)   La 6 mai 2011, Italia a prezentat actualizarea pentru 2011 a programului său de
           stabilitate care acoperă perioada 2011-2014, precum și programul său național de
           reformă pentru 2011. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe,
           acestea au fost evaluate în același timp.

     (7)   Economia Italiei a fost afectată de deficiențe structurale cu mult înainte de actuala
           criză economică și financiară mondială. În perioada 2001-2007, creșterea medie a
           PIB-ului real a fost de aproximativ 1 %, adică abia jumătate din media înregistrată în
           zona euro, în special din cauza creșterii lente a productivității. Dat fiind că aceste
           evoluții au afectat întreaga țară, disparitățile economice pronunțate dintre regiuni nu au
           fost reduse. Cu toate că economia nu era caracterizată de dezechilibre interne majore
           în sectorul privat, aceasta a fost puternic afectată de criza mondială. O scădere
           pronunțată a exporturilor și, ulterior, a investițiilor a produs o contracție puternică a
           PIB-ului real de aproximativ 7 % între cel de al doilea trimestru al anului 2008 și cel
           de al doilea trimestru al anului 2009. După o scădere constantă în ultimul deceniu,
           datoria publică brută a crescut la 119 % până la sfârșitul anului 2010, reflectând, de
           asemenea, scăderea puternică a PIB-ului. Rata de ocupare a scăzut mult mai puțin
           datorită sprijinului acordat printr-o schemă finanțată de guvern pentru reducerea orelor
           de lucru, ceea ce a dus la o creștere doar moderată a ratei șomajului în perioada
           2008-2009. Datorită exporturilor, economia a început să se redreseze în cea de a doua
           jumătate a anului 2009, deși într-un ritm lent. Situația de pe piața forței de muncă a
           rămas fragilă în 2010, cu o rată a șomajului care s-a stabilizat la aproximativ 8,5 %
           până la sfârșitul anului. Dată fiind rata foarte ridicată a datoriei publice, Italia a
           adoptat, în mod corespunzător, o poziție bugetară prudentă în cursul crizei, abținându-
           se de la măsuri importante de stimulare fiscală și menținând, astfel, deficitul public
           sub media zonei euro în perioada 2009-2010.

     (8)   Pe baza evaluării, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a
           programului de stabilitate actualizat, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic
           pe care se bazează programul este plauzibil. Programul preconizează un nivel al
           deficitului public general sub valoarea de referință de 3 % din PIB până în 2012,

RO                                                  3                                                     RO
 ---pagebreak---             obținut printr-o limitare suplimentară a cheltuielilor și prin venituri suplimentare
            provenite din îmbunătățirea respectării normelor fiscale. După corectarea deficitului
            excesiv, programul urmărește realizarea obiectivului pe termen mediu (OTM) de a
            avea o poziție bugetară echilibrată din punct de vedere structural până la sfârșitul
            perioadei acoperite de program (2014), sprijinită de un angajament de a limita și mai
            mult cheltuielile primare. Programul preconizează că rata deficitului public va ajunge
            la cel mai ridicat nivel în 2011, pentru ca apoi să scadă într-un ritm din ce în ce mai
            rapid pe măsură ce excedentul primar crește. Efortul bugetar anual mediu prevăzut
            pentru perioada 2010-2012 este superior nivelului de 0,5 % din PIB recomandat de
            Consiliu în cadrul procedurii aplicabile deficitelor excesive (PDE), iar ritmul de
            ajustare preconizat după 2012 este mult mai rapid decât cel prevăzut în dispozițiile
            Pactului de stabilitate și de creștere. Obținerea rezultatele menționate anterior în
            materie de deficit și datorie necesită o execuție bugetară strictă, fiind nevoie totodată
            de mai multe informații privind măsurile de consolidare planificate pentru a spori
            credibilitatea programului.

     (9)    Dată fiind datoria publică foarte ridicată, de aproximativ 120 % din PIB în 2011,
            urmărirea unei consolidări durabile și credibile și adoptarea măsurilor structurale de
            consolidare a creșterii reprezintă priorități-cheie pentru Italia. Pentru perioada până în
            2012, realizarea obiectivelor privind deficitul public general care au fost stabilite în
            programul de stabilitate și, implicit, corectarea deficitului excesiv până în 2012 se
            bazează pe punerea în aplicare deplină a măsurilor deja adoptate. Ar fi necesare acțiuni
            suplimentare în cazul în care, de exemplu, veniturile provenite din îmbunătățirea
            respectării normelor fiscale sunt mai reduse decât cele înscrise în buget sau dacă apar
            dificultăți în ceea ce privește realizarea limitării planificate a cheltuielilor de capital.
            Pentru perioada 2013-2014, noul cadru bugetar trienal prevede ca măsurile concrete
            care stau la baza eforturilor de consolidare să fie adoptate până în octombrie 2011.
            Deși cadrul bugetar a fost consolidat în mod considerabil în ultimii ani, introducerea
            unor plafoane de cheltuieli obligatorii și a unor îmbunătățiri suplimentare ale
            monitorizării bugetare în toate sub-sectoarele publice este menită să stimuleze
            disciplina bugetară și să sporească credibilitatea strategiei bugetare pe termen mediu.

     (10)   În ciuda ritmului relativ susținut de creare a locurilor de muncă în anii anteriori crizei,
            piața forței de muncă din Italia prezintă unele deficiențe structurale. Lucrătorii cu
            contracte pe durată nedeterminată beneficiază de mai multă protecție decât lucrătorii
            cu vechime mică în muncă sau cei angajați cu contracte temporare, în special atunci
            când sunt înregistrați oficial ca liber profesioniști, însă se găsesc de fapt într-o relație
            de subordonare clasică. În cazul celor dintâi, legislația muncii permite concedieri
            colective și concedieri din motive economice într-un număr foarte limitat de cazuri. În
            același timp, nu toți lucrătorii care își pierd locul de muncă primesc un ajutor
            corespunzător pentru venit, deoarece segmentarea pieței forței de muncă este însoțită
            de o fragmentare a ajutoarelor de șomaj. Nivelul șomajul în rândul lucrătorilor cu
            vârsta sub 25 de ani a ajuns la 27,8 % în 2010, cu o distribuție inegală în țară, iar
            șomajul în rândul tinerilor a fost de două ori mai mare în regiunile sudice decât în cele
            nordice. Rolul uceniciilor și al formării profesionale nu este evidențiat într-o măsură
            suficientă. Deși ar fi foarte util și foarte necesar, nu există în prezent un sistem unic de
            certificare a competențelor și de recunoaștere a standardelor de formare și de formare
            profesională care să fie recunoscut în toată țara, situație care împiedică mobilitatea
            forței de muncă și șansele de angajare pe întregul teritoriu al Italiei. Eficacitatea
            serviciilor de ocupare a forței de muncă ar trebui îmbunătățită, în special în regiunile

RO                                                   4                                                     RO
 ---pagebreak---             cu o rată ridicată a șomajului. În sfârșit, munca nedeclarată rămâne un fenomen
            important în Italia.

     (11)   Alinierea evoluției salariilor la creșterea productivității este importantă, dat fiind că
            Italia a cunoscut pierderi constante ale competitivității de la începutul anilor '90. În
            acest sens, negocierile la nivelul întreprinderilor pot juca un rol semnificativ, care ar
            putea contribui, de asemenea, la soluționarea disparităților regionale de pe piața forței
            de muncă. Reforma din 2009 a cadrului de negociere a introdus, printre altele,
            posibilitatea introducerii unor clauze de deschidere (și anume, derogări de la salariul
            sectorial convenit la nivel național), însă nu a fost încă utilizată pe scară largă.

     (12)   Rata de ocupare a femeilor este cu peste 20 de puncte procentuale mai redusă decât
            cea a bărbaților, pe întreg teritoriul țării. În regiunile sudice, numai o treime din
            femeile cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani aveau un loc de muncă în 2009, atât din
            cauza ratelor de activitate relativ mai reduse, cât și din cauza șomajului mai ridicat.
            Impozitarea relativ ridicată a veniturilor salariale în Italia reduce stimulentele pentru
            oferta de forță de muncă, în special în cazul soțiilor aflate în întreținere, și afectează în
            mod negativ cererea de forță de muncă din partea întreprinderilor. Pentru a contribui la
            creșterea ratei de ocupare a femeilor, programul național de reformă reamintește
            planul de coordonare a eforturilor la toate nivelurile administrației, adoptat în 2010,
            pentru a promova reconcilierea vieții profesionale cu viața de familie. Guvernul a
            introdus recent un stimulent fiscal pentru întreprinderile care angajează lucrători
            defavorizați, inclusiv lucrători care își desfășoară activitatea într-un sector sau o
            meserie în care dezechilibrul între femei și bărbați este deosebit de pronunțat, în
            regiuni cu un șomaj ridicat. Programul anunță, de asemenea, o reformă a sistemului
            fiscal în vederea transferării treptate a sarcinii fiscale de la impozitele pe salariu la
            taxele pe consum, ceea ce ar putea contribui la creșterea ocupării forței de muncă.

     (13)   În comparație cu standardele UE, costul desfășurării de activități economice în Italia
            rămâne ridicat, în special în regiunile sudice, în ciuda măsurilor recente de
            îmbunătățire a mediului de afaceri și de creștere a orientării către rezultate și a
            răspunderii administrației publice. Ar trebui eliminate într-o mai mare măsură
            barierele de reglementare și administrative de pe piețele de produse și servicii, în
            special în ceea ce privește serviciile profesionale. În 2009, a fost introdusă o lege
            anuală privind concurența, ca instrument legislativ de îmbunătățire a mediului
            concurențial și a protecției consumatorilor, însă aceasta nu a fost încă adoptată.
            Procedurile de lungă durată de executare a contractelor reprezintă o altă deficiență a
            mediului de afaceri din Italia. Posibilitățile de finanțare a creșterii întreprinderilor prin
            alte filiere decât cele bancare sunt încă destul de rare în Italia, comparativ cu alte țări,
            în special pentru IMM-uri. Finanțarea prin capitaluri proprii și capitalul de risc, în
            special, joacă în continuare numai un rol limitat, în ciuda potențialului acestora de a
            impulsiona creșterea dimensiunii întreprinderilor, pătrunderea pe noi piețe mondiale și
            îmbunătățirea guvernanței corporative.

     (14)   Cheltuielile CD au cunoscut doar o creștere moderată în ultimii zece ani. Prin urmare,
            intensitatea CD rămâne relativ redusă, la un nivel de aproximativ 1,27 % din PIB, mult
            sub media UE (1,90 %). Acest decalaj se datorează, în special, unui nivel redus al
            cercetării industriale, intensitatea CD în întreprinderi fiind de 0,64 % din PIB în
            comparație cu o medie UE-27 de 1,23 %. Intensitatea capitalului de risc rămâne, de
            asemenea, foarte redusă. În planul național de reformă sunt prezentate mai multe
            măsuri, inclusiv scutiri de impozite limitate în timp pentru întreprinderile care

RO                                                   5                                                      RO
 ---pagebreak---             investesc în proiecte de cercetare desfășurate de universități sau de entități din sectorul
            public, însă obiectivul de 1,53 % din PIB stabilit pentru intensitatea CD nu depășește
            cu mult nivelurile actuale.

     (15)   Italia reprezintă al treilea beneficiar ca mărime al fondurilor politicii de coeziune a
            UE, primind aproximativ 8 % din bugetul total destinat politicii de coeziune a UE în
            perioada 2007-2013. La jumătatea perioadei de programare, procentul fondurilor UE
            mobilizate efectiv reprezintă numai 16,8 % și este mult mai redusă în regiunile de
            convergență sudice.

     (16)   Italia și-a asumat mai multe angajamente în cadrul Pactului euro plus4. Programul
            național de reformă menționează câteva măsuri recent adoptate și prezintă în linii mari
            planuri de reforme viitoare menite să asigure sustenabilitatea finanțelor publice și
            stabilitatea financiară, să stimuleze competitivitatea și să crească ocuparea forței de
            muncă, în conformitate cu principiile Pactului euro plus. Un nou angajament asumat în
            mod special ca răspuns la acest pact constă în intenția guvernului de a modifica
            constituția pentru a consolida disciplina bugetară. Aceste elemente au fost evaluate și
            luate în considerare în cadrul recomandărilor.

     (17)   Comisia a evaluat, în cazul Italiei, programul de stabilitate și programul național de
            reformă, inclusiv angajamentele asumate în ceea ce privește Pactul euro plus5. Comisia
            a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și
            socioeconomică sustenabilă în Italia, ci și de conformitatea acestora cu normele și
            orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică
            globală a Uniunii Europene prin oferirea unei contribuții la nivelul UE la deciziile
            naționale viitoare. În această lumină, Comisia consideră că planul de consolidare al
            Italiei pentru perioada 2011-2014 este credibil până în 2012, însă ar trebui sprijinit de
            măsuri concrete pentru perioada 2013-2014, în vederea asigurării unei tendințe de
            scădere constantă a datoriei publice foarte ridicate. Programul național de reformă
            prezintă o serie de inițiative cuprinzătoare care vizează toate dimensiunile Strategiei
            Europa 2020, însă se consideră că sunt necesare măsuri suplimentare în vederea
            soluționării deficiențelor structurale de lungă durată care au fost exacerbate de criză.
            Pentru a spori potențialul Italiei în materie de creștere și de creare de locuri de muncă
            și pentru a promova reducerea decalajului regiunilor sudice, ar trebui întreprinse
            măsuri suplimentare în perioada 2011-2012 pentru a îmbunătăți funcționarea pieței
            forței de muncă, a deschide piețele de servicii și de produse la o concurență mai mare,
            a îmbunătăți mediul de afaceri, a consolida politica de cercetare și inovare, precum și
            pentru a promova o utilizare mai rapidă și mai adecvată a fondurilor de coeziune ale
            UE.

     (18)   În lumina prezentei evaluări și ținând seama, de asemenea, de Recomandarea
            Consiliului din 2 iunie 2010, formulată în temeiul articolului 126 alineatul (7) din
            Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul a examinat actualizarea din
            2011 a programului de stabilitate al Italiei, iar avizul său6 se reflectă, în special, în
            recomandarea formulată la punctul 1 de mai jos. Ținând seama de concluziile

     4
            Mai multe detalii privind angajamentele asumate în cadrul Pactului euro plus pot fi găsite în SEC(2011)
            720.
     5
            SEC(2011) 720.
     6
            Prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.

RO                                                        6                                                           RO
 ---pagebreak---             Consiliului European din 25 martie 2011, Consiliul a examinat programul național de
            reformă al Italiei,

     RECOMANDĂ ca Italia să întreprindă acțiuni în perioada 2011-2012 astfel încât:

     (1)     Să pună în aplicare în 2011 și 2012 consolidarea bugetară planificată pentru a asigura
             corectarea deficitului excesiv. Să exploateze pe deplin orice evoluții bugetare mai
             favorabile decât așteptările pentru a reduce mai rapid deficitul și datoria și să fie
             pregătită să prevină derapajele în execuția bugetară. Să sprijine obiectivele stabilite
             pentru perioada 2013-2014 cu măsuri concrete până în octombrie 2011, astfel cum se
             prevede în noul cadru bugetar multianual. Să consolideze cadrul prin introducerea
             unor plafoane obligatorii ale cheltuielilor și prin îmbunătățirea monitorizării în toate
             sub-sectoarele administrației.

     (2)     Să ia măsuri de combatere a segmentării pieței forței de muncă, prin revizuirea
             aspectelor selectate din legislația privind protecția forței de muncă și prin reformarea
             substanțială a sistemului ajutoarelor de șomaj, care este în prezent fragmentat. Să
             intensifice eforturile de combatere a muncii nedeclarate. În plus, să ia măsuri de
             promovare a unei participări mai mari a femeilor pe piața forței de muncă, prin
             punerea la dispoziție a mai multor centre de îngrijire pe întregul teritoriu al Italiei și
             prin oferirea de stimulente financiare fără impact bugetar pentru încadrarea în muncă
             a celei de a doua persoane care contribuie la venitul familiei.

     (3)     Să ia măsuri, pe baza legii din 2009 de reformare a cadrului de negociere colectivă și
             în consultare cu partenerii sociali conform practicilor naționale, pentru a asigura
             faptul că creșterea salariilor reflectă mai bine evoluțiile productivității, precum și
             condițiile locale și de la nivelul întreprinderilor.

     (4)     Să introducă măsuri de deschidere a sectorului serviciilor către o mai mare
             concurență, în special în domeniul serviciilor profesionale. Să adopte în 2011 legea
             anuală privind concurența, ținând seama de recomandările prezentate de autoritatea
             antitrust. Să reducă durata procedurilor de executare a contractelor. Să ia măsuri în
             vederea promovării accesului IMM-urilor pe piețele de capital, prin eliminarea
             obstacolelor de reglementare și prin reducerea costurilor.

     (5)     Să amelioreze cadrul pentru investițiile sectorului privat în cercetare și inovare, prin
             extinderea stimulentelor fiscale actuale, prin îmbunătățirea condițiilor pentru
             capitalul de risc și prin sprijinirea schemelor de achiziții inovatoare.

     (6)     Să ia măsuri de accelerare a cheltuielilor care favorizează creșterea, cofinanțate din
             fondurile politicii de coeziune, pentru a reduce disparitățile persistente dintre regiuni,
             prin îmbunătățirea capacității administrative și a guvernanței politice. Să respecte
             angajamentele asumate în cadrul național strategic de referință în ceea ce privește
             valoarea resurselor și calitatea cheltuielilor.

     Adoptată la Bruxelles,

                                                  Pentru Consiliu
                                                  Președintele

RO                                                  7                                                     RO


Anunţ juridic important

|

52009PC0167

Recomandare de Decizie a Consiliului Privind evenimentul „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2012  /* COM/2009/0167 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 8.4.2009COM(2009) 167 finalRecomandare deDECIZIE A CONSILIULUIPrivind evenimentul „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2012EXPUNERE DE MOTIVEDecizia 1622/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire a unei acțiuni comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a culturii” pentru anii 2007-2019[1], stabilește procedura de desemnare a capitalelor europene ale culturii. În conformitate cu articolul 2 din respectiva decizie, începând din 2009, vor fi desemnate, la rând, două orașe din două state membre ca și capitale europene ale culturii, conform ordinii cronologice stabilite în anexa la decizie.În conformitate cu articolul 14, nominalizarea capitalelor europene ale culturii pentru anul 2012 este supusă unor dispoziții tranzitorii, după cum urmează.Nominalizările sunt notificate Parlamentului European, Consiliului, Comisiei și Comitetului Regiunilor de către statele membre în cauză cu cel mult patru ani înainte de data la care este prevăzută începerea evenimentului în cauză.Comisia constituie un comitet de selecție care emite un raport cu privire la nominalizările prezentate pe fundalul obiectivelor și caracteristicilor acestei acțiuni. Comitetul de selecție este compus din importante personalități independente, experți în sectorul cultural. Comitetul de selecție înaintează raportul său Comisiei, Parlamentului European și Consiliului.Parlamentul European poate comunica Comisiei un aviz privind nominalizările cu cel mult trei luni după primirea raportului.Consiliul, la recomandarea Comisiei, redactată în lumina raportului comitetului de selecție, desemnează în mod oficial orașele vizate pentru anul în care acestea au fost nominalizate.În conformitate cu articolul 2 și cu anexa, Portugalia a notificat nominalizarea Guimarães iar Slovenia a nominalizat Maribor pentru titlul de capitală europeană pentru anul 2012, înainte de sfârșitului lui 2007.Comitetul de selecție s-a reunit la data de 23 aprilie 2008 pentru a examina nominalizările. Această examinare a inclus audieri ale reprezentanților din orașele candidate. Comitetul a evaluat propunerile în funcție de criteriile prevăzute pentru eveniment și apoi a invitat orașele în cauză să-și elaboreze în continuare planurile, să se concentreze și mai mult asupra principalelor obiective și caracteristici ale acțiunii, astfel cum sunt definite în Decizia 1622/2006/CE, inclusiv asupra programelor culturale care au un impact pe termen lung pentru oraș și regiune și să își completeze candidatura în consecință. Comitetul s-a așteptat la un program mai detaliat, în special pentru evenimentele artistice, cu o dimensiune europeană majoră[2].Comisia a primit candidaturile complete până la data de 30 septembrie 2008 și o nouă reuniune de selecție a avut loc la 5 noiembrie 2008. Comitetul a înaintat raportul său Comisiei la sfârșitul lui noiembrie 2008; la solicitarea comitetului, Comisia a înaintat raportul celorlalte instituții.Pe baza unei evaluări globale a candidaturilor, comitetul, pe lângă propunerea unor îmbunătățiri, în special în ceea ce privește candidatura Maribor-ului, a ajuns la un consens și anume, de a recomanda instituțiilor Uniunii Europene ca Guimarães și Maribor să fie gazdele „Capitalei europene a culturii” în anul 2012.Comisia pentru cultură și educație a Parlamentului European a înaintat o scrisoare către DG EAC la data de 28 ianuarie 2009, ca urmare a raportului comitetului, pentru a scoate în evidență aspectele relevante ale desemnării capitalelor europene ale culturii pentru anul 2012.În consecință, Comisia, în conformitate cu articolul 14 din Decizia 1622/2006/CE înaintează Consiliului recomandarea anexată cu privire la desemnarea oficială a orașelor Guimarães și, respectiv, Maribor, în perspectiva evenimentului „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2012.Recomandare deDECIZIE A CONSILIULUIPrivind evenimentul „Capitala europeană a culturii” pentru anul 2012CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Decizia nr. 1622/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a unei acțiuni comunitare în favoarea evenimentului „Capitala europeană a culturii” pentru perioada 2007 - 2019[3] și, în special, articolul 14 al acesteia,având în vedere raportul comitetului de selecție înaintat în noiembrie 2008 Comisiei, Parlamentului European și Consiliului, în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Decizia nr. 1622/2006/CE,având în vedere că sunt îndeplinite pe deplin criteriile prevăzute la articolul 14 alineatul (3) din Decizia nr. 1622/2006/CE,având în vedere recomandarea Comisiei din  2009,DECIDE:Articolul 1Guimarães și Maribor sunt desemnate „Capitala europeană a culturii 2012”, în conformitate cu articolul 14 din Decizia nr. 1622/2006/CE.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședintele [1] JO L 304 din 3.11.2006, p. 1.[2] A se vedea documentul intitulat „Informații cu privire la reuniunea de selecție a Capitalei europene a culturii 2012” trimis orașelor în cauză în urma reuniunii.[3] JO L 304 din 3.11.2006, p. 1.