title: Recomandarea Consiliului din 9 iulie 2013 privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2016

text:
               30.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/51

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 9 iulie 2013
   privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2016
   2013/C 217/13
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010, Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă prin care se oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, dar și la nivelul UE și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile existente. Ei au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 10 iulie 2012, Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2012 (3) și a emis un aviz cu privire la Programul actualizat de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2015.

               (5)

               La 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat Analiza anuală a creșterii economice, marcând începutul Semestrului european 2013 pentru coordonarea politicilor economice. De asemenea, la 28 noiembrie 2012, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (4), Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care nu a identificat Lituania ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 7 februarie 2013, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii economice pentru 2013 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii economice pentru 2013.

               (7)

               La 14 martie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (8)

               La 9 aprilie 2013, Lituania și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2013, iar la 26 aprilie 2013, Programul de convergență pentru perioada 2012-2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (9)

               Pe baza evaluării, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, a Programului de convergență pentru 2013, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare din program este plauzibil, corespunzând în general evaluării formulate în cadrul previziunilor de primăvară ale serviciilor Comisiei. Începând din 2009, ca urmare a unei consolidări ambițioase a finanțelor publice, deficitul public a coborât la 3,2 % din PIB în 2012, ceea ce se consideră a fi suficient pentru a abroga decizia privind existența unui deficit excesiv, ținând seama de costul reformei sistemului de pensii. De asemenea, reducerea deficitului s-a bazat într-o oarecare măsură pe creșterea economică solidă și pe înghețarea temporară a cheltuielilor. Programul de convergență a modificat obiectivul pe termen mediu de la 0,5 % la – 1,0 %, conformându-se astfel în continuare obiectivelor Pactului de stabilitate și de creștere economică. Strategia bugetară prezentată în programul de convergență are drept scop atingerea, până în 2016, a obiectivului pe termen mediu. Pe baza soldului bugetar structural (recalculat), progresele anuale înregistrate în direcția îndeplinirii obiectivului pe termen mediu se situează peste 0,5 % din PIB în termeni structurali. Criteriul de referință din Pactul de stabilitate și de creștere economică privind cheltuielile este îndeplinit pe parcursul perioadei vizate de program. Ajustarea este concentrată întrucâtva la începutul perioadei și se bazează în principal pe limitarea cheltuielilor, însă este susținută doar parțial de măsuri concrete, inclusiv de măsuri cu caracter excepțional care nu sunt întotdeauna specificate. Conform previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, se estimează că ajustarea structurală va fi de 0,3 % din PIB în 2013 și, respectiv, de 0,0 % din PIB în 2014, prin urmare, sub nivelul solicitat de 0,5 % din PIB, ceea ce creează îndoieli asupra traiectoriei de ajustare a programului. Nu au fost încă specificate noile măsuri de consolidare, fiind totodată necesar să se aibă în vedere reforme structurale, inclusiv trecerea spre măsuri bazate pe venituri. În 2012, datoria publică atinge 40,7 %, situându-se în continuare sub 60 % din PIB, și se preconizează o ușoară scădere a acesteia pe parcursul perioadei vizate de programul de convergență. În timp ce Programul de convergență estimează că datoria se va reduce la 39,7 % în 2013, urmând să scadă în continuare la 34,5 % până în anul 2016, conform previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, aceasta se va reduce la 40,1 % din PIB în 2013 și la 39,4 % în 2014. Aceste diferențe sunt în primul rând rezultatul luării în calcul în cadrul Programului de convergență a unor deficite mai mici.

               (10)

               Chiar dacă poziția sa privind deficitul s-a îmbunătățit pe parcursul anilor, Lituania nu dispune încă de o capacitate bugetară suficientă pentru a reacționa la șocuri negative. Se pot aduce totuși îmbunătățiri în ceea ce privește o impozitare care să denatureze mai puțin concurența, precum și în ceea ce privește respectarea normelor fiscale. Lituania continuă să aibă cel mai mic raport la nivelul Uniunii dintre impozite și PIB, consolidarea fiind în principal axată pe partea de cheltuieli. Există în continuare posibilitatea de a lua în considerare surse suplimentare de venituri fiscale, care să fie cel mai puțin dăunătoare creșterii economice, cum ar fi taxele de mediu și impozitele recurente pe bunurile imobile. Chiar dacă Lituania a luat măsuri destinate creșterii veniturilor din impozitele recurente pe bunuri, se pare că sunt necesare eforturi suplimentare în acest sens. Veniturile Lituaniei din taxele de mediu înregistrează o tendință descendentă, clasându-se în 2011 pe penultimul loc din Uniune, ceea ce s-a datorat, de asemenea, faptului că această țară a avut cel mai scăzut nivel al taxelor pe transporturi din Uniune. Acest lucru nu facilitează reducerile în ceea ce privește intensitatea energetică ridicată a economiei Lituaniei. În același timp, cheltuielile care favorizează creșterea economică, de exemplu cele alocate cercetării și educației, ar trebui avute în vedere cu prioritate în sectorul consolidării fiscale. S-a tergiversat punerea în aplicare a legilor destinate consolidării cadrului bugetar. Cadrul bugetar al Lituaniei nu a fost în măsură să prevină politica bugetară prociclică în anii caracterizați de deviație PIB pozitivă. Modificarea legii privind structura bugetului în 2012 este un pas în direcția corectă. Este necesar să se îmbunătățească monitorizarea, responsabilitatea și execuția procedurii bugetare, în special în ceea ce privește municipalitățile, și să se garanteze caracterul obligatoriu al cadrului pe termen mediu.

               (11)

               Evoluția demografică reprezintă o provocare pentru sustenabilitatea fiscală pe termen lung a Lituaniei. O reformă cuprinzătoare a pensiilor, care să vizeze atât sustenabilitatea, cât și caracterul adecvat al pensiilor, rămâne, prin urmare, importantă. Caracterul adecvat al pensiilor constituie o provocare, deoarece populația vârstnică se confruntă cu un risc ridicat de sărăcie și de excluziune. Reforma din 2012 a sistemului acumulării de pensii încurajează acumularea la cel de al doilea pilon de pensii prin stimulente financiare de la bugetul de stat. Aceasta introduce, de asemenea, posibilitatea de a refuza acumularea de pensii private și de a reveni la fondul național de asigurări sociale pe parcursul unei perioade de tranziție, precum și o majorare progresivă a vârstei de pensionare. Reforma va intra în vigoare începând de la 1 ianuarie 2014. Acestea sunt demersuri importante, dar izolate, în direcția cea bună, însă sunt necesare schimbări mai semnificative, în special în cadrul primului pilon al sistemului de pensii. În plus, sunt necesare măsuri destinate promovării capacității de inserție profesională a lucrătorilor în vârstă și medii de lucru adaptate persoanelor în vârstă.

               (12)

               Combaterea șomajului și a ratei scăzute de participare pe piața muncii a mâinii de lucru slab calificate rămâne în continuare o provocare-cheie. Se înregistrează rate ridicate ale șomajului în special în rândul lucrătorilor tineri și al celor necalificați. Necorelarea competențelor a devenit deosebit de pregnantă în timpul crizei și reprezintă o problemă din ce în ce mai mare, fiind mărturie a unor deficiențe structurale la nivelul politicilor în domeniul educației și al pieței muncii. Deficitul de mână de lucru calificată care rezultă din aceasta este agravat de ratele ridicate ale emigrării. Prin urmare, sunt necesare măsuri suplimentare care să vizeze îmbunătățirea flexibilității pieței muncii și stimularea participării, în special a tinerilor, a persoanelor necalificate și a lucrătorilor în vârstă, la piața forței de muncă. Acoperirea globală a măsurilor active pe piața forței de muncă și alocarea financiară pentru fiecare măsură în parte rămân insuficiente, iar măsurile nu sunt direcționate în mod corespunzător în ceea ce îi privește pe lucrătorii slab calificați și pe șomerii de lungă durată. Printr-o revizuire cuprinzătoare a dreptului muncii, la care să participe partenerii sociali, s-ar putea identifica restricțiile și obstacolele administrative inutile care afectează flexibilitatea contractelor de muncă, dispozițiile referitoare la concediere și orarele de lucru flexibile. Pentru înlesnirea trecerii de la educație la piața forței de muncă, programele de ucenicie și stagiile ar putea fi concepute astfel încât să fie mai atractive.

               (13)

               Sărăcia și excluziunea socială ating în continuare niveluri îngrijorător de ridicate. În special, creșterea sărăciei în rândul copiilor reprezintă un motiv de îngrijorare. În 2012 au fost lansate măsuri privind reforma sistemului de ajutoare sociale bănești care vizează acțiuni pentru o mai bună stimulare a încadrării în muncă (prestațiile pentru șomerii de lungă durată care se încadrează în muncă, reducerea treptată a prestațiilor sociale pentru persoanele în vârstă de muncă care sunt inactive) și reducerea sărăciei. Un proiect-pilot desfășurat în cinci municipalități a dat rezultate impresionante în ceea ce privește reducerea cheltuielilor și o mai bună direcționare către beneficiari. În prezent, este necesar să se instituie un sistem de monitorizare pentru a evalua eficiența și impactul acestui proiect asupra combaterii sărăciei și a excluziunii. De asemenea, reforma ar trebui să fie corelată cu măsuri de activare destinate creșterii nivelului de participare, în special a persoanelor care beneficiază de asistență socială pe termen lung. Printre măsurile care vizează reducerea sărăciei se numără o mai bună acoperire a prestațiilor sociale și o nouă metodă de calcul al prestațiilor respective. În plus, la 1 ianuarie 2013, salariul minim a crescut cu 18 %, ceea ce ar putea contribui la reducerea capcanei inactivității și a sărăciei persoanelor încadrate în muncă. Dată fiind amploarea provocării și lipsa unei strategii cuprinzătoare sau a unui plan de acțiune pentru combaterea sărăciei, aceste măsuri par insuficiente.

               (14)

               Începând din 2010, guvernul a întreprins o reformă ambițioasă a întreprinderilor de stat. Reforma este relevantă și credibilă, implicând atât schimbări legislative, cât și organizaționale. Au fost puse în aplicare aspectele normative ale reformei și au fost respectate, în linii mari, cerințele în materie de raportare. Dificultatea actuală constă în evitarea conflictelor de interese în ceea ce privește funcțiile de reglementare și cele de altă natură, precum și în operarea unei distincții între activitățile comerciale și cele necomerciale ale întreprinderilor de stat. Odată ce va fi pe deplin pusă în aplicare, reforma ar putea contribui la stimularea competitivității și a creșterii economice. Monitorizarea conformității va fi, prin urmare, esențială.

               (15)

               Legăturile din sectorul energetic și al gazului cu țările învecinate rămân insuficient dezvoltate. În consecință, concurența în sectorul energetic este foarte limitată, iar prețurile la energie sunt ridicate. În plus, eficiența energetică continuă să reprezinte un motiv de îngrijorare. S-au înregistrat progrese lente în ceea ce privește renovarea clădirilor, inclusiv în ceea ce privește investițiile în cadrul fondului de participare JESSICA, iar domeniul renovării locuințelor private se confruntă în continuare cu provocări majore.

               (16)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Lituaniei și a evaluat Programul național de reformă și Programul de convergență. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Lituania, ci și de conformitatea lor cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul Semestrului european se reflectă în recomandările 1-6 de mai jos.

               (17)

               Ținând seama de această evaluare, Consiliul a examinat Programul de convergență, iar avizul său (5) este reflectat îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca în perioada 2013-2014 Lituania să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să asigure o consolidare fiscală favorabilă creșterii economice și să pună în aplicare strategia bugetară, astfel cum s-a prevăzut, depunând în continuare un efort de ajustare structurală care va permite Lituaniei să atingă obiectivul pe termen mediu. Să acorde prioritate cheltuielilor care favorizează creșterea economică. Să consolideze în continuare cadrul bugetar, în special prin asigurarea unor plafoane de cheltuieli executorii și obligatorii în cadrul bugetar pe termen mediu. Să revizuiască regimul fiscal și să aibă în vedere o creștere a acelor impozite care sunt cel mai puțin dăunătoare creșterii economice, cum ar fi impozitele recurente pentru bunuri și taxele recurente de mediu, inclusiv introducerea taxelor pe autovehicule, continuând totodată consolidarea respectării normelor fiscale.

               2.

               Să adopte și să pună în aplicare o legislație referitoare la o reformă globală a sistemului de pensii. Să coreleze vârsta legală de pensionare cu speranța de viață, să restricționeze accesul la regimurile de pensionare anticipată, să stabilească norme clare de indexare a pensiilor și să promoveze utilizarea sistemelor complementare de economii, asigurând totodată punerea în aplicare a reformelor în curs. Să susțină reforma sistemului de pensii cu măsuri care promovează capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor în vârstă.

               3.

               Să abordeze problema ratei ridicate a șomajului în rândul lucrătorilor slab calificați și al șomerilor de lungă durată prin concentrarea resurselor asupra politicilor active pe piața forței de muncă, îmbunătățind în același timp gradul de acoperire și eficiența acestora. Să îmbunătățească capacitatea de inserție profesională a tinerilor, de exemplu prin intermediul unei garanții pentru tineret, să intensifice punerea în aplicare și eficacitatea programelor de ucenicie și să abordeze necorelările persistente ale competențelor. Să revizuiască pertinența legislației muncii, în vederea flexibilizării contractelor de muncă, a dispozițiilor referitoare la concediere și a orarelor de lucru flexibile, în consultare cu partenerii sociali.

               4.

               Să pună în aplicare măsuri specifice concrete destinate reducerii sărăciei și excluziunii sociale. Să consolideze în continuare legăturile dintre reforma sistemului de ajutoare sociale bănești și măsurile de activare.

               5.

               Să finalizeze punerea în aplicare a reformei întreprinderilor de stat, în special pentru a asigura separarea funcțiilor de proprietate de cele de reglementare, și să monitorizeze îndeaproape respectarea cerințelor reformei.

               6.

               Să intensifice măsurile de îmbunătățire a eficienței energetice a clădirilor, inclusiv prin eliminarea măsurilor de descurajare și prin punerea în aplicare rapidă a fondului de participare. Să promoveze concurența în rețelele energetice prin îmbunătățirea legăturilor cu rețelele din alte state membre atât pentru energia electrică, cât și pentru gazele naturale.

      Adoptată la Bruxelles, 9 iulie 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. ŠADŽIUS

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținută pentru 2013 prin Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 118, 30.4.2013, p. 21).

      (3)  JO C 219, 24.7.2012, p. 54.

      (4)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (5)  Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2016 privind Programul național de reformă al Poloniei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Poloniei pentru 2016

text:
               18.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 299/15

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2016
   privind Programul național de reformă al Poloniei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Poloniei pentru 2016
   (2016/C 299/04)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2016. Prioritățile Analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 17-18 martie 2016. La 26 noiembrie 2015, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (2), Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care nu a identificat Polonia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (2)

               Raportul de țară privind Polonia pentru 2016 a fost publicat la 26 februarie 2016. În cadrul acestuia s-au evaluat progresele realizate de Polonia în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate de Consiliu la 14 iulie 2015 și progresele înregistrate de această țară în îndeplinirea obiectivelor sale naționale din cadrul Strategiei Europa 2020.

               (3)

               La 28 aprilie 2016, Polonia și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2016 și Programul de convergență pentru 2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               În cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene pentru perioada 2014-2020 au fost luate în considerare recomandările relevante specifice fiecărei țări. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (3), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a oferit detalii suplimentare referitoare la modul în care intenționează să facă uz de această dispoziție în orientările privind aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor structurale și de investiții europene și buna guvernanță economică.

               (5)

               În prezent, Polonia face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere. În cadrul Programului său de convergență pentru 2016, guvernul prevede o creștere a deficitului global de la 2,6 % din PIB în 2015 la 2,9 % din PIB în 2017, urmând ca acesta să scadă la 1,3 % din PIB în 2019. Se preconizează că obiectivul bugetar pe termen mediu – un deficit de 1 % din PIB în termeni structurali – nu va fi atins până în 2019, când ia sfârșit perioada acoperită de program. În conformitate cu Programul de convergență, se estimează că ponderea datoriei publice în PIB va crește de la 51,3 % în 2015 la 52,5 % în 2017, urmând să scadă la 50,4 % în 2019. Scenariul macroeconomic care stă la baza acestor proiecții bugetare este plauzibil pentru 2016 și devine favorabil pentru perioada ulterioară. Din previziunile Comisiei din primăvara anului 2016 reiese că există riscul unei abateri semnificative de la ajustarea recomandată atât în 2016, cât și în 2017, în cazul menținerii politicilor actuale. Pe baza evaluării Programului de convergență și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2016, Consiliul consideră că există riscul ca Polonia să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. Prin urmare, vor fi necesare măsuri suplimentare pentru a se asigura respectarea pactului în 2016 și în 2017.

               (6)

               Polonia este singurul stat membru care nu dispune de un consiliu bugetar independent cu drepturi depline și nici nu a făcut cunoscute planuri de înființare a unui astfel de consiliu; cu toate acestea, Polonia dispune de instituții bugetare independente care acoperă o parte din funcțiile unui astfel de consiliu bugetar. Pe lângă mecanismul de frânare a îndatorării înscris în Constituția poloneză, Polonia a introdus în 2013 o regulă de stabilizare a cheltuielilor, care a fost pe deplin aplicată pentru prima oară în cadrul exercițiului bugetar 2015. Totuși, această regulă a fost modificată în decembrie 2015 și va permite creșterea cheltuielilor, în special în contextul actual caracterizat printr-o inflație scăzută. Sustenabilitatea bugetară pe termen lung este expusă unor riscuri importante cauzate de o poziție bugetară inițială nefavorabilă și de creșterea preconizată a costurilor legate de îmbătrânirea populației, în principal în ceea ce privește cheltuielile cu asistența medicală. Din perspectiva sustenabilității datoriei, în cazul menținerii politicilor actuale, riscul bugetar pe termen mediu este ridicat, deoarece se estimează că soldul datoriei va crește.

               (7)

               Conform proiecțiilor, în 2015 veniturile din TVA au rămas scăzute ca procent din PIB, în pofida măsurilor aplicate până în prezent, printre care se numără mecanismul de taxare inversă și răspunderea solidară a firmelor din sectoare sensibile. Îmbunătățirea colectării TVA-ului și combaterea fraudei în materie de TVA constituie priorități pentru guvern, o strategie în acest sens fiind în curs de elaborare. Se preconizează că aceasta va cuprinde măsuri precum noi instrumente IT pentru detectarea și combaterea fraudei în materie de TVA și o reformă a administrației fiscale. În ianuarie 2017 va fi introdusă o limită mai mică pentru plățile în numerar între întreprinderi. Polonia se confruntă în continuare cu provocarea de lungă durată pe care o constituie administrația fiscală ineficientă. Ponderea costurilor de colectare, și anume raportul dintre costurile administrative și veniturile fiscale nete colectate, este cea mai ridicată din Uniune.

               (8)

               Polonia continuă să aplice cote reduse de TVA pentru un mare număr de produse și servicii, ceea ce contribuie la pierderi de venituri și reduce eficiența sistemului TVA. Conform datelor disponibile, cotele reduse de TVA nu constituie un instrument de politică socială eficace, în special din cauza faptului că nu vizează în mod expres gospodăriile vulnerabile. Aceste cote tind să aibă ca efect concret acordarea unor subvenții importante contribuabililor bogați. Se consideră că prestațiile sociale și impozitul pe venit sunt mai bine direcționate și, prin urmare, mai adecvate pentru a atinge obiective de redistribuire. Pierderile de venituri potențiale cauzate de cotele reduse de TVA și de scutirile de impozit opționale sunt printre cele mai ridicate din Uniune.

               (9)

               În pofida îmbunătățirilor recente, piața muncii din Polonia se confruntă cu provocări importante, cum ar fi îmbătrânirea forței de muncă, productivitatea scăzută și un nivel ridicat al segmentării pieței muncii. Acestea sunt corelate cu deficiențele sistemului de învățământ. Deși sistemul de învățământ a fost îmbunătățit în mod semnificativ în ultimii ani, acesta nu reușește încă să le permită elevilor dobândirea aptitudinilor transversale necesare pe piața muncii și în procesul de inovare, care evoluează rapid. Nivelul mediu relativ scăzut al învățământului superior și al cercetării științifice din Polonia are un efect negativ asupra calității ofertei. Gradul de internaționalizare al învățământului superior din Polonia este foarte limitat, atât în ceea ce privește numărul de studenți străini, cât și participarea la colaborarea științifică internațională. Modelul de finanțare a învățământului superior nu promovează suficient calitatea, deoarece utilizează în mare măsură repere comparative și variabile cantitative depășite, cum ar fi numărul de studenți și de cadre didactice universitare. Potrivit angajatorilor, absolvenții nu au aptitudini transversale precum soluționarea problemelor, gândirea critică sau capacitatea de a lucra în echipă. Participarea la învățarea pe tot parcursul vieții este scăzută, iar învățământul profesional și tehnic nu corespunde nevoilor pieței.

               (10)

               Deși disponibilitatea învățământului preșcolar și participarea la acesta au crescut semnificativ în ultimii ani, disponibilitatea serviciilor de îngrijire a copiilor preșcolari rămâne printre cele mai scăzute din Uniune. Creșterea la șapte ani a vârstei de școlarizare obligatorii și eliminarea obligației de participare la învățământul preșcolar pentru copiii cu vârsta de cinci ani, la care se adaugă noile prestații sociale pentru copii, ar putea avea efecte negative asupra participării la piața muncii, în special pentru femei, și merită să fie atent monitorizate.

               (11)

               Deși în 2015 s-a înregistrat o creștere importantă a numărului de contracte de muncă pe durată nedeterminată, Polonia are unul dintre cele mai ridicate procente din Uniune în ceea ce privește contractele de muncă pe durată determinată. Polonia a adoptat recent o serie de măsuri de combatere a segmentării pieței muncii. A fost introdusă o modificare la Codul muncii, au fost majorate contribuțiile de asigurări sociale aferente anumitor contracte de drept civil și se preconizează introducerea în ianuarie 2017 a unei remunerații orare minime pentru persoanele care lucrează cu contracte de drept civil. Cu toate acestea, anumite caracteristici ale Codului muncii descurajează angajatorii să angajeze persoane în baza unor contracte pe durată nedeterminată, recurgerea la acestea rămânând limitată. Această situație este cauzată în principal de gradul ridicat de complexitate al reglementării muncii și de nivelul ridicat al costurilor implicite prevăzute de acest tip de contracte în cazul concedierii angajaților. Printre acestea se numără costurile procedurale ridicate, costurile aferente mecanismelor îndelungate și nesigure de soluționare a litigiilor și dispoziții precum protecția specială acordată lucrătorilor în vârstă împotriva disponibilizărilor.

               (12)

               Mecanismele de asigurări sociale preferențiale specifice anumitor sectoare, în special sistemele de pensii pentru fermieri și mineri, puternic subvenționate, generează costuri bugetare ridicate și pot contribui la reducerea mobilității forței de muncă. Numărul persoanelor asigurate în cadrul sistemului de asigurări sociale speciale pentru fermieri a înregistrat o ușoară scădere începând din 2007, iar guvernul estimează că în 2019 numărul acestora va fi de 1,18 milioane, în timp ce numărul beneficiarilor sistemului de pensii, care se ridică în prezent la 1,229 milioane, va crește, probabil, până în 2018. Începând din 2011, ponderea cheltuielilor de la bugetul de stat destinate sistemului de asigurări sociale pentru fermieri (Kasie Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego – KRUS) a rămas constantă, fiind de 1 % din PIB. Fermierii nu sunt supuși niciunei cerințe generale privind plata impozitului și nici obligației de a avea un sistem contabil, iar autofinanțarea KRUS este scăzută. În Polonia, numărul exploatațiilor agricole a fost de 1,382 de milioane în 2014, dintre care 52 % au o suprafață mai mică de 5 ha (conform Biroului Statistic Central). Minerii sunt exceptați de la aplicarea sistemului general public de pensii cu cotizații predefinite și beneficiază de coeficienți multiplicatori preferențiali speciali în vederea calculării pensiilor, ceea ce reprezintă pentru finanțele publice un cost anual semnificativ de peste 0,5 % din PIB. Perspectivele demografice nefavorabile s-au concretizat deja prin scăderea populației de vârstă activă. Prin urmare, menținerea unei tendințe pozitive în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, în special în cazul lucrătorilor în vârstă, este esențială, inclusiv pentru a permite sistemului public de pensii să rămână adecvat și viabil. Deși vârsta medie efectivă de pensionare a crescut în ultimii ani, aceasta rămâne cu mult sub vârsta legală de pensionare. Prin urmare, creșterea vârstei efective de pensionare este esențială pentru adecvarea socială pe termen lung a pensiilor viitoare și pentru stabilitatea finanțelor publice, precum și pentru creșterea participării la piața muncii.

               (13)

               În pofida investițiilor considerabile realizate în ultimii ani, se înregistrează în continuare blocaje și deficiențe în rețelele de transport, energie și comunicații. Activitatea de investiții este îngreunată de obstacole legate de funcționarea administrației publice, fiscalitate, mediul pentru activitățile de cercetare, dezvoltare și inovare, precum și de ritmul lent de executare a contractelor. Deficiențele care afectează capacitatea managerială și administrativă au un efect negativ asupra execuției la timp a proiectelor de investiții din sectorul feroviar și a altor proiecte de infrastructură din sectoarele transporturilor, energiei și telecomunicațiilor. Economia Poloniei rămâne mare consumatoare de energie și produce un nivel ridicat de emisii de dioxid de carbon, iar câștigurile care ar putea fi obținute prin îmbunătățirea eficienței energetice sunt semnificative. Instalațiile de producție de energie electrică sunt învechite și rămân puternic dependente de cărbune. Rețeaua de distribuție nu este suficient conectată cu țările vecine. Schema de sprijin pentru energia din surse regenerabile, care trebuia să intre în vigoare la 1 ianuarie 2016, a fost amânată, creând incertitudine în rândul investitorilor. Printre principalii factori care stau în calea investițiilor, în special în sectorul construcțiilor, sunt slaba acoperire a amenajării teritoriului și instabilitatea din acest domeniu, mai ales la nivel local, precum și reglementarea excesivă și inconsecvențele normative și administrative care împiedică eliberarea autorizațiilor de construire.

               (14)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Poloniei, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2016. De asemenea, a evaluat Programul de convergență și Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Poloniei în anii anteriori. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Polonia, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a UE prin contribuția UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările formulate în cadrul semestrului european se reflectă în recomandările 1-3 de mai jos.

               (15)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de convergență al Poloniei, iar avizul său (4) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în 2016 și în 2017, Polonia să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să realizeze o ajustare bugetară anuală de 0,5 % din PIB în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu în 2016 și 2017. Să consolideze cadrul bugetar, inclusiv prin instituirea unui consiliu bugetar independent. Să îmbunătățească sistemul de colectare a impozitelor, asigurând o mai bună respectare a legislației în materie de TVA, și să limiteze utilizarea pe scară largă a cotelor reduse de TVA.

               2.

               Să asigure sustenabilitatea și adecvarea sistemului de pensii și să sporească participarea la piața muncii, lansând reforma regimurilor de pensii preferențiale, înlăturând obstacolele din calea tipurilor de locuri de muncă bazate într-o mai mare măsură pe contracte pe durată nedeterminată și îmbunătățind relevanța pentru piața muncii a educației și formării profesionale.

               3.

               Să ia măsuri prin care să elimine obstacolele din calea investițiilor în transporturi, construcții și infrastructură energetică și să crească gradul de acoperire al amenajării teritoriului la nivel local.

      Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. KAŽIMÍR

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (JO L 306, 23.11.2011, p. 25).

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (4)  Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Decizia 2007/78/CE a Comisiei din 22 decembrie 2006

text:
               6.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 32/28

      DECIZIA 2007/78/CE A COMISIEI

   din 22 decembrie 2006
   Acest act, nefiind un act normativ de aplicare generală, nu va face obiectul unei publicări în ediţia specială a JO


title: Recomandarea Comisiei din 7 mai 2009 cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în UE

text:
               20.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 124/67

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 7 mai 2009
   cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în UE
   (2009/396/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (1), în special articolul 19 alineatul (1),
   în urma consultării Comitetului pentru comunicații,
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE, autoritățile naționale de reglementare (ANR-urile) contribuie la dezvoltarea pieței interne, printre altele, cooperând reciproc și cu Comisia într-un mod transparent pentru a asigura elaborarea unor practici de reglementare unitare. Totuși, în timpul evaluării a mai mult de 850 de proiecte de măsuri notificate în temeiul articolului 7 din Directiva 2002/21/CE, s-a observat că există în continuare incoerențe în reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor de voce.

               (2)

               Deși în majoritatea statelor membre sunt prevăzute anumite forme de tarifare în funcție de costuri, predomină divergențele între măsurile de control al prețului. Varietății de instrumente pentru calcularea costurilor i se adaugă practicile diferite de implementare a acestora. Prin urmare, se măresc diferențele între tarifele de terminare a apelurilor aplicate la nivelul pieței de gros în Uniunea Europeană, ele putând fi numai parțial explicate de specificitățile naționale. Grupul european al autorităților de reglementare (ERG) instituit prin Decizia 2002/627/CE a Comisiei (2) a recunoscut acest fapt în poziția sa comună cu privire la simetria tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și la simetria tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele mobile. În mai multe cazuri, ANR-urile au autorizat aplicarea unor tarife mai ridicate de terminare a apelurilor de către operatorii mai mici ai rețelelor fixe sau mobile pe motiv că aceștia sunt noi intrați pe piață și nu au putut beneficia de economii de scară și/sau sunt supuși unor condiții diferite în ceea ce privește costurile. Aceste asimetrii sunt prezente atât înăuntrul frontierelor naționale, cât și între țări, deși numărul lor scade lent. ERG a recunoscut în poziția sa comună că tarifele de terminare a apelurilor trebuie, în principiu, să fie simetrice, asimetriile necesitând justificări adecvate.

               (3)

               Divergențele semnificative la nivelul reglementării tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețelele fixe și în rețelele mobile creează distorsiuni grave ale concurenței. Situația de pe piața terminării apelurilor este aceea a unui acces bidirecțional în care se presupune că ambii operatori de interconectare beneficiază de acordul existent în acest sens, dar, deoarece acești operatori se află în același timp în concurență pentru abonați, ratele de terminare a apelurilor pot avea implicații strategice și concurențiale importante. Atunci când ratele de terminare a apelurilor sunt fixate la un nivel care depășește costurile eficiente, se creează transferuri substanțiale între piețele de telefonie fixă și mobilă și consumatori. În plus de aceasta, pe piețele în care operatorii dețin cote de piață asimetrice, se poate ajunge la plata unor sume importante de la micii concurenți spre concurenții mai mari. În plus, nivelul absolut al tarifelor de terminare a apelurilor în rețelele mobile rămâne ridicat într-o serie de state membre în comparație cu tarifele practicate în alte țări din afara Uniunii Europene, precum și în comparație cu tarifele de terminare a apelurilor în rețelele fixe în general, ceea ce se traduce în continuare cu prețuri ridicate, deși în scădere, pentru consumatorii finali. Un tarif ridicat de terminare a apelurilor are tendința de a implica prețuri cu amănuntul ridicate pentru originarea apelurilor și o rată a utilizării proporțional mai scăzută, reducându-se astfel bunăstarea consumatorului.

               (4)

               Lipsa armonizării, până în prezent, în ceea ce privește aplicarea principiilor contabilității costurilor la piața terminării apelurilor demonstrează necesitatea unei abordări comune care să ofere o securitate juridică mai ridicată și măsuri de stimulare adecvate pentru investitorii potențiali și să reducă povara legislativă suportată de operatorii care acționează în prezent în mai multe state membre. Obiectivul unui cadru legislativ coerent pentru piețele de terminare a apelurilor este clar, este recunoscut de ANR-uri și a fost menționat în mod repetat de către Comisie în cadrul evaluării propunerilor de măsuri în temeiul articolului 7 din Directiva 2002/21/CE.

               (5)

               Anumite prevederi ale cadrului legislativ pentru rețelele și serviciile de comunicare electronică impun implementarea mecanismelor contabilității costurilor și a obligațiilor de control al prețurilor necesare și adecvate; este vorba mai ales de articolele 9, 11 și 13 coroborate cu considerentul 20 din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (3).

               (6)

               Recomandarea 2005/698/CE a Comisiei din 19 septembrie 2005 privind separarea contabilă și contabilitatea costurilor în temeiul cadrului reglementar al comunicațiilor electronice (4) a prevăzut un cadru pentru o aplicare coerentă a prevederilor specifice referitoare la contabilitatea costurilor și separarea contabilă, în vederea ameliorării transparenței sistemului contabil de reglementare, a metodelor, precum și a procedurilor de audit și raportare spre beneficiul tuturor părților implicate.

               (7)

               Serviciul furnizat la nivelul pieței de gros de terminare a apelurilor de voce este serviciul necesar pentru terminarea apelurilor la puncte fixe (în rețele fixe) sau la abonați (în rețele mobile). Sistemul de tarifare din UE se bazează pe principiul „Calling Party Network Pays” (adică rețeaua părții apelante plătește), ceea ce înseamnă că tariful de terminare este stabilit de rețeaua apelată și plătit de rețeaua apelantă. Acest serviciu nu îi este facturat apelatului și acesta nu are, în general, niciun motiv de a reacționa la prețul de terminare stabilit de furnizorul său de rețea. În acest context, tarifarea excesivă este preocuparea principală, în materie de concurență, a autorităților de reglementare. Prețurile ridicate de terminare a apelurilor sunt recuperate, în final, prin impunerea utilizatorilor finali a unor tarife mai ridicate pentru apeluri. Având în vedere situația de acces bidirecțional a piețelor de terminare a apelurilor, alte probleme potențiale de concurență includ subvenționarea încrucișată între operatori. Aceste probleme potențiale de concurență apar atât pe piața terminării apelurilor în rețele fixe, cât și pe cea în rețele mobile. Astfel, având în vedere capacitatea și motivația operatorilor de terminare a apelurilor de a ridica în mod substanțial prețurile peste costuri, tarifarea în funcție de costuri este considerată ca fiind cea mai potrivită măsură pentru a rezolva această problemă pe termen mediu. Considerentul 20 din Directiva 2002/19/CE menționează că metoda de recuperare a costurilor trebuie să fie adaptată situației. Având în vedere caracteristicile specifice ale piețelor de terminare a apelurilor și problemele asociate legate de concurență și de distribuție, Comisia a recunoscut de multă vreme că stabilirea unei abordări comune bazate pe un standard de cost eficient și pe aplicarea unor tarife simetrice de terminare a apelurilor ar promova eficiența și concurența sustenabilă și ar maximiza beneficiile consumatorilor din punct de vedere al prețului și al ofertelor de servicii.

               (8)

               În conformitate cu articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2002/21/CE, statele membre se asigură că, la îndeplinirea sarcinilor de reglementare prevăzute de directiva în cauză și de directivele specifice, în special cele menite să asigure o concurență efectivă, ANR-urile țin cât mai mult seama de faptul că este de dorit ca reglementările să fie neutre din punct de vedere tehnologic. Articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2002/21/CE impune, de asemenea, ANR-urilor să promoveze concurența, printre altele, prin garantarea unui beneficiu maxim utilizatorilor în termeni de alegere, preț și calitate a serviciilor și asigurându-se că nu există nici un fel de denaturare sau restricție a concurenței. Pentru a realiza aceste obiective, precum și o aplicare consecventă în toate statele membre, tarifele de terminare reglementate trebuie reduse, cât mai repede, la nivelul costurilor unui operator eficient.

               (9)

               Într-un mediu competitiv, operatorii ar concura pe baza costurilor curente și nu ar fi compensați pentru costurile suportate din cauza unor ineficiențe. Datele referitoare la costurile istorice trebuie, prin urmare, convertite în costuri curente pentru a reflecta costurile unui operator eficient care utilizează o tehnologie modernă.

               (10)

               Operatorii compensați pentru costurile reale suportate pentru terminarea apelurilor au o motivație scăzută să amelioreze eficacitatea. Implementarea unui model bottom-up este coerentă cu conceptul dezvoltării unei rețele pentru un operator eficient, iar modelul economic/tehnic de rețea eficientă este construit cu ajutorul costurilor curente. Acesta reflectă mai degrabă cantitatea de echipamente necesară, și nu cantitatea efectiv furnizată, și ignoră costurile moștenite.

               (11)

               Având in vedere faptul că un model bottom-up se bazează în cea mai mare parte pe date derivate – de exemplu costurile de rețea sunt calculate pe baza informațiilor de la vânzătorii de echipamente –, autoritățile de reglementare ar putea dori coroborarea rezultatelor unui model bottom-up cu rezultatele unui model top-down, pentru a produce rezultate cât mai fiabile posibil și pentru a evita discrepanțele prea mari între cheltuielile de exploatare, costul investițiilor și repartiția costurilor între un operator ipotetic și unul real. Pentru a identifica și ameliora eventualele deficiențe ale modelului bottom-up, cum ar fi asimetria informației, ANR trebuie să compare rezultatele abordării prin modelizarea bottom-up cu cele obținute printr-un model corespondent top-down care folosește date verificate.

               (12)

               Modelul costului trebuie să se bazeze pe alegerea tehnologiile eficiente, disponibile pe durata prevăzută de model, în măsura în care acestea pot fi identificate. De aceea, un model bottom-up elaborat în prezent ar putea, în principiu, să plece de la ipoteza că rețelele de bază pentru rețelele fixe fac parte din următoarea generație de rețele (NGN). Modelul bottom-up pentru rețelele mobile ar trebui să plece de la ipoteza unei combinații între 2G și 3G pentru partea de acces a rețelei conform situației anticipate, în timp ce partea de bază a rețelei ar putea să se întemeieze pe NGN.

               (13)

               Având în vedere caracteristicile particulare ale piețelor de terminare a apelurilor, costurile serviciilor de terminare a apelurilor trebuie să fie calculate pe baza unui model de costuri incrementale pe termen lung (LRIC). Într-un model LRIC, toate costurile sunt variabile și, deoarece se presupune că toate activele sunt înlocuite pe termen lung, fixarea cheltuielilor pe baza LRIC permite recuperarea eficientă a costurilor. Modelele LRIC includ numai acele costuri generate de furnizarea unei prestări suplimentare definite. O abordare a costurilor incrementale care atribuie numai costurile generate eficient, care nu ar fi suportate dacă serviciul inclus în prestarea suplimentară nu ar mai fi furnizat (adică costurile evitabile) promovează producția și consumul eficiente și minimizează denaturările potențiale ale concurenței. Cu cât ratele de terminare a apelurilor se îndepărtează mai mult de costurile incrementale, cu atât vor fi mai mari denaturările concurenței între piețele de telefonie fixă și mobilă și/sau între operatorii cu cote de piață asimetrice și fluxurile de trafic. De aceea este justificată aplicarea unei abordări LRIC pure, conform căreia prestarea suplimentară este serviciul de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros și care include numai costurile evitabile. O abordare LRIC ar permite și recuperarea tuturor costurilor fixe și variabile (din moment ce se consideră că pe termen lung costurile fixe vor deveni variabile), care se adaugă furnizării serviciului de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros, facilitând astfel recuperarea eficientă a costurilor.

               (14)

               Costurile evitabile reprezintă diferența dintre costurile totale identificate pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale identificate pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii, cu excepția serviciului de terminare a apelurilor furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros (adică costul separat al unui operator care nu oferă părților terțe serviciul de terminare). Pentru asigurarea unei atribuiri adecvate a costurilor, trebuie făcută distincția între cele legate de trafic – adică toate costurile fixe și variabile care cresc cu nivelul traficului – și cele nelegate de trafic – adică toate costurile care nu cresc atunci când crește traficul. Pentru identificarea costurilor evitabile care corespund serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros, costurile nelegate de trafic trebuie ignorate. Apoi, poate fi indicată atribuirea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii (cum ar fi originarea apelurilor, SMS, MMS, bandă largă, linii închiriate etc.), serviciul de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros fiind luat în considerare abia la sfârșit. Costurile atribuite serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros trebuie, astfel, să fie egale cu costurile suplimentare generate de furnizarea serviciului. Prin urmare, contabilizarea costurilor bazată pe abordarea LRIC pentru serviciile de terminare a apelurilor furnizate la nivelul pieței de gros a telefoniei fixe și mobile trebuie să permită numai recuperarea costurilor care ar putea fi evitate dacă un serviciu de terminare a apelurilor nu ar mai fi furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros.

               (15)

               Se poate observa că terminarea apelurilor este un serviciu care generează beneficii atât pentru partea apelantă, cât și pentru partea apelată (dacă apelatul nu ar realiza un beneficiu, el nu ar accepta apelul), ceea ce sugerează că ambele părți contribuie la generarea costurilor. Utilizarea principiului ocazionării costurilor pentru stabilirea prețurilor în funcție de costuri ar sugera că acestea din urmă trebuie suportate de cel care le-a generat. Având în vedere caracterul bilateral al piețelor de terminare a apelurilor cu costuri generate de două părți, nu toate costurile aferente trebuie recuperate prin tarifele reglementate de terminare a apelurilor, la nivelul pieței de gros. În sensul prezentei recomandări, însă, se pot recupera prin tarifele la nivelul pieței de gros toate costurile evitabile ale serviciului de terminare a apelurilor furnizat pe piața de gros, adică toate costurile care cresc odată cu creșterea traficului de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros.

               (16)

               La stabilirea tarifelor de terminare a apelurilor, orice deviație de la nivelul unic al costului eficient trebuie justificată de diferențe obiective de cost care nu pot fi controlate de operator. În cazul rețelelor fixe nu a fost identificată nicio astfel de diferență obiectivă de cost care să fie în afara controlului operatorului. În cazul rețelelor mobile, o repartiție inegală a frecvențelor poate fi considerată un factor exogen care generează diferențe ale costurilor unitare între operatorii de telefonie mobilă. Diferențe exogene de cost pot apărea atunci când repartizarea frecvențelor nu s-a realizat cu ajutorul unor mecanisme bazate pe principiile pieței, ci pe baza unui proces secvențial de acordare a licențelor. Atunci când repartizarea frecvențelor se realizează cu ajutorul unui mecanism bazat pe principiile pieței cum ar fi licitația sau atunci când există o piață secundară, diferențele de cost datorate frecvențelor sunt generate într-un mod mai intrinsec și este posibilă reducerea lor semnificativă sau eliminarea lor.

               (17)

               Noii intrați pe piețele de telefonie mobilă riscă să aibă și costuri unitare mai ridicate pentru o perioadă de tranziție, până când ating nivelul minim de eficiență. În astfel de situații, după ce au identificat existența unor obstacole pentru intrarea și dezvoltarea pe piața cu amănuntul, ANR-urile le pot permite acestora să își recupereze costurile incrementale mai ridicate față de cele ale operatorului modelizat, în decursul unei perioade de tranziție de până la patru ani de la intrarea pe piață. Este rezonabil să se prevadă o perioadă de patru ani pentru eliminarea treptată a asimetriilor, în baza poziției comune a ERG și potrivit estimării conform căreia pe piața telefoniei mobile ar fi necesari trei-patru ani după intrarea pe piață pentru a se ajunge la o cotă de piață între 15 și 20 % care să se apropie, astfel, de nivelul minim de eficiență. Aceasta diferă de situația noilor intrați pe piețele de telefonie fixă, care au posibilitatea de a obține costuri unitare scăzute concentrându-și rețelele asupra unor legături cu o densitate ridicată în anumite zone geografice și/sau prin închirierea de inputuri pertinente în rețea de la operatorii istorici.

               (18)

               Abordarea preferată este o metodă de amortizare care să reflecte valoarea economică a unui activ. Totuși, dacă nu este posibilă elaborarea unui model fiabil de amortizare economică, alte abordări sunt posibile, inclusiv metoda de amortizare liniară, anuitățile sau anuitățile variabile. Criteriul pentru a alege între abordările alternative este cât de mult se apropie acestea de evaluarea economică a amortizării. Astfel, dacă nu este posibilă elaborarea unui model fiabil de amortizare economică, profilul amortizării fiecărui activ principal al modelului bottom-up trebuie examinat separat și trebuie aleasă abordarea care generează un profil de amortizare similar cu cel al amortizării economice.

               (19)

               În ceea ce privește nivelul de eficiență, piețelor de telefonie fixă și mobilă li se aplică considerente diferite. Nivelul minim de eficiență poate fi atins la niveluri diferite în sectorul telefoniei fixe și în cel al telefoniei mobile, aceasta depinzând de diversele cadre reglementare și comerciale care li se aplică fiecăruia.

               (20)

               Atunci când reglementează tarifele de terminare la nivelul pieței de gros, ANR-urile nu trebuie să împiedice operatorii să adopte acorduri alternative pentru schimbarea traficului de terminare pe viitor, în măsura în care aceste acorduri sunt coerente cu principiile pieței concurențiale.

               (21)

               O perioadă de tranziție până la 31 decembrie 2012 este considerată ca suficient de lungă pentru a permite, pe de o parte, ANR-urilor să implementeze modelul costului și, pe de altă parte, operatorilor să-și adapteze planul de afaceri în consecință, răspunzând în același timp nevoii urgente de a garanta consumatorilor un beneficiu maxim în termen de tarife eficiente de terminare bazate pe costuri.

               (22)

               Pentru ANR-urile cu resurse limitate, ar putea fi necesară, în mod excepțional, o perioadă suplimentară de tranziție pentru pregătirea modelului recomandat al costului. În astfel de circumstanțe, dacă o ANR poate demonstra că o metodă (de exemplu analiza comparativă) diferită de modelul bottom-up LRIC bazat pe costurile curente duce la rezultate coerente cu această recomandare și compatibile, din punct de vedere al eficienței, cu rezultatele generate de o piață competitivă, ea ar putea lua în calcul stabilirea unor prețuri provizorii pe baza acestei metode alternative până la 1 iulie 2014. ANR-urile care dispun de resurse limitate și pentru care ar fi cu adevărat disproporționată aplicarea metodei recomandate pentru calcularea costului după această dată pot continua să aplice o metodă alternativă până la revizuirea prezentei recomandări, cu excepția cazului în care organismul instituit pentru cooperarea dintre ANR-uri și Comisie, inclusiv grupurile de lucru aferente, furnizează sprijin practic și orientări suficiente pentru a compensa limitarea respectivă a resurselor și, în particular, costul implementării metodei recomandate. Rezultatele generate prin metode alternative nu trebuie să depășească media tarifelor de terminare a apelurilor stabilite de acele ANR-uri care implementează metoda recomandată pentru calcularea costului.

               (23)

               Prezenta recomandare a făcut obiectul unei proceduri de consultare publică,

         RECOMANDĂ:

               1.

               Atunci când autoritățile naționale de reglementare (ANR-urile) impun, în conformitate cu articolul 13 din Directiva 2002/19/CE, obligații de control al prețurilor operatorilor desemnați de ANR-uri ca deținători de putere semnificativă pe piețele de gros ale serviciilor de terminare a apelurilor de voce în rețelele de telefonie publică (denumite în continuare „piețele terminării apelurilor în rețele fixe și în rețele mobile”) în urma unor analize ale pieței realizate în conformitate cu articolul 16 din Directiva 2002/21/CE, ANR-urile trebuie să fixeze tarife de terminare a apelurilor pe baza costurilor suportate de un operator eficient. Aceasta implică și simetria tarifelor respective. În acest scop, ANR-urile trebuie să procedeze în modul descris în cele ce urmează.

               2.

               Se recomandă întemeierea evaluării costurilor eficiente pe costurile curente și utilizarea unei abordări prin modelizarea bottom-up bazată pe costurile incrementale pe termen lung (LRIC) drept metodă pertinentă pentru calcularea costurilor.

               3.

               ANR-urile pot compara rezultatele abordării prin modelizarea bottom-up cu cele ale unui model top-down care utilizează date verificate, pentru a controla și ameliora fiabilitatea rezultatelor, și pot efectua ajustările implicate.

               4.

               Modelul costului trebuie să se bazeze pe tehnologiile eficiente, disponibile pe durata prevăzută de model. Partea de bază a rețelelor fixe și a rețelelor mobile ar putea, în principiu, să facă parte din următoarea generație de rețele (NGN). Partea de acces a rețelelor mobile ar trebui, de asemenea, să se bazeze pe o combinație de telefonie 2G și 3G.

               5.

               Diferitele categorii de costuri la care se fac referiri în acest document sunt definite după cum urmează:

                           (a)

                           „costurile incrementale” sunt acele costuri care pot fi evitate dacă o anumită prestare suplimentară nu mai este furnizată (denumite și costuri evitabile);

                           (b)

                           „costurile legate de trafic” sunt toate acele costuri fixe și variabile care cresc atunci când crește traficul.

               6.

               În cadrul modelului LRIC, prestările suplimentare relevante trebuie definite ca serviciul de terminare a apelurilor de voce furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros. Aceasta implică faptul că, pentru evaluarea costurilor incrementale, ANR-urile trebuie să determine diferența dintre costurile totale pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale pe termen lung ale acestui operator în absența serviciului de terminare a apelurilor furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros. Trebuie făcută o distincție între costurile legate de trafic și costurile nelegate de trafic, acestea din urmă trebuind ignorate atunci când se calculează tarifele de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros. Abordarea recomandată în vederea identificării costurilor incrementale pertinente ar fi atribuirea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii decât celui de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros, pentru ca acestuia din urmă să i se atribuie, în final, doar costurile reziduale legate de trafic. Aceasta implică alocarea serviciilor reglementate de terminare a apelurilor numai a acelor costuri care ar fi putut fi evitate dacă serviciul de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros nu ar mai fi fost furnizat părților terțe. Principiile pentru calcularea serviciului suplimentar, furnizat la nivelul pieței de gros, de terminare a apelurilor în rețelele fixe și, respectiv, în rețelele mobile sunt detaliate în anexă.

               7.

               Abordarea recomandată cu privire la amortizarea activelor este amortizarea economică, atunci când această este posibilă.

               8.

               Atunci când decide asupra scării adecvate a eficienței a operatorului modelizat, ANR-urile trebuie să țină cont de principiile pentru definirea unei scale ale eficienței adecvate rețelelor mobile și fixe de terminare a apelurilor, astfel cum sunt definite în anexă.

               9.

               În cadrul determinării nivelului costului eficient, orice deviație de la principiile sus-menționate trebuie justificată prin diferențe obiective de cost care nu pot fi controlate de operatorul în cauză. Astfel de diferențe obiective de cost pot apărea pe piața terminării apelurilor în rețelele mobile ca urmare a unei repartiții inegale a frecvențelor. În măsura în care frecvențele suplimentare achiziționate în vederea furnizării la nivelul pieței de gros a serviciului de terminare a apelurilor sunt incluse în modelul costului, ANR-urile trebuie să revizuiască în mod regulat diferențele obiective de cost, determinând, printre altele, dacă, pe o bază estimativă, frecvențe suplimentare ar putea deveni disponibile prin procese de atribuire bazate pe principiile pieței care ar duce la dispariția diferențelor de cost rezultate din repartizarea existentă, sau dacă acest dezavantaj relativ în termen de cost se reduce în timp odată cu creșterea volumelor ultimilor intrați.

               10.

               Dacă se poate demonstra că un nou intrat pe piața telefoniei mobile care își desfășoară activitatea sub nivelul minim de eficiență suportă costuri unitare incrementale mai mari decât cele ale operatorului modelizat, după ce au identificat existența unor obstacole pentru intrarea și dezvoltarea pe piața cu amănuntul, ANR-urile pot permite recuperarea acestor costuri superioare pe durata unei perioade de tranziție, prin tarife reglementate de terminare a apelurilor. O astfel de perioadă nu trebuie să depășească patru ani de la intrarea pe piață.

               11.

               Prezenta recomandare nu aduce atingere deciziilor reglementare luate anterior de ANR-uri cu privire la problemele ridicate de aceasta. Cu toate acestea, ANR-urile trebuie să se asigure că, până la 31 decembrie 2012, tarifele de terminare a apelurilor sunt implementate simetric și eficient în ceea ce privește costurile, în funcție de diferențele obiective de cost identificate în conformitate cu punctele 9 și 10.

               12.

               În condiții excepționale în care o ANR nu are capacitatea, în special din cauza resurselor limitate, de a finaliza la timp modelul recomandat al costului și poate demonstra că o metodă diferită de modelul bottom-up LRIC bazat pe costurile curente duce la rezultate coerente cu această recomandare și compatibile, din punct de vedere al eficienței, cu rezultatele generate de o piață competitivă, ea ar putea lua în calcul stabilirea unor prețuri provizorii pe baza acestei metode alternative până la 1 iulie 2014. ANR-urile care dispun de resurse limitate și pentru care ar fi cu adevărat disproporționată aplicarea metodei recomandate pentru calcularea costului după această dată pot continua să aplice o metodă alternativă până la revizuirea prezentei recomandări, cu excepția cazului în care organismul instituit pentru cooperarea dintre ANR-uri și Comisie, inclusiv grupurile de lucru aferente, furnizează sprijin practic și orientări suficiente pentru a compensa limitarea respectivă a resurselor și, în particular, costul implementării metodei recomandate. Rezultatele generate prin metode alternative nu trebuie să depășească media tarifelor de terminare a apelurilor stabilite de acele ANR-uri care implementează metoda recomandată pentru calcularea costului.

               13.

               Prezenta recomandare va fi revizuită cel târziu la patru ani după data aplicării.

               14.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 7 mai 2009.

            Pentru Comisie

         Viviane REDING

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 108, 24.4.2002, p. 33.

      (2)  JO L 200, 30.7.2002, p. 38.

      (3)  JO L 108, 24.4.2002, p. 7.

      (4)  JO L 266, 11.10.2005, p. 64.

      ANEXĂ

         Principiile de calcul al tarifelor de terminare a apelurilor în rețelele fixe la nivelul pieței de gros

      Costurile incrementale pertinente (adică costurile evitabile) ale unui serviciu de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros reprezintă diferența dintre costurile totale pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale pe termen lung ale acestui operator când acesta nu furnizează părților terțe serviciul de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros.
      Trebuie făcută o distincție între costurile legate de trafic și cele nelegate de trafic pentru a se garanta atribuirea corectă a acestor costuri. Costurile nelegate de trafic trebuie ignorate atunci când se calculează tarifele de gros de terminare a apelurilor. Dintre costurile legate de trafic, trebuie atribuite prestării suplimentare de terminare a apelurilor numai acelea care ar putea fi evitate în absența furnizării unui serviciu de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros. Aceste costuri evitabile pot fi calculate prin alocarea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii decât celui de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros (cum ar fi originarea apelurilor, serviciile de date mobile, IPTV etc.), numai costurile reziduale legate de trafic fiind alocate serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros.
      Din oficiu, demarcația între costurile legate de trafic și cele nelegate de acesta este reprezentată de primul punct de concentrare a traficului. Într-o rețea PSTN acest punct ar trebui să se situeze, în mod normal, în amonte de cartea de linii, în concentrator (distant). Echivalentul pe o NGN pe bandă largă este cartea de linii în DSLAM/MSAN (1). Atunci când DSLAM/MSAN se situează într-un cabinet stradal, trebuie identificat dacă bucla din amonte, dintre cutie și comutator/repartitorul principal (MDF) este un mediu comun și trebuie tratată ca parte a categoriei de costuri legate de trafic, caz în care punctul de demarcare între costurile legate și cele nelegate de trafic va fi situat în cabinetul stradal. Dacă o capacitate dedicată este alocată serviciului de terminare a apelurilor de voce fără o raportare la tehnologia utilizată, atunci punctul de demarcație rămâne la nivelul concentratorului (distant).
      În conformitate cu abordarea descrisă mai sus, exemple de costuri care ar fi incluse în serviciul suplimentar de terminare a apelurilor ar include capacitatea suplimentară de rețea necesară transportului de trafic suplimentar de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros (de exemplu, infrastructura adițională de rețea în măsura în care este justificată de necesitatea de a crește capacitatea în scopul suportării traficului suplimentar de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros), precum și costurile comerciale suplimentare de gros legate în mod direct de furnizarea către părțile terțe, la nivelul pieței de gros, a serviciului de terminare a apelurilor.
      Pentru a determina nivelul de eficiență al unui operator în scopurile modelului costului, ANR-urile trebuie să ia în considerare faptul că, în rețelele fixe, operatorii au posibilitatea de a-și construi rețelele în anumite zone geografice și de a se concentra asupra unor legături cu o densitate ridicată și/sau să închirieze inputuri pertinente în rețea de la operatorii istorici. Atunci când definesc nivelul unic de eficiență, ANR-urile trebuie să țină cont de necesitatea promovării unui acces eficace, recunoscând în același timp că, în anumite condiții, micii operatori pot furniza servicii la costuri unitare mai scăzute în zone geografice mai restrânse. De asemenea, se poate presupune că micii operatori care nu pot beneficia de aceleași avantaje de scară în zone geografice mai extinse ca și marii operatori, pot mai degrabă achiziționa inputuri de gros decât să furnizeze ei înșiși serviciile de terminare.

         Principiile de calcul al tarifelor de terminare a apelurilor în rețelele mobile la nivelul pieței de gros

      Costurile incrementale pertinente (adică costurile evitabile) ale unui serviciu de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros reprezintă diferența dintre costurile totale pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale pe termen lung ale unui operator care nu furnizează părților terțe serviciul de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros.
      Trebuie făcută o distincție între costurile legate de trafic și cele nelegate de trafic pentru a se garanta atribuirea corectă a acestor costuri. Costurile nelegate de trafic trebuie ignorate atunci când se calculează tarifele de gros de terminare a apelurilor. Dintre costurile legate de trafic, trebuie atribuite prestării suplimentare de terminare a apelurilor numai acelea care ar putea fi evitate în absența furnizării unui serviciu de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros. Aceste costuri evitabile pot fi calculate prin alocarea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii decât celui de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros (cum ar fi originarea apelurilor, SMS, MMS etc.), fiind alocate serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros numai costurile reziduale legate de trafic.
      Costurile terminalului și ale cartelei SIM nu sunt legate de trafic și trebuie excluse din modelul de calculare a costurilor pentru serviciile de terminare a apelurilor furnizate la nivelul pieței de gros.
      Gradul de acoperire este cel mai bine descris prin aptitudinea sau posibilitatea de a efectua un apel unic din orice punct al rețelei într-un anumit moment, termenul de capacitate însemnând costurile adiționale de rețea necesare pentru suportarea nivelelor crescătoare de trafic. Necesitatea de a furniza abonaților o astfel de acoperire generează costuri nelegate de trafic care nu trebuie atribuite furnizării suplimentare, la nivelul pieței de gros, a serviciului de terminare a apelurilor. Investițiile în piețe mature de rețele mobile sunt mai degrabă justificate de creșterea capacității și de elaborarea unor noi servicii care trebuie să se reflecte în modelul costului. Costul incremental al serviciilor de terminare a apelurilor furnizate la nivelul pieței de gros trebuie, prin urmare, să excludă costurile aferente acoperirii și să includă costurile aferente capacității suplimentare, în măsura în care acestea sunt generate de furnizarea unor servicii de terminare a apelurilor de voce la nivelul pieței de gros.
      Costurile utilizării frecvențelor (autorizația de conservare și utilizare a frecvențelor) suferite ca urmare a furnizării abonaților rețelei de servicii la nivelul pieței cu amănuntul sunt determinate, la început, de numărul de abonați, nefiind, deci, legate de trafic și nu trebuie luate în considerate atunci când se calculează furnizarea suplimentară, la nivelul pieței de gros, a serviciului de terminare a apelurilor. Costurile achiziționării unor frecvențe suplimentare în vederea creșterii capacității (peste minimul necesar furnizării de servicii abonaților, la nivelul pieței cu amănuntul) în scopul suportării traficului suplimentar care rezultă din furnizarea serviciului, la nivelul pieței de gros, de terminare a apelurilor de voce trebuie incluse, atunci când este posibil, pe baza costurilor de oportunitate previzionate.
      În conformitate cu abordarea descrisă mai sus, exemplele de costuri care ar fi incluse în serviciul suplimentar de terminare a apelurilor ar include capacitatea suplimentară de rețea necesară transportului de trafic suplimentar la nivelul pieței de gros (de exemplu infrastructura adițională de rețea în măsura în care este justificată de necesitatea de a crește capacitatea în scopul suportării traficului suplimentar la nivelul pieței de gros). Astfel de costuri legate de rețea ar putea include centrele adiționale de comutare ale serviciilor mobile (MSCs adiționale) sau rețeaua principală absolut necesară pentru transportul traficului de terminare a apelurilor spre părțile terțe. De asemenea, atunci când unele elemente ale rețelei sunt partajate în scopul de a furniza servicii de originare și de terminare a apelurilor, cum ar fi stațiile de bază de telefonie mobilă sau stațiile de emisie-recepție de bază (BTS), aceste elemente sunt incluse în modelul costului de terminare a apelurilor în măsura în care sunt necesare pentru capacitatea suplimentară de care este nevoie pentru transportul traficului de terminare a apelurilor spre părțile terțe. În plus, costurile suplimentare aferente frecvențelor și costurile comerciale suplimentare de gros legate în mod direct de furnizarea părților terțe, la nivelul pieței de gros, a serviciului de terminare a apelurilor, ar fi, de asemenea, luate în considerare. Aceasta implică faptul că costurile aferente acoperirii, costurile generale inevitabile și costurile comerciale de la nivelul pieței cu amănuntul nu sunt incluse.
      Pentru determinarea nivelului minim de eficiență în scopurile modelului costului și având în vedere evoluția cotelor de piață într-un anumit număr de state membre ale UE, abordarea recomandată este fixarea acestui nivel la o cotă de piața de 20 %. Se poate presupune că operatorii telefoniei mobile care au intrat pe piață vor face eforturi pentru maximizarea eficienței și veniturilor și vor fi, astfel, capabili de a atinge o cotă minimă de piață de 20 %. În cazul în care o ANR poate demonstra că pe teritoriul statului membru respectiv condițiile de piață implică un nivel minim de eficiență diferit, atunci ea se poate abate de la abordarea recomandată.

         (1)  Multiplexor de acces pentru linia digitală de abonat/Nod de acces multiservicii.