title: Recomandarea Consiliului din 9 iunie 2009 privind siguranța pacienților, inclusiv prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale

text:
               3.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/1

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 9 iunie 2009
   privind siguranța pacienților, inclusiv prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale
   2009/C 151/01
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 152 alineatul (4) paragraful al doilea,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (3),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 152 din tratat prevede că acțiunea comunitară, care completează politicile naționale, are în vedere îmbunătățirea sănătății publice și prevenirea bolilor și afecțiunilor umane, precum eliminarea cauzelor de pericol pentru sănătatea umană.

               (2)

               Se estimează că, în statele membre, între 8 % și 12 % din pacienții spitalizați suferă din cauza evenimentelor adverse în timp ce li se acordă asistență medicală (4).

               (3)

               Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (CECB) estimează că, în medie, infecțiile asociate asistenței medicale afectează unul din douăzeci de pacienți spitalizați, ceea ce reprezintă anual 4,1 milioane de pacienți în UE, și că, în fiecare an, astfel de infecții cauzează 37 000 de decese.

               (4)

               Siguranța insuficientă a pacienților reprezintă atât o problemă gravă de sănătate publică, cât și o povară economică importantă pentru resursele limitate din domeniul sănătății. O mare parte a evenimentelor adverse poate fi evitată, atât în sectorul spitalicesc, cât și în domeniul asistenței medicale primare, factorii sistemici părând să fie responsabili pentru majoritatea acestor evenimente.

               (5)

               Recomandarea se bazează, completându-le, pe activitățile privind siguranța pacienților desfășurate de Organizația Mondială a Sănătății (OMS), prin Alianța mondială pentru siguranța pacienților, Consiliul Europei și Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE).

               (6)

               Comunitatea, prin cel de-al șaptelea program cadru pentru cercetare și dezvoltare (5), sprijină cercetarea în domeniul sistemelor de sănătate, în special în cel al calității furnizării asistenței medicale, în cadrul temei privind sănătatea, inclusiv concentrarea asupra siguranței pacienților. Tema privind tehnologia informației și comunicațiilor acordă, de asemenea, o atenție deosebită acestui aspect.

               (7)

               Comisia, în Cartea albă „Împreună pentru sănătate: O abordare strategică pentru UE 2008-2013” din 23 octombrie 2007 identifică siguranța pacienților ca un domeniu de acțiune.

               (8)

               Dovezile sugerează că statele membre se găsesc la diferite niveluri în dezvoltarea și punerea în aplicare a strategiilor eficiente și cuprinzătoare privind siguranța pacienților (6). Prin urmare, prezenta recomandare urmărește crearea unui cadru pentru a stimula dezvoltarea politicii în acest domeniu și acțiunea viitoare în statele membre și între acestea, pentru a aborda problemele principale cu care se confruntă UE privind siguranța pacienților.

               (9)

               Ar trebui ca pacienții să fie informați și abilitați prin implicarea lor în procesul referitor la siguranța pacienților. Aceștia ar trebui să fie informați cu privire la standardele de siguranță a pacienților și/sau la măsurile de siguranță existente și la felul în care pot găsi informații accesibile și clare privind sistemele de reclamații și de despăgubire.

               (10)

               Statele membre ar trebui să creeze sisteme globale de raportare și de învățare, să le mențină sau să le amelioreze, astfel încât amploarea și cauzele evenimentelor adverse să poată fi luate în calcul în scopul de a dezvolta soluții și intervenții eficiente. Siguranța pacienților ar trebui integrată în educația și formarea lucrătorilor din domeniul asistenței medicale, ca furnizori de asistență medicală.

               (11)

               Ar trebui colectate date comparabile și agregate la nivel comunitar pentru a stabili programe, structuri și politici eficiente și transparente privind siguranța pacienților, iar cele mai bune practici ar trebui difuzate între statele membre. Pentru a facilita învățarea reciprocă, trebuie să se dezvolte o terminologie comună pentru siguranța pacienților și indicatori comuni, prin cooperarea între statele membre și Comisia Europeană, ținând cont de activitățile organizațiilor internaționale relevante.

               (12)

               Instrumentele tehnologiei informației și comunicațiilor, cum ar fi dosarele medicale electronice sau e-rețetele pot contribui la ameliorarea siguranței pacienților, de exemplu prin organizarea sistematică de verificări („screening”) de depistare a interacțiunilor posibile între medicamente sau a alergiilor la medicamente. Instrumentele tehnologiei informației și comunicațiilor ar trebui să urmărească, de asemenea, îmbunătățirea înțelegerii produselor medicale de către utilizatori.

               (13)

               Ar trebui dezvoltată o strategie națională complementară strategiilor care au ca obiectiv utilizarea prudentă a agenților antimicrobieni (7), care să includă prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale în obiectivele naționale de sănătate publică și care să aibă ca scop reducerea riscului infecțiilor asociate asistenței medicale în cadrul instituțiilor care oferă asistență medicală. Este esențial ca resursele necesare pentru punerea în aplicare a componentelor strategiei naționale să fie alocate ca parte din finanțarea centrală pentru furnizarea de asistență medicală.

               (14)

               Prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale ar trebui să fie o prioritate strategică pe termen lung pentru instituțiile care oferă asistență medicală. Toate nivelurile și funcțiile ierarhice ar trebui să coopereze pentru a obține modificări ale comportamentelor și ale organizațiilor în funcție de rezultatele propuse, prin definirea responsabilităților la toate nivelurile, prin organizarea structurilor de sprijin și a resurselor tehnice locale, precum și prin stabilirea procedurilor de evaluare.

               (15)

               Nu sunt întotdeauna disponibile date suficiente privind infecțiile asociate asistenței medicale, care să le permită rețelelor de supraveghere comparații semnificative între instituții, monitorizarea epidemiologiei agenților patogeni asociați asistenței medicale, precum și evaluarea și orientarea politicilor referitoare la prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale. Prin urmare, ar trebui stabilite sisteme de supraveghere sau consolidate cele care există, la nivelul instituțiilor care oferă asistență medicală, la nivelele regionale și naționale.

               (16)

               Statele membre ar trebui să urmărească reducerea numărului de persoane afectate de infecții asociate asistenței medicale. Pentru obținerea unei reduceri a infecțiilor asociate asistenței medicale, ar trebui încurajată recrutarea de cadre medicale specializate în controlul infecțiilor. Mai mult, statele membre și instituțiile acestora care oferă asistență medicală ar trebui să ia în considerare utilizarea de personal de legătură în scopul sprijinirii personalului specializat în controlul infecțiilor la nivelul spitalelor.

               (17)

               Statele membre ar trebui să colaboreze îndeaproape cu industria tehnologiei în domeniul sănătății pentru a încuraja o mai bună proiectare pentru siguranța pacienților, în scopul reducerii numărului evenimentelor adverse în domeniul asistenței medicale.

               (18)

               În scopul atingerii obiectivelor legate de siguranța pacienților menționate anterior, inclusiv prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale, statele membre ar trebui să garanteze o abordare cuprinzătoare, luând în considerare în același timp elementele cele mai adecvate care au un impact real asupra prevalenței și sarcinii impuse de evenimentele adverse.

               (19)

               Acțiunea Comunității în domeniul sănătății publice ar trebui să respecte pe deplin responsabilitățile statelor membre în ceea ce privește organizarea și prestarea serviciilor de sănătate și de îngrijire medicală,

         RECOMANDĂ:
   Să se aplice, în sensul prezentei recomandări, următoarele definiții:

               „eveniment advers” înseamnă incident care dăunează unui pacient;

               „daună” implică deteriorarea structurii sau funcționării corpului și/sau efectele vătămătoare care rezultă din aceasta;

               „infecții asociate asistenței medicale” înseamnă boli sau patologii legate de prezența unui agent infecțios sau a produselor acestuia ca urmare a expunerii la instalațiile asistenței medicale sau la procedurile sau tratamentele acesteia;

               „siguranța pacienților” înseamnă libertatea, pentru un pacient, de a nu fi supus vătămării inutile sau potențiale asociate cu asistența medicală;

               „indicator de proces” înseamnă un indicator care se referă la respectarea activităților convenite, cum ar fi igiena mâinilor, supravegherea, procedurile standard de operare;

               „indicator structural” înseamnă un indicator care se referă la orice resursă, cum ar fi personalul, infrastructura, comitetele,

         STATELOR MEMBRE:
   I.   RECOMANDĂRI REFERITOARE LA ASPECTE GENERALE PRIVIND SIGURANȚA PACIENȚILOR

               1.

               Să sprijine stabilirea și dezvoltarea de politici și programe naționale privind siguranța pacienților prin:

                           (a)

                           desemnarea autorității sau a autorităților competente responsabile, sau a oricărui organism sau organisme competent(e) pentru siguranța pacienților pe teritoriul lor;

                           (b)

                           integrarea siguranței pacienților ca un aspect prioritar în politicile și programele de sănătate, atât la nivel național, cât și la nivel regional și local;

                           (c)

                           sprijinirea dezvoltării de sisteme, procese și instrumente mai sigure și mai ușor accesibile, inclusiv utilizarea tehnologiei informației și comunicațiilor;

                           (d)

                           revizuirea și actualizarea în mod regulat a standardelor de siguranță și/sau a celor mai bune aplicabile asistenței medicale furnizate pe teritoriul lor;

                           (e)

                           încurajarea organizațiilor cadrelor medicale să aibă un rol activ în domeniul siguranței pacienților;

                           (f)

                           includerea unei abordări specifice destinate promovării practicilor sigure în vederea prevenirii evenimentelor adverse care se produc cel mai des, cum ar fi evenimentele legate de administrarea medicamentelor, infecțiile asociate asistenței medicale și complicațiile survenite în cursul intervențiilor chirurgicale sau după acestea.

               2.

               Să abiliteze și să informeze cetățenii și pacienții prin:

                           (a)

                           implicarea organizațiilor și reprezentanților pacienților în dezvoltarea politicilor și programelor privind siguranța pacienților la toate nivelurile corespunzătoare;

                           (b)

                           difuzarea către pacienți de informații privind:

                                       (i)

                                       standardele de siguranță a pacienților existente;

                                       (ii)

                                       riscurile, măsurile de siguranță în vigoare destinate reducerii sau prevenirii erorilor și vătămărilor, inclusiv cele mai bune practici, precum și dreptul la un consimțământ informat pentru tratament, în scopul de a facilita alegerea pacienților și luarea de decizii;

                                       (iii)

                                       procedurile de reclamație și despăgubirile și reparațiile disponibile, precum și privind condițiile aplicabile;

                           (c)

                           luarea în considerare a posibilităților dezvoltării competențelor de bază în domeniul siguranței pacienților și anume, cunoștințe, atitudini și competențe de bază necesare pentru a furniza asistență medicală mai sigură pentru pacienți.

               3.

               Să sprijine crearea sau consolidarea de sisteme de raportare și de învățare fără caracter acuzator privind evenimentele adverse care:

                           (a)

                           furnizează informații privind amploarea, tipurile și cauzele erorilor, ale evenimentelor adverse și ale accidentelor evitate la limită;

                           (b)

                           încurajează lucrătorii din domeniul asistenței medicale să prezinte rapoarte, în mod activ, prin stabilirea unui mediu de raportare care este deschis, echitabil și nepunitiv. Această raportare ar trebui să se diferențieze de sistemele și procedurile disciplinare ale statelor membre pentru lucrătorii din domeniul asistenței medicale și, acolo unde este necesar, aspectele juridice legate de responsabilitatea lucrătorilor din domeniul asistenței medicale ar trebui clarificate;

                           (c)

                           oferă, după caz, pacienților, rudelor acestora și altor persoane apropiate care îi îngrijesc posibilitatea să își exprime experiențele;

                           (d)

                           completează alte sisteme de raportare în domeniul securității, cum ar fi cele privind farmacovigilența și dispozitivele medicale, evitând în același timp, când este posibil, raportările multiple.

               4.

               Să promoveze, la nivelul corespunzător, educația și formarea lucrătorilor din domeniul asistenței medicale privind siguranța pacienților prin:

                           (a)

                           încurajarea educației și formării multidisciplinare în domeniul siguranței pacienților a tuturor cadrelor medicale, a altor lucrători din domeniul asistenței medicale și a personalului corespunzător de conducere și administrativ din mediul asistenței medicale;

                           (b)

                           integrarea siguranței pacienților în învățământul universitar și postuniversitar, formarea la locul de muncă, precum și dezvoltarea profesională continuă a cadrelor medicale;

                           (c)

                           luarea în considerare a dezvoltării competențelor de bază în domeniul siguranței pacienților și anume, cunoștințe, atitudini și competențe de bază necesare pentru a furniza asistență medicală mai sigură, pentru a le difuza către toți lucrătorii din domeniul asistenței medicale și către personalul corespunzător de conducere și administrativ;

                           (d)

                           furnizarea și difuzarea către toți lucrătorii din domeniul asistenței medicale de informații privind standardele de siguranță a pacienților, riscul și măsurile de siguranță în vigoare pentru a reduce sau preveni erorile și vătămarea, inclusiv cele mai bune practici, precum și promovarea implicării acestora;

                           (e)

                           colaborarea cu organizații implicate în educația profesională în domeniul asistenței medicale pentru a garanta că siguranța pacienților se bucură de atenție cuvenită în programa școlară a învățământului superior, precum și în educația și formarea continue ale cadrelor medicale, inclusiv dezvoltarea competențelor necesare gestionării și asigurării schimbărilor comportamentale necesare îmbunătățirii siguranței pacienților prin intermediul schimbării sistemului.

               5.

               Să clasifice și să măsoare siguranța pacienților la nivel comunitar, prin cooperarea reciprocă și cu Comisia:

                           (a)

                           pentru elaborarea de definiții și a unei terminologii comune, luând în considerare activitățile din domeniul standardizării internaționale precum clasificarea internațională pentru siguranța pacienților – dezvoltată de OMS – și activitatea desfășurată de Consiliul Europei în acest domeniu;

                           (b)

                           pentru elaborarea unui set de indicatori fiabili și comparabili, pentru identificarea problemelor de siguranță, pentru a evalua eficacitatea intervențiilor care au ca scop îmbunătățirea siguranței și pentru a facilita învățarea reciprocă între statele membre. Ar trebui să se ia în considerare activitatea desfășurată la nivel național și activitățile internaționale precum proiectul OCDE privind indicatorii de calitate din domeniul asistenței medicale și proiectul Comunității privind indicatorii din domeniul sănătății;

                           (c)

                           pentru culegerea și schimbul de date și de informații comparabile privind tipul și numărul rezultatelor obținute în domeniul siguranței pacienților, pentru a sprijini statele membre în oferirea, în viitor, a accesului publicului la indicatorii relevanți.

               6.

               Să partajeze cunoașterea, experiența și cele mai bune practici prin cooperarea reciprocă și cu Comisia, precum și cu organismele europene și internaționale relevante, în ceea ce privește:

                           (a)

                           crearea unor programe, structuri și politici eficiente și transparente privind siguranța pacienților, inclusiv sisteme de raportare și învățare, pentru a aborda evenimentele adverse în domeniul asistenței medicale;

                           (b)

                           eficacitatea intervențiilor și a soluțiilor în domeniul siguranței pacienților la nivelul mediului asistenței medicale și evaluarea transferabilității acestora;

                           (c)

                           informarea, în timp util, cu privire la alertele majore privind siguranța pacienților.

               7.

               Să dezvolte și să promoveze cercetarea în domeniul siguranței pacienților.

         II.   RECOMANDĂRI SUPLIMENTARE REFERITOARE LA PREVENIREA ȘI CONTROLUL INFECȚIILOR ASOCIATE ASISTENȚEI MEDICALE

               8.

               Să adopte și să pună în aplicare la nivel adecvat o strategie pentru prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale, în conformitate cu următoarele obiective:

                           (a)

                           implementarea măsurilor de prevenire și control la nivel național sau regional pentru a sprijini izolarea infecțiilor asociate asistenței medicale și în special:

                                       (i)

                                       punerea în aplicare a unor măsuri standard și a unor măsuri bazate pe risc de prevenire și control al infecțiilor în toate mediile asistenței medicale, de la caz la caz;

                                       (ii)

                                       promovarea consecvenței la nivelul măsurilor de prevenire și control al infecțiilor între furnizorii de asistență medicală care tratează sau care au în îngrijire un anumit pacient și informarea cu privire la acestea;

                                       (iii)

                                       punerea la dispoziție a orientărilor și a recomandărilor la nivelul statelor membre;

                                       (iv)

                                       încurajarea aderării la măsurile de prevenire și control prin utilizarea atât a indicatorilor de structură și de proces, cât și a rezultatelor acreditării sau certificării proceselor în vigoare.

                           (b)

                           consolidarea prevenirii și controlului infecțiilor la nivelul instituțiilor care oferă asistență medicală, în special prin încurajarea acestor instituții să dispună de:

                                       (i)

                                       un program de prevenire și control care abordează aspecte precum măsurile organizaționale și structurale, procedurile de diagnosticare și cele terapeutice (de exemplu, politica bunei utilizări a antimicrobienelor), cerințele în materie de resurse, obiectivele supravegherii, formarea și informarea pacienților;

                                       (ii)

                                       măsuri adecvate de guvernanță organizațională pentru elaborarea și monitorizarea programului de prevenire și control al infecțiilor;

                                       (iii)

                                       măsuri organizaționale adecvate și personal calificat în vederea punerii în aplicare a programului de prevenire și control al infecțiilor.

                           (c)

                           stabilirea sau consolidarea sistemelor de supraveghere activă prin:

                                       (i)

                                       la nivel național sau regional:

                                                   —

                                                   organizarea, după caz, la intervale regulate, de anchete privind prevalența;

                                                   —

                                                   luarea în considerare a importanței supravegherii tipurilor vizate de infecții, în scopul de a stabili date de referință naționale, însoțite de indicatori de proces și de structură pentru evaluarea strategiei;

                                                   —

                                                   organizarea detectării în timp util a organismelor asociate asistenței medicale în caz de alertă sau a grupurilor de infecții asociate asistenței medicale și informarea organismului relevant, în conformitate cu cerințele impuse la nivelul unui stat membru;

                                                   —

                                                   raportarea grupurilor și tipurilor de infecții relevante pentru Comunitate sau la nivel internațional, în conformitate cu legislația comunitară (8) sau cu reglementările internaționale în vigoare.

                                       (ii)

                                       la nivelul instituțiilor care oferă asistență medicală:

                                                   —

                                                   încurajarea unui nivel înalt de calitate pentru documentația microbiologică și pentru dosarele pacienților;

                                                   —

                                                   supravegherea incidenței tipurilor vizate de infecții, însoțite de indicatori de proces și de structură, în scopul evaluării punerii în aplicare a măsurilor de control al infecțiilor;

                                                   —

                                                   luarea în considerare a utilizării supravegherii anumitor tipuri de infecții și/sau a anumitor tulpini de agenți patogeni asociați asistenței medicale pentru detectarea în timp util a organismelor asociate asistenței medicale în caz de alertă sau a grupurilor de infecții asociate asistenței medicale.

                                       (iii)

                                       utilizarea, acolo unde este cazul, a metodelor și a indicatorilor de supraveghere, astfel cum este recomandat de CECB, precum și a definițiilor de caz, aprobate la nivel comunitar în conformitate cu dispozițiile Deciziei nr. 2119/98/CE.

                           (d)

                           stimularea educației și a formării lucrătorilor din domeniul asistenței medicale prin:

                                       (i)

                                       la nivel național sau regional: definirea și punerea în aplicare a unor programe specializate de formare și/sau de educare în controlul infecțiilor, pentru personalul din domeniul respectiv, precum și consolidarea educației privind prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale pentru alți lucrătorii din domeniul asistenței medicale;

                                       (ii)

                                       la nivelul instituțiilor care oferă asistență medicală:

                                                   —

                                                   formarea, în mod regulat, a întregului personal din domeniul asistenței medicale, inclusiv administratorii, privind principiile de bază în materie de igienă și de prevenire și control al infecțiilor;

                                                   —

                                                   formarea, în mod regulat, în scopul perfecționării, a personalului care are sarcini speciale legate de prevenirea și controlul infecțiilor asociate asistenței medicale.

                           (e)

                           îmbunătățirea informației oferite pacienților de către instituțiile care oferă asistență medicală:

                                       (i)

                                       punerea la dispoziție a unor informații precise și inteligibile privind riscul infecțiilor asociate asistenței medicale, privind măsurile de prevenire puse în aplicare de către instituția care oferă asistență medicală și felul în care pacienții pot contribui la prevenirea acestor infecții;

                                       (ii)

                                       punerea la dispoziția pacienților colonizați sau infectați cu agenți patogeni asociați asistenței medicale a unor informații specifice, de exemplu, privind măsurile de prevenire și control.

                           (f)

                           sprijinirea cercetării în domenii precum epidemiologia, aplicațiile nanotehnologiei și nanomaterialelor, noile tehnologii și intervenții preventive și terapeutice și rentabilitatea prevenirii și controlului infecțiilor.

               9.

               Să ia în considerare, pentru punerea în aplicare coordonată a strategiei menționate la alineatul (8), precum și în scopul schimbului de informații și al coordonării, împreună cu Comisia, cu CECB, cu Agenția Europeană pentru Medicamente și cu celelalte state membre, înființarea, dacă este posibil până la 9 iunie 2011, a unui mecanism intersectorial sau a unor sisteme echivalente corespunzătoare infrastructurii din fiecare stat membru, care să colaboreze cu, sau să se integreze în mecanismul intersectorial existent înființat în conformitate cu Recomandarea nr. 2002/77/CE a Consiliului din 15 noiembrie 2001 privind utilizarea prudentă a agenților antimicrobieni în medicina umană (9).

         III.   RECOMANDĂRI FINALE

               10.

               Să difuzeze conținutului prezentei recomandări organizațiilor din domeniul asistenței medicale, organismelor profesionale și instituțiilor educaționale și să le încurajeze acestora să urmeze abordările sugerate, astfel încât elementele sale principale să poate fi puse în practica de zi cu zi.

               11.

               Să prezinte Comisiei un raport privind evoluția punerii în aplicare a prezentei recomandări până la 9 iunie 2011 și, ulterior, la cererea Comisiei, în vederea contribuirii la monitorizarea prezentei recomandări la nivel comunitar,

         INVITĂ COMISIA:
   Să elaboreze până la 9 iunie 2012, un raport de punere în aplicare care evaluează impactul prezentei recomandări, adresat Consiliului, pe baza informațiilor furnizate de statele membre, pentru a determina măsura în care măsurile propuse funcționează în mod eficient, precum și pentru a determina necesitatea de a adopta acțiuni suplimentare.

      Adoptată la Luxemburg, 8 iunie 2009.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Petr ŠIMERKA

      (1)  Avizul din 23 aprilie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul din 25 martie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  Avizul din 22 aprilie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (4)  Raportul tehnic „Ameliorarea siguranței pacienților în UE” (Improving patient safety in the EU), pregătit pentru Comisia Europeană, publicat în 2008 de RAND Cooperation.

      (5)  Decizia nr. 1982/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 decembrie 2006 privind cel de-al șaptelea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) (JO L 412, 30.12.2006, p. 1).

      (6)  Proiectul privind ameliorarea siguranței pacienților în Europa (SIMPATIE), finanțat în cadrul programului comunitar privind sănătatea publică 2003-2008, (http://www.simpatie.org).

      (7)  De exemplu, concluziile Consiliului privind rezistența antimicrobiană, adoptate la 10 iunie 2008.

      (8)  De exemplu, Decizia nr. 2119/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 septembrie 1998 de creare a unei rețele de supraveghere epidemiologică și control al bolilor transmisibile în Comunitate și reglementările sanitare internaționale (JO L 268, 3.10.1998, p. 1) și Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, 30.4.2004, p. 1).

      (9)  JO L 34, 5.2.2002, p. 13.


title: Recomandarea Consiliului din 19 decembrie 2016 privind parcursurile de actualizare a competențelor: noi oportunități pentru adulți

text:
               24.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 484/1

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 19 decembrie 2016
   privind parcursurile de actualizare a competențelor: noi oportunități pentru adulți
   (2016/C 484/01)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 165 și 166,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               În societatea de astăzi, fiecare individ trebuie să aibă o gamă largă de aptitudini, cunoștințe și competențe, inclusiv un nivel suficient de alfabetizare, competențe numerice și digitale, pentru a-și valorifica întregul potențial, a juca un rol activ în societate și a-și îndeplini responsabilitățile sociale și civice. Astfel de aptitudini, cunoștințe și competențe sunt, de asemenea, esențiale pentru accesul și progresul pe piața muncii și participarea în continuare la educație și formare profesională.

               (2)

               Locurile de muncă vacante impun un nivel tot mai ridicat și o gamă tot mai largă de competențe. În viitor, vor exista mai puține locuri de muncă de natură elementară. Chiar și locurile de muncă necesitând, în mod tradițional, doar un nivel redus de calificare sau niciun fel de calificare devin din ce în ce mai exigente. Marea majoritate a locurilor de muncă vor necesita un anumit nivel de competențe digitale, iar un număr tot mai mare de locuri de muncă elementare necesită anumite competențe esențiale sau generice (precum comunicare, soluționarea problemelor, muncă în echipă și inteligență emoțională).

               (3)

               În 2015, existau 64 de milioane de persoane, adică peste un sfert din populația Uniunii cu vârsta cuprinsă între 25 și 64 de ani, care părăsiseră educația și formarea profesională inițiale cu cel mult o calificare corespunzătoare învățământului secundar inferior. Deși nu există mijloace de a măsura nivelul competențelor de bază ale respectivelor persoane, Ancheta Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) privind competențele adulților (PIAAC), care a testat nivelurile de alfabetizare, de competențe numerice și de soluționare a problemelor în medii puternic tehnologizate, indică faptul că ponderi similare de adulți în vârstă de 16-65 de ani au înregistrat rezultate la cel mai scăzut nivel de stăpânire a competențelor în 20 de state membre.

               (4)

               În plus, datele oferite de Programul OCDE din 2013 pentru evaluarea internațională a elevilor (PISA) evidențiază ponderea semnificativă a tinerilor în vârstă de 15 ani care obțin rezultate slabe la citire (17,8 %), matematică (22,1 %) și științe (16,6 %). Respectivele rezultate rămân mai mari decât criteriul de referință de 15 % al cadrului Învățământ și formare profesională 2020 (ET 2020).

               (5)

               PIAAC indică faptul că adulții cu un nivel mai ridicat de alfabetizare, de competențe numerice și de soluționare a problemelor în medii puternic tehnologizate tind să aibă un succes mai mare pe piața forței de muncă. În același timp, 20-25 % dintre adulții europeni cu vârste cuprinse între 16-65 de ani cu un nivel scăzut al competențelor în aceste domenii au mai puține șanse să participe la învățare sau să participe pe deplin la economia și societatea bazate pe mediul digital. Aceștia se confruntă cu un risc mai ridicat de șomaj, o incidență mai mare a sărăciei și a excluziunii sociale, riscuri de sănătate mai mari și o speranță de viață redusă și riscuri mai mari pentru copiii lor de a avea rezultate nesatisfăcătoare la învățătură.

               (6)

               Persoanele slab calificate cu deficiențe fundamentale ale competențelor de bază pot reprezenta o proporție foarte ridicată a șomerilor (în special a șomerilor de lungă durată) și a altor grupuri vulnerabile, de exemplu lucrătorii în vârstă, persoanele inactive din punct de vedere economic și resortisanții țărilor terțe. Aceste deficiențe îngreunează accesul sau reintegrarea acestora pe piața muncii.

               (7)

               Politicile statelor membre de reducere a părăsirii timpurii a educației și formării profesionale, în conformitate cu Recomandarea Consiliului din 28 iunie 2011 (1) și cu Concluziile Consiliului din 23 noiembrie 2015 privind politicile de reducere a părăsirii timpurii a școlii, bazate pe măsuri de prevenire, intervenție și compensare, au un efect pozitiv. În 2015, rata medie de părăsire timpurie a școlii în Uniune în rândul celor cu vârsta între 18 și 24 de ani s-a aflat la aproximativ un punct procentual sub obiectivul principal de 10 % prevăzut de Strategia Europa 2020, însă cu diferențe mari între statele membre. Chiar în cazul în care obiectivul principal ar fi atins, restul de 10 % dintre persoane ar intra în viața adultă cu dificultăți semnificative în a găsi un loc de muncă durabil. În plus, există în continuare un număr mare de persoane, care au cel puțin 25 de ani, care au părăsit timpuriu școala, mulți dintre ei resortisanți ai țărilor terțe și alte persoane provenite din familii de migranți sau din medii dezavantajate.

               (8)

               Participarea la învățarea pe tot parcursul vieții a adulților slab calificați rămâne de patru ori mai mică decât cea a persoanelor absolvente de învățământ terțiar. Accesul la oportunități de învățare pe tot parcursul vieții rămâne inegal între grupurile socio-economice și unele grupuri din populația în vârstă de muncă au un acces mai limitat, în special resortisanții țărilor terțe. Încurajarea participării largi și favorabile incluziunii este, prin urmare, un factor-cheie pentru succesul măsurilor de actualizare a competențelor. Eforturile de a intra în contact cu persoane care au nevoie de sprijin, motivație și orientare de-a lungul vieții, îndeosebi persoanele cele mai îndepărtate de piața muncii sau de educație și de formarea profesională, sunt esențiale.

               (9)

               Parcursurile de actualizare a competențelor ar viza adulții cu un nivel scăzut de aptitudini, cunoștințe și competențe, care nu sunt eligibili pentru sprijin în cadrul garanției pentru tineret (2), și ar oferi acestora oportunități flexibile pentru ca aceștia să-și îmbunătățească nivelul de alfabetizare, competențele numerice și competențele digitale și să progreseze către niveluri mai ridicate ale Cadrului european al calificărilor (CEC), relevante pentru piața muncii și pentru o participare activă în societate. Acest lucru ar putea fi realizat prin furnizarea de educație și de formare profesională în structuri de învățare corespunzătoare, în care profesorii și formatorii calificați aplică metode de predare specifice adulților și exploatează potențialul de învățare digitală.

               (10)

               Luând în considerare legislația și circumstanțele naționale și resursele disponibile, statele membre pot să axeze parcursurile de actualizare a competențelor pe grupurile-țintă prioritare identificate. Acestea ar putea fi puse în practică în conformitate cu modalitățile de implementare instituite de statele membre și pe baza angajamentului și interesului de a participa ale fiecărei persoane.

               (11)

               Creșterea aptitudinilor și competențelor adulților contribuie în mod semnificativ la îndeplinirea obiectivelor strategice ale Strategiei Europa 2020, astfel cum reiese din ciclul de politici al semestrului european.

               (12)

               Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene recunoaște dreptul tuturor la educație, precum și la accesul la formare profesională și formare continuă.

               (13)

               Unul dintre obiectivele de dezvoltare durabilă ale Organizației Națiunilor Unite (2015) constă în a asigura faptul că toți tinerii și o pondere substanțială a adulților, atât bărbați, cât și femei, vor stăpâni scrierea, citirea și calculul până în 2030.

               (14)

               Recomandarea 2006/962/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 decembrie 2006 privind competențele-cheie pentru învățarea pe tot parcursul vieții (3) oferă un cadru de referință care sprijină statele membre în a garanta că, până la încheierea educației și formării profesionale inițiale, tinerii dobândesc competențele-cheie necesare pentru a fi pregătiți pentru viața adultă, pentru continuarea învățării și pentru viața profesională. Respectivul cadru sprijină, de asemenea, statele membre în a asigura că adulții pot să își dezvolte și să își actualizeze competențele-cheie pe tot parcursul vieții.

               (15)

               Cadrul european al competențelor digitale pentru cetățeni oferă puncte de referință comune europene pentru a evalua ce înseamnă a fi un bun cunoscător al tehnologiilor digitale în societatea de astăzi și definește competențe și niveluri ale competențelor în cinci domenii principale.

               (16)

               Recomandarea Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind stabilirea Cadrului european al calificărilor pentru învățarea de-a lungul vieții (4) a creat un cadru comun de referință privind calificările, alcătuit din opt niveluri, care sunt definite în funcție de rezultatele învățării și care pot fi atinse prin diferite căi de învățare formală, non-formală și informală.

               (17)

               Raportul comun al Consiliului și al Comisiei privind punerea în aplicare a Cadrului strategic pentru cooperarea europeană în domeniul educației și formării profesionale (ET 2020) a stabilit drept priorități în domeniul învățării în rândul adulților, printre altele, oferta de învățare care vizează alfabetizarea, competențele numerice și competențele digitale și acordarea de oportunități suficiente care să le dea o a doua șansă celor fără calificări de nivelul CEC 4 și care să le permită obținerea unei calificări CEC recunoscute. Respectivul raport comun include, de asemenea, obiective pe termen mediu pentru învățământul profesional și tehnic (VET), inclusiv îmbunătățirea accesului la calificări pentru toți, prin intermediul unor sisteme VET mai flexibile și mai permeabile, în special oferind servicii de orientare eficiente și integrate și posibilitatea validării învățării non-formale și informale.

               (18)

               Recomandarea Consiliului din 20 decembrie 2012 privind validarea învățării non-formale și informale (5) invită statele membre să instituie până în 2018 mecanisme naționale pentru validarea (identificarea, documentarea, evaluarea și certificarea) învățării non-formale și informale. Acestea includ posibilitatea ca șomerii și cei expuși riscului de șomaj să fie supuși unui „audit al competențelor”, care să le identifice cunoștințele, aptitudinile și competențele.

               (19)

               Recomandarea Consiliului din 22 aprilie 2013 privind înființarea unei garanții pentru tineret prevede ca tinerii sub vârsta de 25 de ani să primească o ofertă de bună calitate de angajare, de continuare a educației, de intrare în ucenicie sau de efectuare a unui stagiu în termen de patru luni de la intrarea în șomaj sau de la momentul în care nu mai participă la o formă de învățământ formal. Această recomandare invită statele membre să ofere celor care părăsesc timpuriu școala și tinerilor cu un nivel scăzut de competențe căi de a se reintegra în activități de învățământ și de formare profesională sau programe de învățământ care au rolul unei a doua șanse, care furnizează medii de învățare care să răspundă nevoilor lor specifice și care să le permită să obțină calificările care le lipsesc.

               (20)

               Recomandarea Consiliului din 15 februarie 2016 privind integrarea șomerilor de lungă durată pe piața forței de muncă (6) prevede ca șomerii de lungă durată să beneficieze de evaluări și orientări individuale detaliate și de un acord de integrare în muncă incluzând o ofertă individuală și identificarea unui punct de contact unic, în cel mult 18 luni de la începerea perioadei de șomaj.

               (21)

               Recomandarea 2008/867/CE a Comisiei din 3 octombrie 2008 privind incluziunea activă a persoanelor excluse de pe piața muncii (7) a invitat statele membre să extindă și să îmbunătățească investițiile în capitalul uman prin politici de educație și formare profesională care favorizează incluziunea, inclusiv prin strategii eficiente pe tot parcursul vieții, și să adapteze sistemele de educație și formare în funcție de noile cerințe în ceea ce privește competențele, precum și în funcție de nevoia de competențe digitale.

               (22)

               Concluziile Consiliului din 5 și 6 iunie 2014 privind integrarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere legală în Uniune au reafirmat Principiile fundamentale comune ale politicii de integrare a imigranților în UE, adoptate în 2004, inclusiv cel care prevede că eforturile în domeniul educației sunt esențiale pentru pregătirea imigranților și în special a descendenților acestora pentru a participa cu mai mult succes și mai activ în societate.

               (23)

               Rezoluția Consiliului din 21 noiembrie 2008 privind o mai bună integrare a orientării de-a lungul vieții în strategiile de învățare de-a lungul vieții (8) a invitat statele membre să aplice patru principii de orientare în vederea susținerii tranzițiilor profesionale de-a lungul vieții cetățenilor: încurajarea dobândirii de-a lungul vieții a competențelor de gestionare a carierei, facilitarea accesului tuturor cetățenilor la serviciile de orientare, dezvoltarea asigurării calității serviciilor de orientare și încurajarea coordonării și cooperării între diverși actori la nivel național, regional și local.

               (24)

               În ciuda acestor eforturi, accesul și participarea adulților slab calificați la oportunități de educație și de formare profesională reprezintă în continuare o provocare. Politicile active în domeniul pieței forței de muncă urmăresc încadrarea cât mai rapidă a șomerilor în câmpul muncii, însă nu oferă întotdeauna oportunități flexibile și personalizate de actualizare a competențelor. Puține politici publice abordează necesitatea actualizării competențelor celor care au deja un loc de muncă, astfel încât aceștia sunt expuși riscului de pierdere a relevanței actuale a competențelor și a locului de muncă, în timp ce persoanele cele mai îndepărtate de piața forței de muncă au cele mai mari necesități în materie de actualizare a competențelor, dar la ele se ajunge cel mai greu.

               (25)

               Consiliul și reprezentanții guvernelor statelor membre au invitat Comisia să prezinte propunerea pentru o nouă agendă pentru competențe în Europa, abordând, printre altele, modalități de stimulare a dezvoltării competențelor și a însușirii de cunoștințe și recunoscând că finalizarea nivelului secundar superior sau a unuia echivalent tinde să fie considerată drept standard minim pentru asigurarea unei tranziții reușite de la școală la piața forței de muncă și obținerea accesului la învățarea continuă.

               (26)

               Baza de cunoștințe de care au nevoie factorii de decizie politică și practicienii este în creștere, însă incompletă. Organele Uniunii, în special Eurostat, Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA) și Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (Cedefop), ar putea efectua în continuare cercetări, expertize și analize relevante. Rezultatele activităților desfășurate în cadrul cooperării europene în domeniul ocupării forței de muncă, al educației și formării profesionale ar putea contribui în continuare la dezvoltarea bazei de cunoștințe și a învățării reciproce.

               (27)

               Organizațiile patronale, angajatorii, sindicatele, camerele de industrie, comerț și meserii, entitățile naționale implicate în planificarea, organizarea și promovarea activităților de educație și formare profesională și în politicile de integrare a migranților, serviciile de ocupare a forței de muncă, furnizorii de educație și formare, organizațiile intermediare și sectoriale, organizațiile societății civile, actorii economici locali și regionali, bibliotecile, serviciile comunitare și cursanții adulți înșiși se numără printre actorii-cheie în eforturile concertate necesare pentru a intra în contact cu persoanele vizate, pentru a le mobiliza și a le oferi orientare și sprijin pe măsură ce fac progrese în cadrul parcursurilor lor de actualizare a competențelor.

               (28)

               Diversitatea grupului-țintă și fragmentarea și complexitatea măsurilor de politică în acest domeniu conduc adesea la o lipsă a abordărilor sistematice cu privire la actualizarea competențelor forței de muncă și la o lipsă de conștientizare a beneficiilor socio-economice ale actualizării acestor competențe. Prin urmare, ar fi binevenite eforturi de politică coerente, pe baza unei coordonări eficace și a unor parteneriate între domeniile de politică.

               (29)

               Dat fiind că sistemele de învățământ și formare profesională și situațiile piețelor muncii diferă în mod substanțial între statele membre și între regiuni, nu există o abordare uniformă în ceea ce privește capacitatea de inserție profesională. În acest context, progresele în direcția unui anumit nivel de calificare sunt mai degrabă un mijloc de a spori capacitatea de inserție profesională și participarea activă în societate, decât un scop în sine,

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE,
   în conformitate cu legislația, circumstanțele și resursele disponibile la nivel național și în strânsă cooperare cu partenerii sociali și cu furnizorii de educație și formare profesională:

               1.

               să ofere adulților cu un nivel scăzut de competențe, cunoștințe și aptitudini, de exemplu celor care au părăsit educația sau formarea profesională inițială fără a obține o calificare corespunzătoare învățământului secundar superior sau a unuia echivalent și care nu sunt eligibili pentru sprijin în temeiul garanției pentru tineret, acces la parcursuri de actualizare a competențelor care să le ofere oportunități, în funcție de nevoile lor individuale, pentru:

                           (a)

                           a dobândi un nivel minim de alfabetizare, competențe numerice și competențe digitale; și/sau

                           (b)

                           a dobândi o gamă mai largă de aptitudini, cunoștințe și competențe relevante pentru piața forței de muncă și participarea activă în societate, bazându-se pe Recomandarea 2006/962/CE privind competențele fundamentale pentru învățarea pe tot parcursul vieții, prin realizarea de progrese către o calificare de nivelul CEC 3 sau 4, în funcție de circumstanțele naționale;

               2.

               ținând seama de circumstanțele naționale, de resursele disponibile și de strategiile naționale existente, să identifice grupurile-țintă prioritare pentru punerea în aplicare a parcursurilor de actualizare a competențelor la nivel național. În acest context, să ia în considerare, de asemenea, egalitatea de gen, diversitatea și diferitele subgrupuri din cadrul populației vizate;

               3.

               după caz, să elaboreze parcursurile de actualizare a competențelor pe baza a trei pași: evaluarea competențelor, furnizarea unei oferte de învățare personalizate, flexibile și de calitate, precum și validarea și recunoașterea competențelor dobândite. Respectivele măsuri ar putea fi facilitate prin orientări și măsuri de sprijin, astfel cum se prevede la punctele 12-14 și prin optimizarea utilizării potențialului tehnologiilor digitale, dacă este cazul;

         Evaluarea competențelor

               4.

               să ofere adulților din grupurile-țintă prioritare definite în conformitate cu punctul 2 posibilitatea de a fi evaluați, de exemplu, printr-un audit al competențelor, pentru a se identifica competențele existente și nevoile de actualizare;

               5.

               să aplice, după caz, în cazul adulților slab calificați, mecanismele de validare instituite în conformitate cu Recomandarea Consiliului din 20 decembrie 2012 privind validarea învățării non-formale și informale pentru a identifica, a documenta, a evalua și/sau a certifica competențele existente;

         O ofertă de învățare individualizată și flexibilă

               6.

               să furnizeze o ofertă de educație și formare profesională, în conformitate cu punctul 1, care să răspundă necesităților identificate prin evaluarea competențelor. În cazul migranților din țări terțe, să includă, după caz, oportunități de formare lingvistică și de pregătire pentru formare;

               7.

               să permită utilizarea sporită a unităților de rezultate ale învățării care pot fi documentate, evaluate și validate pentru a înregistra progresele cursanților în diferite etape, în cazul în care acestea sunt în conformitate cu sistemele și circumstanțele naționale;

               8.

               să aibă în vedere, pe cât posibil, nevoile de pe piața muncii la nivel local, regional și național, atunci când stabilesc o ofertă în conformitate cu punctul 1, și să o pună în aplicare în strânsă cooperare cu părțile interesate relevante, în special partenerii sociali și actorii economici de la nivel local, regional și național;

         Validarea și recunoașterea

               9.

               să se bazeze pe mecanismele de validare existente instituite în conformitate cu recomandarea Consiliului din 20 decembrie 2012 privind validarea învățării non-formale și informale pentru a evalua și atesta cunoștințele, aptitudinile și competențele dobândite, inclusiv învățarea la locul de muncă, precum și să încurajeze certificarea acestora în vederea unei calificări, în conformitate cu cadrele și sistemele naționale de calificări;

               10.

               în conformitate cu legislația, circumstanțele și resursele disponibile la nivel național, să se bazeze în punerea în aplicare a parcursurilor de actualizare a competențelor pe principiile prezentate la punctele 11-18;

         Coordonare și parteneriat

               11.

               să asigure o coordonare eficace pentru a pune în aplicare prezenta recomandare și să sprijine, după caz, implicarea actorilor publici și privați relevanți din domeniul educației și formării profesionale, al ocupării forței de muncă, social, cultural și din alte domenii de politică relevante, precum și promovarea de parteneriate între aceștia, inclusiv cooperarea transfrontalieră și regională;

         Măsuri de informare, de orientare și de sprijin

               12.

               să pună în aplicare măsuri de motivare și de informare care să includă conștientizarea beneficiilor generate de actualizarea competențelor, punerea la dispoziție a informațiilor privind orientarea, măsurile de sprijin, oportunitățile de actualizare a competențelor și organismele responsabile existente, precum și oferirea de stimulente celor mai puțin motivați, astfel încât aceștia să profite de posibilitățile disponibile;

               13.

               să furnizeze servicii de orientare și/sau mentorat pentru a sprijini progresele cursanților de-a lungul tuturor etapelor procesului de actualizare a competențelor;

               14.

               să aibă în vedere conceperea și punerea în aplicare a unor măsuri de sprijin care să abordeze în mod echitabil obstacolele în calea participării la parcursurile de actualizare a competențelor. Aceste măsuri ar putea fi, printre altele, un sprijin direct acordat cursanților sau un sprijin indirect acordat angajatorilor pentru actualizarea competențelor angajaților lor;

               15.

               să sprijine formarea inițială și dezvoltarea profesională continuă a personalului implicat în punerea în aplicare a parcursurilor de actualizare a competențelor, în special în rândul personalului didactic;

         Control și evaluare

               16.

               în măsura posibilităților, în termen de un an de la adoptarea prezentei recomandări, și cel târziu până la mijlocul anului 2018 și pornind de la mecanismele naționale existente relevante și cadrele financiare existente, să prezinte măsuri adecvate pentru punerea în aplicare a prezentei recomandări la nivel național;

               17.

               să evalueze, în contextul cadrelor naționale existente, toate măsurile menționate la punctul 16 și impactul acestora asupra progreselor grupului-țintă în direcția alfabetizării, a dobândirii de competențe numerice și digitale și/sau în direcția unei calificări de nivelul CEC 3 sau 4, în funcție de circumstanțele naționale;

               18.

               să utilizeze rezultatele evaluării pentru a contribui, după caz, la elaborarea și punerea în aplicare a parcursurilor de actualizare a competențelor la nivel național și pentru a contribui în continuare la dezvoltarea politicilor și reformelor pe baza elementelor concrete;

         RECOMANDĂ COMISIEI:

               19.

               să monitorizeze, cu sprijinul Comitetului consultativ pentru formare profesională, punerea în aplicare a prezentei recomandări, îndeosebi prin schimburi precum învățarea reciprocă, în concordanță cu organismele și procesele de coordonare europene relevante care tratează politicile de ocupare a forței de muncă și de educație și formare profesională;

               20.

               să promoveze utilizarea cadrelor actuale relevante în materie de competențe, precum Cadrul european al competențelor digitale pentru cetățeni, precum și instrumentele de evaluare;

               21.

               să faciliteze învățarea reciprocă între statele membre și să pună la dispoziție resursele și informațiile principale pe Platforma electronică pentru învățarea în rândul adulților în Europa (EPALE);

               22.

               să sprijine și să efectueze, în cooperare cu organele Uniunii și cu organizații internaționale, precum OCDE sau UNESCO, cercetările și analizele relevante cu privire la învățarea în rândul adulților și evaluările competențelor (de exemplu, PIAAC);

               23.

               după caz, fără a aduce atingere negocierilor privind următorul cadru financiar multianual și în concordanță cu prioritățile definite pentru perioada 2014-2020, să sprijine utilizarea programelor europene de finanțare actuale și viitoare în domeniul dezvoltării competențelor, în special fondurile structurale și de investiții europene și Erasmus+, în vederea punerii în aplicare a prezentei recomandări, în conformitate cu temeiul juridic al acestora;

               24.

               până la data de 31 decembrie 2018, să facă bilanțul măsurilor de punere în aplicare prezentate de statele membre, în cadrul procedurilor de raportare existente;

               25.

               să analizeze și să evalueze, în cooperare cu statele membre și după consultarea părților interesate vizate, acțiunile întreprinse în urma prezentei recomandări și, în termen de cinci ani de la data adoptării sale, să prezinte Consiliului un raport cu privire la progresele înregistrate în ceea ce privește creșterea nivelului de alfabetizare, de competențe numerice și de competențe digitale în rândul adulților slab calificați, experiența dobândită și implicațiile pentru viitor.

      Adoptată la Bruxelles, 19 decembrie 2016.

            Pentru Consiliu

            Preşedintele

         L. SÓLYMOS

      (1)  JO C 191, 1.7.2011, p. 1.

      (2)  Recomandarea Consiliului din 22 aprilie 2013 privind înființarea unei garanții pentru tineret (JO C 120, 26.4.2013, p. 1).

      (3)  JO L 394, 30.12.2006, p. 10.

      (4)  JO C 111, 6.5.2008, p. 1.

      (5)  JO C 398, 22.12.2012, p. 1.

      (6)  JO C 67, 20.2.2016, p. 1.

      (7)  JO L 307, 18.11.2008, p. 11.

      (8)  JO C 319, 13.12.2008, p. 4.