				|

		52012DC0319

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă pe 2012 al Lituaniei și care include avizul Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2015 /* COM/2012/0319 final */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă pe 2012 al Lituaniei
și care include avizul Consiliului privind Programul de
convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2015
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121
alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE)
nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea
supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și
coordonarea politicilor economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[3],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)(1)   La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat
propunerea Comisiei Europene de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea
forței de muncă și creștere economică, Strategia
Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare
acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere
durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)(2)   La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare
privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor
membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010,
Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de
ocupare a forței de muncă ale statelor membre[4], care formează
împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate
să țină seama de orientările integrate în cadrul
politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate
la nivel național.
(3)(3)   La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare
privind Programul național de reformă pe 2011 al Lituaniei și a
emis avizul cu privire la Programul actualizat de convergență pentru
perioada 2011-2014 al Lituaniei.
(4)(4)   La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua
analiză anuală a creșterii, marcând începutul celui de al doilea
semestru european de coordonare ex ante și integrată a
politicilor, care se înscrie în Strategia Europa 2020. La 14 februarie 2012,
Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011,
Raportul privind mecanismul de alertă[5],
în care nu a identificat Lituania ca fiind unul dintre statele membre pentru
care urma să fie efectuată o analiză aprofundată.
(5)(5)   La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat prioritățile
pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării
fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice.
Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue
consolidarea fiscală diferențiată favorabilă
creșterii, să se restabilească condițiile normale de
creditare a economiei, să se promoveze creșterea și
competitivitatea, să se abordeze șomajul și consecințele
sociale ale crizei și să se modernizeze administrația
publică. Acesta a invitat statele membre să pună în aplicare
recomandările Consiliului pe 2011 specifice fiecărei țări
și să transpună aceste priorități în măsuri
concrete care să fie incluse în programele lor de stabilitate sau de
convergență și în programele lor naționale de reformă.
(6)(6)   La 2 martie 2012, Consiliul European a invitat, de
asemenea, statele membre care participă la Pactul euro plus să
își prezinte angajamentele în timp util pentru ca acestea să fie
incluse în programele lor de stabilitate sau de convergență și
în programele lor naționale de reformă.
(7)(7)   Lituania și-a prezentat, la 27 aprilie 2012,
Programul de convergență pentru perioada 2012-2015, și, la 30 aprilie 2012,
Programul național de reformă pe 2012. Pentru a se ține seama de
legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în
același timp.
(8)(8)   Pe baza evaluării programului de convergență din 2012,
în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, Consiliul
consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza
previziunilor bugetare din program este plauzibil, corespunzând în general
previziunilor Comisiei din primăvara anului 2012 pentru 2012 și 2013.
Obiectivul strategiei bugetare conturate în program constă în corectarea
deficitului excesiv până în 2012, astfel cum a recomandat Consiliul,
și în realizarea de progrese în direcția îndeplinirii ulterioare a
obiectivului bugetar pe termen mediu. În program se confirmă precedentul
obiectiv bugetar pe termen mediu, și anume un surplus public structural de
0,5 % din PIB, care reflectă în mod corespunzător cerințele
cuprinse în Pactul de stabilitate și de creștere, și se prevede
o consolidare de cel puțin un punct procentual pe an, în vederea
realizării unui buget echilibrat până în 2015. Deși planurile
bugetare corespund unei corectări la timp a deficitului excesiv, se estimează
că efortul fiscal anual mediu în perioada 2010-2012, calculat pe baza
soldului bugetar structural (recalculat)[6],
se va situa sub valoarea de 2,25 % din PIB, recomandată de Consiliu
la 16 februarie 2010. Progresele anuale planificate în direcția
îndeplinirii obiectivului bugetar pe termen mediu în anii care urmează
corectării deficitului excesiv depășește cu puțin 0,5 % din PIB
din punct de vedere structural, aceasta fiind valoarea de referință
prevăzută în Pactul de stabilitate și de creștere. Luându-se
în considerare anumite măsuri discreționare pe partea veniturilor,
rata planificată de creștere a cheltuielilor publice va respecta
criteriul de referință privind cheltuielile, prevăzut în Pactul
de stabilitate și de creștere, în perioada 2012-2014, însă nu
și 2015. Conform previziunilor, datoria publică brută se va
menține sub 60 % din PIB în perioada acoperită de program;
conform previziunilor Comisiei din primăvara anului 2012, aceasta ar urma
să crească până la aproape 41 % din PIB în 2013, în timp ce
programul de convergență prevede o scădere a datoriei la
aproximativ 35 % până în 2015. Reforma planificării și
execuției bugetare avansează, însă propunerile legislative
necesită încă aprobarea guvernului. Aceste dispoziții
legislative ar trebui să îmbunătățească aspectul
responsabilității în cadrul bugetar, prin instituirea unui organism
independent, și să înăsprească normele aplicabile
rezervelor de trezorerie.
(9)(9)   În cadrul unei strategii globale menite să asigure
respectarea obligațiilor fiscale, în 2011 au fost puse în aplicare
măsuri care au consolidat disciplina fiscală și au generat
venituri suplimentare. Realizarea unor progrese semnificative în direcția
combaterii evaziunii fiscale va necesita însă continuarea punerii în aplicare
a acestei strategii.
(10)(10)           Date fiind evoluțiile demografice,
există îndoieli serioase în ceea ce privește viabilitatea sistemului
de pensii. Lituania a adoptat o creștere treptată la 65 de ani a
vârstei de pensionare până în 2026, însă această
măsură nu este suficientă pentru a asigura un venit din pensii
durabil și adecvat în viitor, fiind necesare măsuri complementare.
Aceste măsuri ar putea consta în stabilirea unei legături între
vârsta legală de pensionare și beneficiile viitoare, pe de o parte,
și factorii demografici, pe de altă parte, în fixarea unor norme
clare de indexare, în crearea unei legături mai strânse între
contribuții și beneficii, prin eliminarea măsurilor de stimulare
a pensionării anticipate. De asemenea, Lituania ar putea
utiliza într-un mod mai eficient sistemul de pensii facultative suplimentare.
Introducerea sistemelor de pensii ocupaționale ar putea conduce la
reducerea presiunii asupra sistemului de asigurări sociale și, în
același timp, la asigurarea unor venituri adecvate din pensii în viitor. Au
fost eliminate măsurile prin care se descuraja continuarea ocupării
unui loc de muncă după împlinirea vârstei de pensionare.
(11)(11)           La 1 decembrie 2011 a intrat în vigoare Legea
privind agențiile de muncă temporară, prin care se vizează
facilitarea încadrării în muncă pe termen scurt. Este însă
posibil ca impactul acesteia să nu fie semnificativ, dat fiind că în
Lituania funcționau deja agenții de muncă temporară.
Printr-o revizuire cuprinzătoare a dreptului muncii s-ar putea identifica
restricțiile și obstacolele administrative inutile, care
limitează flexibilitatea contractelor de muncă, a prevederilor
referitoare la concediere și a orarelor de lucru. Sunt necesare
măsuri suplimentare pentru îmbunătățirea participării,
în special a tinerilor, a persoanelor necalificate și a lucrătorilor
în vârstă, la piața forței de muncă și pentru sporirea
flexibilității acesteia.
(12)(12)           Șomajul în rândul tinerilor (peste 30 %)
și în rândul persoanelor slab calificate reprezintă o provocare,
devenind deosebit de pregnant în timpul crizei. Guvernul pune în aplicare mai
multe măsuri menite să promoveze ocuparea forței de muncă
în rândul tinerilor, cum ar fi acordarea de subvenții pentru primul loc de
muncă și reducerea contribuțiilor la sistemul de asigurări
sociale. Cu toate acestea, ratele de activare rămân prea scăzute, iar
alocațiile financiare pentru politicile active în domeniul pieței
forței de muncă ar putea fi utilizate mai eficient prin orientarea
lucrărilor publice spre grupurile cele mai vulnerabile. Pentru înlesnirea
trecerii de la educație la piața forței de muncă ar putea
fi sporită atractivitatea uceniciilor și a stagiilor și ar putea
fi introdus un sistem de previzionare a cererii de calificări. Măsurile
întreprinse ar trebui să fie în concordanță cu rezultatele
echipei de acțiune comună Letonia – Comisia privind
șomajul în rândul tinerilor.
(13)(13)           Aproximativ o treime din populația lituaniană
se confruntă cu riscul sărăciei și cu cel al excluziunii pe
termen lung. Aceasta este a patra cea mai mare valoare din UE. În anul 2011,
Lituania a modificat Legea privind ajutorul social în numerar, în vederea
reformării sistemului de asistență socială, începând cu
ianuarie 2012. Aceasta a lansat un modelpilot de distribuire a ajutoarelor
sociale, a schimbat metoda de calculare a sumei, a introdus anumite măsuri
de stimulare a încadrării în muncă și a extins domeniul de
aplicare. Reforma sistemului de asistență socială constituie un
pas înainte către reducerea măsurilor care descurajează
încadrarea în muncă. Pentru evaluarea eficienței reformei și a
impactului acesteia asupra reducerii sărăciei, este necesar să
se introducă un sistem de monitorizare. De asemenea, reforma ar trebui
combinată cu măsuri de activare, prin care să se sporească
participarea persoanelor care beneficiază de asistență
socială, în special de asistență pe termen lung.
(14)(14)           Începând din 2010, guvernul a întreprins o reformă
ambițioasă a întreprinderilor de stat, prin care se vizează
restructurarea guvernanței corporative, sporirea transparenței,
separarea funcțiilor de proprietate de cele de reglementare, precum
și creșterea concurenței și a eficienței. Reforma este
relevantă, implicând schimbări de ordin atât legislativ, cât și
organizațional. Au fost realizate progrese majore în ceea ce privește
transparența și responsabilitatea, publicarea de rapoarte având acum
loc trimestrial și anual. Au fost stabilite obiective clare pentru
întreprinderi. Cu toate acestea, guvernul a amânat anumite părți ale
reformei, în special separarea activităților comerciale de cele
necomerciale în cazul întreprinderilor de stat, intenționând să le
pună în aplicare în 2012.
(15)(15)           Lituania a înregistrat anumite progrese în ceea ce
privește îmbunătățirea eficienței energetice a
clădirilor. În decembrie 2011, guvernul a adoptat un program de
modernizare a blocurilor de locuințe, însă eficacitatea acestuia este
slăbită de unele subvenții cu efect de contracarare în alte
domenii de politică, a căror existență determină o
lipsă de interes din partea cetățenilor în ceea ce privește
îmbunătățirea eficienței energetice a clădirilor în
care locuiesc. Sunt necesare noi eforturi substanțiale și accelerate
pentru îmbunătățirea eficienței energetice a
clădirilor.
(16)(16)           Există posibilități de deplasare a
fiscalității către consumul de energie, dat fiind că
veniturile din taxele de mediu prezintă a treia cea mai slabă valoare
în UE, în timp ce impozitele în domeniul transporturilor sunt cele mai
scăzute din UE. Cotele de impozitare implicită a consumului de
energie au prezentat a șaptea cea mai slabă valoare din UE în 2010,
taxele pe energie exprimate în procente din PIB situânduse puțin sub
media UE.
(17)(17)           Infrastructura sistemului energetic al
țării este caracterizată de lipsa concurenței și a
legăturilor între rețele, ceea ce împiedică creșterea economică.
Insuficiența legăturilor între rețele împiedică
apariția concurenței pe piețele energiei. Nivelul de concentrare
rămâne ridicat (peste 90 %) atât pe piața gazelor naturale, cât
și pe cea a energiei electrice.
(18)(18)            Lituania
și-a asumat o serie de angajamente în cadrul Pactului euro plus. Aceste
angajamente, precum și punerea în aplicare a angajamentelor prezentate în 2011,
vizează stimularea competitivității și a ocupării
forței de muncă, consolidarea sustenabilității
finanțelor publice și întărirea stabilității
financiare. Comisia a evaluat punerea în aplicare a angajamentelor din cadrul
Pactului euro plus. Rezultatele acestei evaluări au fost luate în
considerare la elaborarea recomandărilor.
(19)(19)           În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o
analiză cuprinzătoare a politicii economice a Lituaniei și a
evaluat Programul de convergență și Programul național de
reformă. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora
pentru o politică fiscală și socioeconomică
sustenabilă în Lituania, ci și de conformitatea acestora cu normele
și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida
guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin oferirea
unei contribuții la nivelul UE la deciziile naționale viitoare.
Recomandările sale emise în cadrul semestrului european sunt reflectate în
recomandările (1) - (6) de mai jos.
(20)(20)           În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat
Programul de convergență al Lituaniei, iar avizul său[7] este reflectat îndeosebi în
recomandarea (1) de mai jos,
RECOMANDĂ ca Lituania să
întreprindă acțiuni în perioada 2012-2013, astfel încât:
1.           Să asigure realizarea
progreselor prevăzute în direcția corectării la timp a
deficitului excesiv. În acest scop, să execute
integral bugetul pe 2012 și să facă efortul de ajustare
structurală inclus în recomandările Consiliului din cadrul procedurii
aplicabile deficitelor excesive. Apoi, să precizeze măsurile necesare
pentru a asigura punerea în aplicare a strategiei bugetare pe 2013 și
ulterior, conform previziunilor, depunând eforturi adecvate de ajustare
structurală pentru a înregistra progrese suficiente în vederea atingerii
obiectivului bugetar pe termen mediu, inclusiv pentru a respecta criteriul de
referință privind cheltuielile, și, în același timp,
limitând la minimum reducerea cheltuielilor care favorizează
creșterea economică. În acest sens, să ia în considerare
posibilitatea de a mări impozitele cel mai puțin dăunătoare
creșterii economice, cum ar fi impozitele pe locuințe și taxele
de mediu, inclusiv taxele pe autovehicule, consolidând, în același timp,
respectarea obligațiilor fiscale. Să consolideze cadrul bugetar, în special
prin introducerea unor plafoane de cheltuieli executorii și obligatorii în
cadrul bugetar pe termen mediu.
2.           Să adopte acte
legislative referitoare la o reformă globală a sistemului de pensii. Să alinieze vârsta legală de pensionare
cu speranța de viață, să stabilească norme clare de
indexare a pensiilor și să îmbunătățească
sistemele complementare de economii. Să
susțină reforma sistemului de pensii cu măsuri de promovare a
îmbătrânirii active.
3.           Să combată rata
ridicată a șomajului, în special în rândul tinerilor și al
persoanelor slab calificate, precum și șomajul de lungă
durată, prin concentrarea resurselor asupra politicilor active pe piața
forței de muncă și, în același timp, prin
îmbunătățirea eficienței acestora.
Să sporească eficacitatea programelor de ucenicie. Să modifice legislația în domeniul
forței de muncă, în vederea flexibilizării contractelor de
muncă, a prevederilor referitoare la concediere și a orarelor de
lucru.
4.           Să sporească
măsurile de stimulare a încadrării în muncă și să
consolideze legăturile dintre reforma sistemului de asistență
socială și măsurile de activare, în special în cazul grupurilor celor
mai vulnerabile, în vederea reducerii sărăciei și a excluziunii
sociale.
5.           Să pună în aplicare
toate aspectele pachetului de reforme privind întreprinderile de stat și
mai ales să asigure separarea funcțiilor de proprietate de cele de
reglementare și a activităților comerciale de cele necomerciale. Să stabilească instrumente adecvate de
monitorizare, în scopul de a evalua eficacitatea reformelor și de a
asigura respectarea cerințelor reformei de către toate
întreprinderile de stat.
6.           Să intensifice
măsurile de îmbunătățire a eficienței energetice a
clădirilor, inclusiv prin eliminarea măsurilor de descurajare și
prin punerea în aplicare rapidă a fondului de participare. Să promoveze concurența în rețelele
energetice prin îmbunătățirea legăturilor cu rețelele
din țările UE atât pentru energia electrică, cât și pentru
gazele naturale.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997,
p. 1.
[2]               COM(2012) 319 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 și P7_TA(2012)0047.
[4]               Decizia 2012/238/UE a Consiliului
din 26 aprilie 2012.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               Soldul ajustat ciclic, din care se deduc măsurile
cu caracter excepțional și cele temporare, recalculat de către
serviciile Comisiei pe baza informațiilor din program, folosind
metodologia stabilită de comun acord.
[7]               Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2)
din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


				|

		52012DC0328

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă pe 2012 al Suedieiși care include avizul Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru perioada 2012-2015 /* COM/2012/0328 final */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă pe 2012 al Suediei
și care include avizul Consiliului privind Programul de
convergență al Suediei pentru perioada 2012-2015
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121
alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011
al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind
prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special articolul 6
alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)(1)   La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea
Comisiei Europene de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței
de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020,
bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va
concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea
stimulării potențialului de creștere durabilă și de
competitivitate al Europei.
(2)(2)   La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind
orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre
și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, Consiliul a
adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a
forței de muncă ale statelor membre[5],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
aplicate la nivel național.
(3)(3)   La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare privind
Programul național de reformă pe 2011 al Suediei și a emis
avizul cu privire la Programul actualizat de convergență pentru
perioada 2011-2014 al Suediei.
(4)(4)   La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua
analiză anuală a creșterii, marcând începutul celui de al doilea
semestru european de coordonare ex ante și integrată a
politicilor, care se înscrie în cadrul Strategiei Europa 2020. La 14 februarie 2012,
Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind
mecanismul de alertă[6],
în care a identificat Suedia ca fiind unul dintre statele membre pentru care
urma să fie efectuată o analiză aprofundată.
(5)(5)   La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat
prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a
consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a
creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este
necesar să se continue consolidarea fiscală diferențiată
favorabilă creșterii, să se restabilească condițiile
normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și
competitivitatea, să se abordeze șomajul și consecințele
sociale ale crizei și să se modernizeze administrația
publică.
(6)(6)   La 20 aprilie 2012, Suedia și-a prezentat Programul de
convergență pentru perioada 2012-2015 și Programul național
de reformă pe 2012. Pentru a se ține seama de legăturile dintre
cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp. Comisia
a examinat, de asemenea, în cadrul unei analize aprofundate, realizate în
temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, dacă Suedia
este afectată de dezechilibre macroeconomice. Comisia a concluzionat, în
analiza aprofundată[7]
pe care a realizat-o, că Suedia se confruntă cu dezechilibre, care nu
sunt totuși excesive.
(7)(7)   Pe baza evaluării programului de convergență, în
conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al
Consiliului, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care
stă la baza proiecțiilor bugetare din program par a fi plauzibile
pentru 2012 și optimiste pentru perioada 2013-2015, când se
preconizează o creștere medie a PIB-ului de 3,5 %. Conform
previziunilor Comisiei din primăvara anului 2012, PIB-ul va înregistra o
creștere de 2,1 % în 2013. Obiectivul strategiei bugetare prezentate în
program este asigurarea sustenabilității pe termen lung, prin
respectarea normelor cadrului fiscal suedez, în special a obiectivului de
înregistrare a unei excedent de 1 % din PIB a împrumuturilor administrative
nete pe parcursul ciclului. De asemenea, strategia urmărește
îndeplinirea cerințelor din Pactul de stabilitate și de
creștere, în special respectarea valorii de referință de 3 % din
PIB. Programul a modificat obiectivul bugetar pe termen mediu (OTM) de la un
excedent public general de 1,0 % din PIB la un deficit de 1,0 % din
PIB. Noul OTM reflectă în mod corespunzător cerințele Pactului
de stabilitate și de creștere. Din cauza modificării, este
posibil ca, pe baza soldului bugetar structural (recalculat)[8], OTM să fie îndeplinit în
perioada corespunzătoare programării, chiar în condițiile
eventualei adoptări a unor noi măsuri discreționare
expansioniste în 2013 sau 2014, care ar putea rezulta din necesitatea
restabilirii valorii reale a cheltuielilor publice neindexate. Anumite riscuri
care amenință previziunile bugetare începând din 2013 sunt legate de
ipotezele macroeconomice optimiste. După ce în 2012 s-a înregistrat o
încălcare temporară a criteriului de referință privind
cheltuielile, rata de creștere preconizată a cheltuielilor publice,
care ține seama de măsurile discreționare privind veniturile, ar
urma să respecte criteriul de referință privind cheltuielile din
Pactul de stabilitate și de creștere începând cu 2013. Rata datoriei
este mai mică de 60 % din PIB și, conform programului, se
estimează că va continua să scadă în perioada
corespunzătoare programului.
(8)(8)   Analiza aprofundată a Comisiei, în conformitate cu articolul
5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, a confirmat faptul că, în Suedia,
nivelul de îndatorare a gospodăriilor este relativ ridicat. Deși
situația de pe piața imobiliară și cea ipotecară s-a
stabilizat în 2011, există în continuare o serie de denaturări
structurale, care amenință stabilitatea pe termen lung a acestor
piețe. S-au adoptat măsuri relevante pentru consolidarea
rezistenței sectorului financiar. Cu toate acestea, în prezent
există o serie de politici care pot contribui la volatilitatea pieței
imobiliare suedeze și la acumularea de datorii ipotecare și
cărora li s-a acordat puțină atenție: deductibilitate
fiscală generoasă a dobânzilor, impozite scăzute pe proprietate,
amortizare scăzută și stabilirea unor condiții stricte de
închiriere. În ceea ce privește oferta, monopolul planificării
locale, procesele îndelungate de zonare și lipsa concurenței
afectează flexibilitatea ofertei de locuințe.
(9)(9)   Deși în 2011 s-a înregistrat o îmbunătățire a
pieței muncii, rata șomajului în rândurile tinerilor și ale
grupurilor vulnerabile rămâne ridicată, în special în cazul persoanelor
care provin din familii de emigranți. Pentru a remedia această
situație, Suedia pune în aplicare mai multe măsuri de politică
active pe piața muncii și reforme în domeniul educației.
Majoritatea acestor măsuri par relevante și credibile, deși este
prea devreme să evaluăm impactul acestora. Cu toate acestea,
relevanța și eficacitatea principalei măsuri menite să
stimuleze ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor – reducerea
TVA-ului pentru restaurante și serviciile de catering – sunt nesigure
și trebuie evaluate. În plus, s-ar putea înregistra rezultate mai
ambițioase dacă provocările ar fi abordate la nivel mai larg,
inclusiv prin abordarea unor chestiuni precum salariile relativ mari
corespunzătoare nivelului inferior al grilei salariale și diferențele
în materie de protecție a locurilor de muncă între lucrătorii
obișnuiți și cei temporari.
(10)(10)           Suedia ocupă locul doi în UE în ceea ce
privește procentajul din PIB alocat cheltuielilor cu cercetarea și
dezvoltarea și este considerată lider în materie de inovare conform
tabloului de bord al Uniunii inovării. Cu toate acestea, în ceea ce
privește comercializarea produselor inovatoare, Suedia se situează
sub media UE și înregistrează o tendință negativă. În
plus, se pare că Suedia se află în întârziere în ceea ce
privește crearea de întreprinderi inovatoare, cu ritm de creștere
susținut. Mai mult, deși ocupă o poziție globală
importantă în domeniul C&D, Suedia este vulnerabilă din cauza
faptului că este puternic dependentă de câteva companii
multinaționale de mari dimensiuni, care își delocalizează din ce
în ce mai mult activitățile de cercetare și dezvoltare. Aceste
aspecte ar trebui abordate în noua lege privind cercetarea și inovarea,
care este prevăzută pentru toamna anului 2012.
(11)(11)           În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o
analiză cuprinzătoare a politicii economice a Suediei, a evaluat
programul de convergență și programul național de
reformă și a prezentat o analiză aprofundată. Comisia nu a
ținut seama doar de relevanța acestora pentru o politică
bugetară și socioeconomică sustenabilă în Suedia, ci
și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având
în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică
globală a Uniunii Europene prin oferirea unei contribuții la nivelul
UE pentru deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în
cadrul semestrului european sunt reflectate în recomandările1 - 4 de mai
jos.
(12)(12)           În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat
programul de convergență al Suediei, iar avizul[9] său se reflectă
îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.
(13)(13)           Având în vedere această analiză
aprofundată a Comisiei și această evaluare, Consiliul a examinat
programul național de reformă pe 2012 și programul de
convergență al Suediei. Recomandările sale formulate în temeiul
articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 se reflectă în special
în recomandarea 2 de mai jos,
RECOMANDĂ ca Suedia să
întreprindă acțiuni în perioada 2012-2013 astfel încât:
1.           Să mențină o
poziție fiscală solidă în 2012 și ulterior prin punerea în
aplicare a strategiei bugetare în forma stabilită și prin continuarea
eforturilor în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu, inclusiv
respectarea criteriului de referință privind cheltuielile.
2.           Să adopte măsuri
preventive suplimentare pentru a consolida, pe termen mediu, stabilitatea
pieței locuințelor și a pieței creditelor ipotecare,
inclusiv prin promovarea unor politici prudente de creditare, reducerea
tendinței de îndatorare în ceea ce privește finanțarea
investițiilor în locuințe și abordarea problemei legate de
oferta de locuințe și de legislația în materie de închirieri.
3.           Să adopte măsuri
suplimentare pentru îmbunătățirea participării tinerilor
și a grupurilor vulnerabile pe piața forței de muncă,
punând accentul pe măsuri de politică active eficiente în domeniul
pieței forței de muncă, promovând o mai mare flexibilitate a
salariilor, în special pentru categoriile situate în partea inferioară a
grilei salariale, și revizuind anumite aspecte ale legislației
privind protecția locurilor de muncă, cum ar fi perioadele de
probă, pentru a facilita tranziția către un loc de muncă
permanent. Să efectueze o analiză pentru a stabili dacă rata
redusă de TVA de care beneficiază restaurantele și serviciile de
catering încurajează crearea de locuri de muncă.
4.           Să
concentreze viitoarea lege privind cercetarea și inovarea pe măsurile
menite să asigure o mai bună comercializare a produselor inovatoare
și dezvoltarea de noi tehnologii pentru a sprijini întreprinderile
inovatoare cu ritm de creștere susținut.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2012) 328 final.
[4]               P7_TA(2012)0048 și P7_TA(2012)0047.
[5]               Decizia 2012/238/UE a Consiliului
din 26 aprilie 2012.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 160 final.
[8]               Soldul ajustat ciclic, din care se deduc măsurile
punctuale și cele temporare, recalculat de către serviciile Comisiei
pe baza informațiilor din program, folosind metodologia stabilită de
comun acord.
[9]               În temeiul articolului 9 alineatul
(2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Comisiei din 23 ianuarie 2009 privind orientările pentru cele mai bune practici în ceea ce privește controlul aparatelor de înregistrare care trebuie efectuat în cadrul controalelor pe șosea și de către atelierele autorizate [notificată cu numărul C(2009) 108] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 21/87

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 23 ianuarie 2009
   privind orientările pentru cele mai bune practici în ceea ce privește controlul aparatelor de înregistrare care trebuie efectuat în cadrul controalelor pe șosea și de către atelierele autorizate
   [notificată cu numărul C(2009) 108]
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2009/60/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Directiva 2006/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind condițiile minime pentru punerea în aplicare a Regulamentelor (CEE) nr. 3820/85 și (CEE) nr. 3821/85 ale Consiliului privind legislația socială referitoare la activitățile de transport rutier și de abrogare a Directivei 88/599/CEE a Consiliului (1), în special articolul 11 alineatul (1),
   Întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2006/22/CE, Comisia urmează să stabilească orientări privind cele mai bune practici în domeniul controlului vehiculelor care trebuie efectuat de către agenții de control, fie pe șosea, fie la sediile întreprinderilor, sau de către atelierele și montatorii autorizați.

               (2)

               Aparatele de înregistrare pentru transportul rutier sunt necesare pentru a indica perioadele de timp pe care șoferii le petrec conducând și odihnindu-se și, de asemenea, pentru a asigura faptul că organele naționale de control competente pot efectua în transportul rutier controale eficiente în baza legislației sociale.

               (3)

               Pentru a asigura faptul că astfel de aparate de înregistrare funcționează în mod corespunzător și fiabil și că se poate garanta înregistrarea și stocarea datelor, sunt necesare controale și inspecții periodice după instalarea aparatelor de înregistrare.

               (4)

               Se pare însă că inspecțiile și controalele periodice nu sunt efectuate cu o frecvență care ar putea avea un efect eficace de descurajare a șoferilor și operatorilor care încearcă să abuzeze de sistem prin utilizarea unor dispozitive de manipulare sau a altor mijloace similare.

               (5)

               Cercetarea și informațiile furnizate de experți au stabilit că încercările de fraudare a tahografului sunt răspândite în cazul vehiculelor echipate cu tahografe analogice; atacuri și amenințări similare încep să apară acum și în cazul tahografului digital.

               (6)

               Aceeași cercetare a arătat că în sectorul transportului rutier sunt posibile și se cunosc o serie de manipulări pentru a încerca fraudarea tahografului, în special a tahografului digital.

               (7)

               Astfel de încercări și amenințări atrag un risc grav pentru siguranța rutieră și, de asemenea, au un impact negativ inacceptabil asupra concurenței loiale și a condițiilor sociale ale șoferilor din transportul rutier.

               (8)

               Ca rezultat al caracteristicilor de securitate îmbunătățite ale tahografului digital, față de tahograful analogic, amenințările și încercările de atac asupra sistemului sunt mai ușor de detectat, astfel încât riscul ca șoferii și operatorii lipsiți de scrupule să fie prinși cu astfel de dispozitive crește în mod corespunzător și ar trebui să aibă un efect de descurajare semnificativ.

               (9)

               În consecință, prezenta recomandare are ca scop încurajarea și sprijinirea statelor membre în adoptarea de proceduri și metode care, pe baza cercetărilor și expertizei tehnice din sector, vor spori considerabil posibilitățile de prevenire și detectare a unei astfel de tentative de fraudă.

               (10)

               În special, prezenta recomandare stabilește cele mai bune practici de aplicare a normelor, astfel cum au fost identificate în cadrul cercetării efectuate de Centrul Comun de Cercetare.

               (11)

               Prezenta recomandare constituie, împreună cu o propunere de directivă privind controalele suplimentare care trebuie efectuate pe șosea, un pachet de măsuri de aplicare care au ca scop îmbunătățirea considerabilă a detectării și prevenirii dispozitivelor utilizate pentru fraudarea sistemului tahografului digital.

               (12)

               Măsurile prevăzute de prezenta recomandare sunt conforme cu avizul comitetului instituit prin articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului (2),

         RECOMANDĂ:

               1.

               Adoptarea și aplicarea orientărilor de bună practică stabilite în anexa la prezenta recomandare cu privire la controalele asupra vehiculelor care trebuie efectuate de către agenții de control pe șosea sau la sediile întreprinderilor sau de către montatori și tehnicieni în ateliere aprobate de autoritatea de resort din statul membru, pentru a detecta și preveni utilizarea dispozitivelor de manipulare în cazul aparatelor de înregistrare folosite în transportul rutier.

               2.

               Aplicarea prezentelor orientări, dacă este cazul, în contextul strategiilor naționale în domeniul controlului menționate la articolul 2 din Directiva 2006/22/CE.

      Adoptată la Bruxelles, 23 ianuarie 2009.

            Pentru Comisie

         Antonio TAJANI

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 102, 11.4.2006, p. 35.

      (2)  JO L 370, 31.12.1985, p. 8.

      ANEXĂ
      RECOMANDĂRI PRIVIND CONTRAMĂSURILE CARE TREBUIE ADOPTATE DE STATELE MEMBRE PENTRU A DETECTA ȘI PREVENI UTILIZAREA DISPOZITIVELOR DE MANIPULARE
      CUPRINS

                  CAPITOLUL 1:

               INTRODUCERE

                  CAPITOLUL 2:

               VERIFICĂRI EFICACE PE ȘOSEA

                  A

               Organizare și aparatură

                  B

               Metode cu puncte duble de control cu analiza vitezei și distanței reale a vehiculelor

                  C

               Metode cu punct unic de control bazate pe analiza detaliată a datelor descărcate

                  D

               Metode cu punct unic de control bazate pe controlul tehnic al sigiliilor

                  E

               Direcționarea vehiculului către un atelier

                  F

               Verificarea vehiculelor sau a datelor la sediul societății

                  CAPITOLUL 3:

               INSTRUIRE, APARATURĂ ȘI BUNE PRACTICI

                  CAPITOLUL 4:

               WORKSHOP INSPECTIONS

                  A

               Temeiul juridic

                  B

               Sigilii rupte sau lipsă

                  C

               Analiza înregistrărilor de date

                  D.

               Controlul conexiunii dintre senzorul de mișcare și unitatea montată pe vehicul

                  E.

               Proceduri speciale în urma controlului pe șosea

                  CAPITOLUL 5:

               RAPORTAREA ȘI AUDITUL ATELIERELOR

                  CAPITOLUL 6:

               DISPOZIȚII FINALE
            Capitolul 1:   Introducere
      1.1   Prezenta recomandare a Comisiei descrie acțiuni pe care statele membre ar putea fi încurajate să le realizeze pentru a întâmpina amenințările reprezentate de utilizarea dispozitivelor de manipulare a tahografelor și, în același timp, pentru a promova și a sprijini contramăsuri preventive în rândul statele membre pentru abordarea acestor amenințări.
      1.2   Prezența în vehicule a unor dispozitive de manipulare care au ca scop interferența cu funcționarea și funcțiile corecte ale sistemului tahografului digital reprezintă una dintre cele mai grave amenințări la adresa securității sistemului. Acordându-le operatorilor și șoferilor lipsiți de scrupule un avantaj comercial neloial, utilizarea sau intenția de a utiliza astfel de dispozitive va afecta concurența loială; de asemenea, creează un impact social negativ inacceptabil pentru șoferi, prin faptul că le permite sau îi obligă să conducă perioade mult mai lungi decât este permis din punct de vedere legal. Potențiala consecință a acestor factori este subminarea siguranței rutiere pentru toți participanții la trafic, pe care Comisia s-a angajat să o îmbunătățească în anii care vin.
      1.3   În plus, operatorii și șoferii care se supun legii trebuie să poată avea încredere în tahograful digital, iar organele naționale de control din întreaga Comunitate trebuie să se poată baza pe autenticitatea și integritatea datelor înregistrate și stocate de aparat, indiferent dacă sunt descărcate și analizate de la unitatea montată pe vehicul sau de pe cardul conducătorului auto. În vederea garantării fiabilității datelor, trebuie efectuate controale și inspecții regulate ale aparatului pentru a asigura funcționarea și operarea corectă a acestuia.
      1.4   Pe termen lung, dacă se dorește asigurarea integrității și autenticității datelor înregistrate, securitatea generală a sistemului și a componentelor sale este esențială. Pentru a pune capăt celor mai obișnuite abuzuri și încercări de fraudare a sistemului, Comisia va examina, după caz, posibilitatea de a introduce măsuri legislative suplimentare mai detaliate în cadrul revizuirii Regulamentului (CEE) nr. 3821/85 și a anexelor acestuia.
      1.5   Cu toate acestea, pe termen scurt, autoritățile de resort din statele membre ar putea realiza măsuri adecvate și eficace pentru a spori probabilitatea detectării dispozitivelor de manipulare, reducând astfel riscurile ca o astfel de aparatură să fie utilizată de operatori și de șoferi.
      1.6   Deși statele membre au responsabilitatea legală de a impune efectuarea controalelor și inspecțiilor de așa manieră încât să asigure aplicarea cu eficacitate a legislației sociale comunitare în domeniul transportului rutier, aceste verificări periodice nu pot garanta că nu se vor instala și utiliza ulterior astfel de dispozitive, după încheierea controalelor. Experiența a demonstrat că astfel de dispozitive au mai multe șanse de a fi descoperite în cadrul controalelor pe șosea, atunci când vehiculul poate fi inspectat mai îndeaproape. Frecvența și natura acestor controale efectuate de statele membre trebuie încurajate astfel încât să sporească factorul disuasiv prin intensificarea riscului de detectare a unor astfel de dispozitive.
      1.7   Apendicele 10 (Obiective generale de securitate) la anexa I B la Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 stabilește sfera de aplicare a funcțiilor de garantare a securității necesare pentru asigurarea integrității sistemului tahografului digital. Obiectivele de securitate și amenințările față de întregul sistem trebuie abordate printr-o combinație de soluții tehnice, prin aprobare ITSEC, precum și prin mijloace fizice, de personal și procedurale, a căror aplicare constituie responsabilitatea statelor membre și a producătorilor de tahografe. Prin urmare, scopul prezentei recomandări a Comisiei este de a sugera statelor membre cele mai eficiente proceduri, bazate atât pe cercetare, cât și pe bunele practici cunoscute, pentru a sprijini mijloacele procedurale și de personal respective.
      1.8   Cu toate acestea, prezenta recomandare a Comisiei nu ar trebui privită ca reprezentând o înlocuire a soluțiilor tehnice prevăzute de ITSEC (1) și de fapt, în mod ideal, ar putea fi utilizată cu ușurință împreună cu acestea și în sprijinul lor.
      1.9   Raportul emis de Centrul Comun de Cercetare (2) a stabilit tipurile de atacuri cunoscute și potențiale la adresa securității tahografului digital. Prin urmare, acest raport poate fi utilizat de statele membre ca bază pentru instituirea pașilor și acțiunilor necesare pentru asigurarea faptului că se pot pune la dispoziția agenților naționali de control informații și orientări adecvate, astfel încât, atunci când efectuează controale și inspecții ale vehiculelor pe șosea, aceștia să poată acționa în mod corespunzător. În plus, se pot furniza informații și orientări similare montatorilor și atelierelor care efectuează instalări, inspecții, controale și reparații statutare ale aparatelor de înregistrare din transportul rutier. Orientarea ar putea avea o sferă de aplicare suficientă pentru a asigura faptul că astfel de persoane pot efectua pe deplin și în mod competent controalele descrise în prezenta anexă și că statele membre pot acționa pentru urmărirea penală a persoanelor identificate ca supunând sau încercând să supună sistemul unor abuzuri.
      1.10   Următoarele orientări și recomandări nu sunt exhaustive și pot exista situații în care aplicarea unor astfel de recomandări să nu ducă la obținerea rezultatului dorit (de exemplu, în cazurile în care cablul de referință nu poate fi conectat la senzorul de mișcare). În astfel de situații, statele membre ar putea fi încurajate să dezvolte metode alternative, a căror eficacitate similară poate fi verificată. Astfel de măsuri alternative ar putea fi împărtășite pe scară mai largă în rândul autorităților din domeniul controlului.
      1.11   Mai mult, cu toate că prezenta recomandare a Comisiei este concepută pentru a se adresa ambelor tipuri de tahograf definite de Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 și anexele sale, statele membre pot dispune de metode, proceduri și orientări deja stabilite cu privire la controalele tahografelor analogice și la detectarea dispozitivelor de manipulare. Prin urmare, prezenta recomandare a Comisiei nu trebuie privită ca înlocuind sau modificând aceste măsuri deja stabilite, ci ca o completare la acestea, în special în ceea ce privește tahograful digital, în cazul căruia metodologia poate fi diferită, însă obiectivul rămâne același. Se recomandă ca, în cazurile în care există deja măsuri instituite pentru verificarea tahografelor analogice, acestea să poată, după caz, să fie extinse pentru a include și tahografele digitale (de exemplu, situațiile privind plata către ateliere pentru efectuarea sarcinilor specifice atribuite acestora de către agenții de control care au direcționat un vehicul către un atelier autorizat, în conformitate cu secțiunea F).
      1.12.   Statele membre trebuie să fie încrezătoare și să fie sprijinite în ceea ce privește stabilirea, în cadrul strategiilor lor naționale din domeniul controlului, a metodelor și proceselor proprii pentru abordarea amenințărilor în creștere la adresa sistemului tahografului. Astfel de bune practici pot fi împărtășite și altor state membre.
      Capitolul 2:   Verificări eficace pe Șosea
      A   Organizare și aparatură
      2.1   Pentru a efectua controale complete și eficiente, agenții de control ar trebui să fie complet echipați și instruiți în mod corespunzător. Ei ar trebui cel puțin să aibă în posesie cardurile de control și să dețină instrumentele necesare pentru descărcarea fișierelor de date din unitatea montată pe vehicul și din cardul conducătorului auto și să poată analiza aceste fișiere de date și datele imprimate de la aparatele de înregistrare de tipul celor din anexa IB, împreună cu fișe sau grafice de la tipurile din anexa I. Agenții de control ar trebui, de asemenea, să aibă în dotare un software cu capacitatea de a analiza astfel de date cu rapiditate și cu cele mai puține inconveniente, deoarece este recunoscut faptul că, în scopul detectării dispozitivelor de manipulare, datele imprimate nu pot fi analizate cu ușurință în cadrul controlului pe șosea, având în vedere lungimea și conținutul unora dintre fișierele care trebuie tipărite.
      2.2   Pe cât posibil, atunci când agenții de control efectuează controale, fie pe șosea, fie la sediul unei întreprinderi, și fie având ca scop verificarea respectării orelor de condus de către șofer, fie că sunt inspecții tehnice auto sau alte tipuri de controale, ei ar putea profita de această ocazie pentru a testa funcționarea și utilizarea corectă a tahografului și, în urma acestor controale, ar putea detecta utilizarea de dispozitive de manipulare.
      2.3   În acest scop, se recomandă ca statele membre să încerce să organizeze controale ale vehiculelor în vederea depistării dispozitivelor de manipulare împreună cu alte verificări (cum ar fi inspecții tehnice auto, conformitatea cu normele privind orele de condus etc.) și ca, orientativ, cel puțin 10 % din numărul total de vehicule controlate să fie verificate în scopul descoperirii dispozitivelor de manipulare. Statelor membre le revine sarcina de a stabili metodologia și circumstanțele adecvate pentru efectuarea unor astfel de verificări suplimentare, însă conținutul s-ar putea reflecta în strategia lor națională generală în domeniul controlului.
      2.4   S-ar putea realiza controale eficace prin utilizarea, de exemplu, a următoarelor metode:

                  puncte de control duble cu analiza vitezei sau a distanței (a se vedea B);

                  punct de control unic cu analiza detaliată a datelor (a se vedea C);

                  punct de control unic bazat pe control tehnic (a se vedea D).

            2.5   În cazul în care un agent de control consideră că a adunat dovezi suficiente, acesta ar putea direcționa vehiculul către un atelier, pentru efectuarea de teste suplimentare (a se vedea E).
      2.6   Bineînțeles, statele membre pot întotdeauna să introducă metode suplimentare sau alternative de control al vehiculelor.
      B   Metode cu puncte duble de control cu analiza vitezei și distanței reale a vehiculelor
      2.7   Controlul vitezei la un anumit moment: pentru aplicarea acestei metode, agenții de control, utilizând camere fixe sau mobile sau pistoale radar, ar putea măsura viteza reală a vehiculului înainte de a-l opri la controlul pe șosea la un anumit moment. Apoi, aceștia ar putea descărca din unitatea montată pe vehicul (UV) fișierul de viteză detaliat pe 24 de ore și ar putea compara viteza înregistrată în acel moment cu cea măsurată cu câțiva kilometri înainte. La punctul de control, această metodă necesită doar compararea a două valori după descărcarea fișierului de viteză detaliat pe 24 de ore;
      2.8   Controlul distanței fixe la un anumit moment: pentru a aplica această metodă, punctul de control ar putea fi ales la o distanță cunoscută de la o anumită locație unde agenții de control au facilități sau mijloace de a înregistra momentul în care un vehicul identificat a oprit sau a trecut de acel punct (chitanțe de plată a taxelor de drum, înregistrări ale camerelor, rapoarte de control la frontieră etc.). La punctul de control, personalul de control ar putea apoi descărca din unitatea montată pe vehicul fișierul de viteză detaliat pe 24 de ore și poate compara rapid viteza medie înregistrată între punctul de control și acea locație cu cea calculată pe baza distanței cunoscute și a timpului necesar pentru a ajunge la punctul de control.
      2.9   La ambele metode, personalul de control de la punctul de control trebuie doar să compare cele două valori după ce au descărcat fișierul de viteză detaliat pe 24 de ore și după ce au măsurat sau calculat viteza medie reală. Orice diferență semnificativă ar putea determina un agent de control să suspecteze că s-a utilizat un dispozitiv. Agentul de control ar putea atunci să direcționeze șoferul și vehiculul către un atelier, fără a mai fi necesar să efectueze și alte controale la fața locului.
      2.10   În ceea ce privește datele din tahografele de tipul celor din anexa IB, toate fișierele care sunt descărcate din sau prin aparatul de înregistrare trebuie să fie însoțite de semnătura digitală corespunzătoare, care a fost inițial generată de unitatea montată pe vehicul sau de cardul conducătorului auto, pentru a verifica autenticitatea și corectitudinea datelor, iar agenții de control ar putea să verifice și că aceste informații sunt, de asemenea, descărcate.
      C   Metode cu punct unic de control bazate pe analiza detaliată a datelor descărcate
      2.11   În cazul în care un dispozitiv de manipulare este în uz atunci când se efectuează un control pe șosea sau era în uz cu puțin înainte de efectuarea controlului, există o serie de proceduri simple care permit descoperirea urmelor de manipulare.
      2.12   Pentru a stabili o suspiciune privind prezența unui dispozitiv de manipulare, care ar îndreptăți agenții de control să acționeze în orice mod pe care îl consideră necesar pentru a detecta acest dispozitiv, agenții de control ar putea:

                  —

                  Să compare activitățile șoferului descărcate de pe card și din unitatea montată pe vehicul cu orice alte documente din vehicul sau cu declarațiile șoferului. Neconcordanța dintre aceste date ar putea constitui începutul unei suspiciuni. În acel caz, controlorul poate face investigații suplimentare.

                  —

                  Să examineze fișierul de evenimente și defecțiuni stocat în unitatea montată pe vehicul, în special pentru ultimele 10 zile:

                              —

                              tentativele de violare a securității;

                              —

                              întreruperile alimentării cu energie (evenimentul cu cea mai lungă durată);

                              —

                              erorile datelor de mișcare (evenimentul cu cea mai lungă durată);

                              —

                              defecțiunile senzorului;

                        În cazul în care șoferul nu poate să explice și să justifice motivul fiecărui eveniment sau a fiecărei defecțiuni, controlorul poate efectua investigații suplimentare.

                  —

                  Să examinezefișierele de date tehnice stocate în unitatea montată pe vehicul, în special:

                              —

                              datele privind reglarea orei;

                              —

                              datele privind calibrarea (ultimele 5 calibrări, denumirea atelierului și numărul de card al acestuia);

                  —

                  Datele din cea de-a doua categorie sunt utile pentru a detecta existența prea multor acțiuni de calibrare, ceea ce poate implica faptul că au fost efectuate cu un card de atelier furat (sau cu un card de atelier care a fost declarat furat). Se recomandă ca agenții de control să verifice la autoritatea lor responsabilă cu emiterea cardurilor (3) situația unor astfel de carduri de atelier identificate și dacă acestea erau valabile în momentul în care au fost utilizate pentru a calibra unitatea montată pe vehicul.

            2.13   În cazul în care, după examinarea tuturor datelor menționate la punctele 2.14-2.19, agentul de control consideră în continuare că ceva nu este în regulă, acesta poate descărca fișierul de viteză detaliat pe 24 de ore și poate verifica, de asemenea, cu ajutorul software-ului pe care îl are la dispoziție, dacă există creșteri sau descreșteri nerealiste ale accelerației vehiculului și, după caz, dacă profilul deplasării este conform cu alte documente din vehicul sau cu declarațiile șoferului (numărul de opriri, viteza în regiunea montană sau în cea urbană…). Aceste dovezi, cumulate cu cele anterioare, pot justifica motive de suspiciune cu privire la prezența unui dispozitiv de manipulare.
      2.14   La punctul de control, această metodă necesită un software adecvat, care poate genera un ecran lizibil al evoluției vitezei în scopul evidențierii variațiilor neobișnuite ale accelerației sau decelerației, pentru a sublinia și, mai general, pentru a semnala în mod automat:

                  —

                  creșteri și descreșteri nerealiste ale accelerației vehiculului;

                  —

                  orice calibrări suspecte ale unității montate pe vehicul;

                  —

                  întreruperea alimentării cu energie.

            D   Metode cu punct unic de control bazate pe controlul tehnic al sigiliilor
      2.15   Dacă este posibil și atunci când o astfel de acțiune este sigură, agentul de control ar putea verifica sigiliile. În cazul în care sigiliile lipsesc, sunt rupte sau deteriorate, șoferului trebuie să i se solicite să justifice situația.
      2.16   În cazul în care șoferul poate oferi o declarație scrisă în care precizează motivul unei astfel de acțiuni în conformitate cu prevederile capitolului V secțiunea 4 din anexa I sau ale cerinței 253 din anexa I B la Regulamentul (CEE) nr. 3821/85, atunci agentul de control ar putea solicita șoferului să meargă la un atelier pentru a resigila sistemul și a recalibra aparatul.
      2.17   În caz contrar, acest fapt poate constitui o infracțiune și se recomandă ca șoferul să fie trimis imediat la un atelier autorizat, împreună cu vehiculul său și însoțit de agentul de control, pentru o verificare a aparatului în conformitate cu prevederile capitolului 3 de mai jos.
      E   Direcționarea vehiculului către un atelier
      2.18   În cazul în care, în urma unui control pe șosea realizat cu ajutorul metodelor anterioare, mai există încă o suspiciune rezonabilă că ar fi montat un dispozitiv de manipulare, agentul de control ar putea direcționa vehiculul către un atelier autorizat. Agenții de control sau autoritatea națională relevantă ar putea fi împuterniciți să instruiască atelierele autorizate să efectueze teste specifice destinate descoperirii dispozitivelor de manipulare.
      2.19   Aceste teste specifice ar permite, în majoritatea cazurilor, detectarea conectării greșite între senzorul de mișcare și unitatea montată pe vehicul, care ar putea indica prezența unui dispozitiv de manipulare. Astfel de teste pot include (a se vedea descrierea din capitolul 3):

                  —

                  o inspecție a sigiliilor și a plăcilor de instalare;

                  —

                  un test al cablului de referință;

                  —

                  o analiză a fișierelor de date descărcate.

            2.20   Dacă se detectează dispozitive de manipulare, fie că au fost sau nu utilizate de către șofer, aparatul (posibil inclusiv dispozitivul însuși, unitatea montată pe vehicul sau componentele acesteia și cardul conducătorului auto) ar putea fi scos din vehicul și utilizat ca dovadă.
      2.21   De asemenea, atelierelor autorizate li se poate solicita suplimentar să verifice dacă aparatul de înregistrare: (a) funcționează corespunzător, (b) înregistrează și stochează datele în mod corect; și (c) are parametrii de calibrare corecți.
      2.22   Se recomandă ca, pentru vehiculele echipate cu aparate de înregistrare de tipul celor din anexa I B și numai după descărcarea tuturor fișierelor de date și analizarea acestora (cu semnăturile lor digitale intacte) și după verificarea posibilei existențe a unui dispozitiv de manipulare, să se efectueze recalibrarea completă a aparatului de înregistrare și atașarea unei noi plăci de instalare. În plus, se recomandă ca un atelier autorizat să resigileze sistemul doar la indicațiile organului de control.
      2.23   Cu privire la aparatele de înregistrare conforme cu anexa I, după îndepărtarea oricărui dispozitiv de manipulare se poate verifica funcționarea corespunzătoare și operarea corectă a aparatului, acesta putând fi complet recalibrat, cu atașarea unei noi plăci de instalare. Se recomandă ca un atelier autorizat să resigileze sistemul doar la indicațiile organului de control.
      F   Verificarea vehiculelor sau a datelor la sediul societății
      2.24   Se recomandă ca autoritățile de resort din statele membre să profite de posibilitatea de a verifica vehiculele (și unitățile montate pe vehicule) și șoferii (și cardurile conducătorilor auto) care s-ar putea afla la sediul întreprinderii în timpul unui control la fața locului.
      2.25   Datele gestionate de întreprindere trebuie să fie păstrate timp de cel puțin un an și să fie puse oricând la dispoziție pentru inspecție la cererea agentului de control. Prin urmare, în cadrul procedurii de control standard a agenților de control, aceștia pot verifica orice vehicul pe care îl găsesc la sediul întreprinderii și efectua orice teste sau activități pe care le consideră adecvate, cu întârzieri minime ale șoferilor și vehiculelor.
      2.26   Astfel de controale la sediul societății ar putea avea în vedere, de asemenea, posibilitatea existenței mai multor tipuri de vehicule și înregistrări legate de aparate de înregistrare vizate fie de anexa I, fie de anexa I B și ar fi adecvat ca agenții de control să fie pregătiți și echipați corespunzător pentru această eventualitate.

         REZUMAT

         PREVENIREA ATACURILOR ÎMPOTRIVA TAHOGRAFELOR DIGITALE CONTROALE PE ȘOSEA SAU LA SEDIUL ÎNTREPRINDERII

         S-ar putea dezvolta strategii naționale de control pentru a promova realizarea de controale și inspecții eficace ale vehiculelor care ar putea avea montate dispozitive de manipulare, fie pe șosea, fie în timpul controalelor la sediul întreprinderilor.

         Agenții de control instruiți și dotați în mod corespunzător ar fi capabili să acceseze, să descarce și să analizeze rapid datele din unitățile montate pe vehicule, precum și să efectueze controale prompte și să realizeze analize similare ale datelor stocate pe suport electronic sau în combinație cu fișe, grafice și date imprimate.

         Statele membre ar putea dezvolta strategii pentru a asigura, până în 2010, că, atunci când vehiculele sunt controlate pentru a se descoperi dispozitivele de manipulare, vehiculele respective ar putea fi verificate prin una dintre următoarele metode:

                  —

                     puncte duble de control cu analiza vitezei și distanței reale;

                  —

                     punct unic de control cu analiza detaliată a datelor descărcate;

                  —

                     punct unic de control bazat pe controlul tehnic al sigiliilor.

         Orientativ, ar exista posibilitatea ca 10% din vehiculele controlate (fie prin inspecții tehnice auto, conformitatea cu normele privind orele de condus sau alte verificări) să fie de asemenea controlate pentru a se descoperi dispozitivele de manipulare, responsabilitatea dezvoltării celor mai eficiente mijloace, care urmează să fie definite în strategiile naționale, revenindu-le însă statelor membre.

         În cazul în care s-au descoperit suficiente dovezi pentru a conduce la o suspiciune rezonabilă, agenții de control pot direcționa vehiculul către un atelier autorizat pentru a efectua teste suplimentare.

         Dacă se detectează dispozitive de manipulare, fie că au fost sau nu utilizate de șofer, se recomandă ca aparatul să fie îndepărtat din vehicul și utilizat ca dovadă, în conformitate cu normele naționale de procedură privind utilizarea unor astfel de dovezi. Agenții de control pot aplica procesele și sancțiunile adecvate aferente oricând se stabilește că s-a utilizat un astfel de aparat, deoarece constituie o infracțiune gravă.

      Capitolul 3:   Instruire, aparatură Și bune practici
      3.1   În timp ce statele membre ar trebui să se asigure că agenții de control beneficiază de o formare corespunzătoare pentru executarea sarcinilor care le revin, s-ar putea oferi o formare adecvată și tuturor celorlalte părți relevante; ar fi avantajos și foarte oportun să se organizeze vizite comune și o coordonare a agenților de control din statele membre pentru armonizarea bunelor practici și diseminarea celor învățate din experiența acumulată de specialiști.
      3.2   Agenții de control ar trebui să fie dotați în mod corespunzător pentru a efectua gama de controale legate de tahograful digital. Acest lucru înseamnă că trebuie să posede instrumentele necesare pentru a citi, imprima și descărca date dintr-un astfel de aparat de înregistrare. Statele membre ar putea face eforturi pentru a se asigura că există un număr suficient de agenți de control astfel dotați.
      3.3   Bunele practici pentru detectarea și prevenirea, atât pe parcursul controalelor pe șosea, cât și la sediul întreprinderii (cum ar fi utilizarea cablului de referință, tehnica la distanță fixă, detectarea profilurilor de viteză sau de distanță anormale, întreruperile alimentării cu energie, sigilii rupte) ar putea fi împărtășite și promovate în cadrul comunității specialiștilor în domeniul controlului.
      Capitolul 4:   Inspecții la ateliere
      Atelierele și montatorii constituie o verigă esențială pentru securitatea sistemului tahografului, indiferent dacă aparatul este un tahograf analogic sau digital. Aprobarea sau autorizarea acestora trebuie să se bazeze pe un set clar de criterii naționale care stabilesc fiabilitatea și credibilitatea lor. În acest scop, se recomandă ca statele membre să se asigure că atelierele autorizate să instaleze, să activeze, să calibreze, să inspecteze și să repare aparatele de înregistrare sunt aprobate, controlate regulat, certificate și că li se oferă în timp util actualizări și informații pertinente. Se recomandă, de asemenea, ca autoritățile de resort să ofere montatorilor și atelierelor instrucțiuni clare și îndrumări cu privire la sarcinile și responsabilitățile care le revin, în special pentru ca acestea să înțeleagă rolul lor în contextul securității generale a sistemului. Se recomandă, de asemenea, ca acele autorități care aprobă atelierele și montatorii să pună la dispoziția tuturor statelor membre, prin intermediul Comisiei, informații corecte și actualizate în mod regulat cu privire la marcajele sigiliilor și la detaliile și situația fiecărui atelier de pe teritoriul lor.
      A   Temeiul juridic
      4.1   În mod normal, vehiculele trebuie să fie duse la un atelier pentru inspecție de fiecare dată când:

                  (a)

                  tahograful trebuie să fie inspectat în conformitate cu anexele la Regulamentul (CEE) nr. 3821/85;

                  (b)

                  vehiculul este supus inspecției tehnice auto anuale în baza dispozițiilor din anexa II la Directiva 96/96/CE;

                  (c)

                  agenții de control direcționează vehiculul către un atelier pentru a se efectua o inspecție mai detaliată a aparatului de înregistrare;

                  (d)

                  aparatul de înregistrare trebuie reparat sau înlocuit.

            4.2   În toate aceste ocazii, atelierele și montatorii ar putea fi instruiți să verifice vizual și fizic dacă aparatul de înregistrare este sigilat și dacă prezintă atât placa descriptivă a producătorului, cât și placa de instalare.
      4.3   Autoritatea de resort din statele membre le-ar putea reaminti în mod regulat atelierelor că de fiecare dată când inspectează și resigiliează sistemul tahografului și atașează o placă de instalare, acestea confirmă efectiv că sistemul este sigur, funcționează corect, înregistrează corespunzător și că nu există dispozitive de manipulare atașate la aparat.
      4.4   Atelierelor li s-ar putea reaminti că pot săvârși o infracțiune gravă dacă resigilează cu bună știință sistemul tahografului fără a îndepărta mai întâi orice dispozitiv de manipulare pe care îl găsesc sau fără a solicita îndepărtarea unui astfel de dispozitiv de manipulare înainte de resigilare. Dacă ulterior se stabilește că există un dispozitiv de manipulare, indiferent dacă a fost utilizat sau nu, și că atelierul a resigilat sistemul și a atașat o placă de instalare, atunci atelierul și montatorii individuali pot fi trași la răspundere pentru infracțiune gravă.
      4.5   Se recomandă ca, având în vedere rolul important pe care îl dețin atelierele și montatorii în ceea ce privește securitatea sistemului, autoritățile de resort din statele membre să ia în considerare sancțiuni adecvate care pot duce chiar la pierderea aprobării sau a autorizării de a efectua lucrări asupra tahografelor, în cazul în care atelierele nu mai sunt de încredere.
      4.6   Pe de altă parte, statele membre ar putea reaminti atelierelor că au dreptul să refuze să efectueze orice inspecții sau calibrări ulterioare asupra oricărui vehicul, dacă suspectează sau știu că în acel vehicul există un dispozitiv de manipulare. Atelierele ar putea fi sprijinite de autoritatea de resort dacă atelierul insistă ca, înainte de a continua inspecția, dispozitivul de manipulare să fie mai întâi înlăturat. Atelierul poate întotdeauna să refuze fie să resigileze conexiunile interfeței, fie să atașeze placa de instalare până la momentul în care dispozitivul este îndepărtat.
      4.7   Statele membre care consideră adecvat acest lucru ar putea solicita ca atelierele autorizate să raporteze astfel de fapte conform descrierii de la punctele 4.4.-4.6.
      4.8   Alternativ, statele membre care nu consideră că astfel de acțiuni ale atelierului sunt adecvate ar putea, în schimb, să instruiască atelierele să păstreze astfel de rapoarte pentru o anumită perioadă de timp și să le pună la dispoziția autorității de resort la cerere. Această perioadă de timp poate fi de minim 24 de luni, ceea ce ar fi în conformitate cu perioada minimă dintre inspecțiile aparatului.
      4.9   Atelierelor li se poate reaminti, de asemenea, că simplul fapt de a înlătura un dispozitiv de manipulare dintr-un vehicul nu exonerează neapărat operatorul sau șoferul de orice infracțiune, având în vedere că este foarte probabil ca datele înregistrate și stocate în unitatea montată pe vehicul și pe cardurile individuale ale conducătorului auto să fi fost deja manipulate. Prin neraportarea problemei, atelierele ar putea contribui personal la orice infracțiuni comise de acei operatori sau șoferi și s-ar putea aștepta să fie pasibile de aceleași pedepse, dacă se descoperă acest lucru.
      4.10   Cu toate acestea, atelierele și montatorii ar putea raporta utilizarea sau prezența dispozitivelor de manipulare către autoritatea lor de resort care ar putea, la rândul său, să aibă în vedere, de exemplu, instituirea unor recompense sau programe de stimulare pentru a încuraja atelierele să furnizeze informații care contribuie la detectarea și prevenirea utilizării dispozitivelor de manipulare sau a altor tipuri de atacuri asupra sistemului.
      4.11   Următoarele orientări și recomandări nu sunt exhaustive și ar putea exista situații în care aplicarea unor astfel de recomandări să nu poată duce la obținerea rezultatului dorit [de exemplu, în cazurile în care cablul de referință (secțiunea 1.23) nu poate fi conectat la senzorul de mișcare]. În astfel de circumstanțe, statele membre ar putea dezvolta metode alternative care să aibă aceeași eficiență. Astfel de măsuri alternative ar putea fi împărtășite în cadrul comunității extinse din domeniul controlului.
      4.12   De asemenea, având în vedere faptul că prezentele orientări acoperă ambele tipuri de tahograf definite în Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 și în anexele acestuia, statele membre ar putea deține metode, proceduri și orientări deja stabilite cu privire la controalele tahografelor analogice și detectarea dispozitivelor de manipulare. Orientările din prezenta recomandare a Comisiei nu trebuie, prin urmare, să fie privite ca înlocuind sau modificând măsurile deja stabilite, ci ca sprijinindu-le suplimentar, în special în ceea ce privește tahograful digital, în cazul căruia metodologia poate fi diferită, însă obiectivul rămâne același. Se recomandă ca în cazul în care măsurile pentru verificarea tahografelor analogice sunt deja stabilite, acestea să poată fi extinse, dacă este posibil, pentru a le include și pe cele digitale. De exemplu, situațiile privind plata către ateliere pentru efectuarea sarcinilor specifice atribuite acestora de către agenții de control care au direcționat un vehicul către un atelier autorizat.
      B   Sigilii rupte sau lipsă
      4.13   Atelierele pot verifica întotdeauna dacă sigiliile lipsesc, sunt rupte sau deteriorate.
      4.14   Sub nicio formă vehiculul nu trebuie resigilat sau nu trebuie să i se emită o placă de instalare până când sistemul nu este readus în starea în care îndeplinește cerințele regulamentului.
      4.15   Atelierele ar putea înregistra faptul că sigiliile lipsesc în raportul sau registrul de inspecție și ar putea efectua verificări (cum ar fi verificarea cablului de referință) și inspecții suplimentare pentru a se asigura că nu există niciun dispozitiv de manipulare în vehicul.
      4.16   În cazul în care, în conformitate cu prevederile capitolului V punctul 4 din anexa I și ale cerinței 252 din anexa I B la Regulamentul (CEE) nr. 3821/85, sigiliile au fost înlăturate în caz de urgență sau pentru a instala sau repara un dispozitiv de limitare a vitezei, cu fiecare ocazie în care sigiliile sunt rupte trebuie întocmită o declarație scrisă în care se specifică motivul unei astfel de acțiuni, care se pune la dispoziția autorității de resort.
      4.17   În caz contrar, atelierul ar putea efectua o verificare completă cu ajutorul următoarelor metode recomandate și ar putea raporta cu exactitate autorității de resort ce s-a făcut și ce s-a detectat.
      C   Analiza înregistrărilor de date
      4.18   Specific tahografului digital, datele care ar putea fi descărcate, cu semnătura digitală aferentă dacă este posibil, la atelier și introduse în raportul de audit ar trebui să fie conforme cu cerințele conținute în secțiunea 4.4 (Obiective de securitate pentru senzorul de mișcare) și secțiunea 4.4 (Obiective de securitate pentru unitatea montată pe vehicul) din apendicele 10 la anexa I B la Regulamentul (CEE) nr. 3821/85. Apendicele 1 oferă lista completă a informațiilor din raportul de audit.
      4.19   Atelierul ar putea, de asemenea, să descarce și să analizeze fișierul de evenimente și defecțiuni conținut de unitatea montată pe vehicul. Aceste evenimente și defecțiuni includ, de exemplu (a se vedea de asemenea lista completă din apendicele 2):

                  —

                  tentativa de violare a securității;

                  —

                  eșecul procedurii de autentificare a senzorului de mișcare;

                  —

                  schimbarea neautorizată a senzorului de mișcare;

                  —

                  deschiderea neautorizată a carcasei;

                  —

                  întreruperea alimentării cu energie;

                  —

                  defecțiuni ale senzorului.

            4.20   Detectarea utilizării unui dispozitiv de manipulare după ce a fost dezinstalat este, de asemenea, greu de stabilit. Cu toate acestea, o verificare a fișierului de evenimente și defecțiuni ar putea arăta ocaziile în care au existat întreruperi ale alimentării cu energie care nu pot fi explicate. De asemenea, un studiu al profilului detaliat al vitezei poate indica anomalii ale semnalului de viteză. Decelerațiile și accelerațiile nerealiste pot indica pornirea sau oprirea unui dispozitiv de manipulare.
      4.21   În toate circumstanțele, atelierele ar putea imprima și anexa datele la raportul sau registrul de inspecție (a se vedea capitolul 4) și, unde este cazul, ar putea face referire la orice date descărcate prin utilizarea cardului de atelier.
      4.22   În cazul în care datele din unitatea montată pe vehicul nu pot fi descărcate prin utilizarea cardului de atelier, se poate considera că unitatea montată pe vehicul nu funcționează corespunzător sau este defectă. În astfel de cazuri, atelierele ar putea încerca să repare aparatul. Dacă și în urma unor astfel de încercări de reparare descărcarea de date rămâne imposibilă, ar trebui să se emită un certificat care să ateste că datele nu pot fi descărcate, o copie a acestuia fiind păstrată împreună cu raportul de inspecție.
      4.23   Se recomandă, de asemenea, ca șoferii să poarte la ei orice certificat care atestă că datele nu pot fi descărcate și care le-a fost emis de un atelier, în eventualitatea în care sunt controlați ulterior atunci când utilizează un vehicul cu un tahograf digital care nu funcționează corespunzător. Se recomandă, de asemenea, ca, în cazul în care șoferul schimbă vehiculele, astfel de certificate să rămână în vehicul până în momentul în care întreprinderea de transport poate recepționa certificatul în cadrul obligațiilor sale generale de evidență și poate da aparatul la reparat.
      D   Controlul conexiunii dintre senzorul de mișcare și unitatea montată pe vehicul
      4.24   În cazul în care se constată că de la ultima inspecție a apărut oricare dintre datele descrise în secțiunea anterioară, atelierul ar putea face o comparație între datele de identificare ale senzorului de mișcare conectat la cutia de viteze cu cele ale senzorului de mișcare conectat înregistrat în unitatea montată pe vehicul.
      4.25   Utilizarea unui cablu de referință este o măsură eficientă de testare a cazului în care s au instalat în vehicul anumite tipuri de dispozitive de manipulare. Cablul de referință este introdus în spatele unității montate pe vehicul, iar celălalt capăt este conectat la senzorul de mișcare. În cazul în care senzorul de mișcare din cutia de viteze nu a fost conectat la unitatea montată pe vehicul, se va declanșa un „eveniment de eroare a datelor de mișcare” sau se va semnala o defecțiune a senzorului. Acest mesaj va indica prezența unui dispozitiv de manipulare. În cazul în care se produce acest eveniment, vehiculul ar putea fi verificat pentru descoperirea dispozitivelor ascunse.
      4.26   Alternativ, pe parcursul unei verificări, senzorul de mișcare poate fi deconectat și îndepărtat. În cazul în care nu s-a umblat la sistemul tahografului digital, va apărea un mesaj de eroare (nu există senzor de mișcare). În cazul în care totuși nu există un astfel de mesaj de eroare, acest fapt va indica prezența altui senzor de mișcare, ascuns, sau a unui dispozitiv electronic de manipulare.
      4.27   Trebuie să se țină cont de faptul că, înainte de a utiliza metoda cablului de referință, tehnicienii de la atelier (sau agenții de control) trebuie să introducă cardul lor de atelier (sau cardul de control) pentru a descoperi de ce a fost semnalat „evenimentul de întrerupere a alimentării cu energie” și înregistrat în fișierul de evenimente și defecțiuni al unității montate pe vehicul. Neacționarea în acest mod ar putea duce la apariția unei indicații greșite pe parcursul unei inspecții ulterioare cum că fie șoferul, fie operatorul a încercat un atac asupra securității senzorului de mișcare.
      4.28   Alternativ, deși nu este întotdeauna posibil, marcajele de pe senzorul de mișcare din cutia de viteze ar putea fi comparate cu datele de identificare ale senzorului de mișcare conectat înregistrat în unitatea montată pe vehicul. Atelierele ar putea, prin urmare, să efectueze următoarele acțiuni:

                  —

                  O comparație între informațiile înscrise pe placa de instalare și informațiile conținute în înregistrările unității montate pe vehicul. Dacă se descoperă că informațiile nu corespund, autoritățile de control din statele membre pot fi informate, iar incidentul poate fi înregistrat în raportul de inspecție și în registrul de inspecție.

                  —

                  O comparație a numărului de identificare a senzorului de mișcare tipărit pe carcasa senzorului de mișcare și informațiile conținute în înregistrările din unitatea montată pe vehicul. În cazul în care este necesar, se poate utiliza un instrument electronic de testare pentru a verifica identificarea electronică a senzorului de mișcare. În cazul în care există orice neconcordanță a numerelor de identificare, se poate presupune că a fost montat un dispozitiv de manipulare. Autoritățile de control din statele membre ar putea fi informate în acest sens și incidentul ar putea fi înregistrat în raportul de inspecție și în registrul de inspecție.

            E   Proceduri speciale în urma controlului pe șosea
      4.29   Agenții de control ar putea direcționa un vehicul suspect către un atelier. În astfel de circumstanțe, agenții de control ar putea mai întâi să instruiască atelierele și montatorii să descarce toate fișierele de date din unitatea montată pe vehicul. Aceste fișiere includ fișierul de prezentare generală, fișierul de viteză detaliat, fișierul tehnic și fișierul de evenimente și defecțiuni. Aceste fișiere trebuie să fie însoțite de semnătura digitală corespunzătoare.
      4.30   S-ar putea efectua un control complet al datelor înregistrate, precum și cu ajutorul unor mijloace tehnice (cablul de referință, verificarea sigiliilor…).
      4.31   Dacă se constată neconcordanțe grave, însă nu se detectează existența unui dispozitiv de manipulare, se poate concluziona că s-a utilizat un dispozitiv de manipulare care a fost apoi îndepărtat. Într-un asemenea caz, agentul de control trebuie să informeze organismul responsabil cu coordonarea acțiunilor de control, conform articolului 2 din Directiva 2006/22/CE, și/sau organismul responsabil cu legătura intracomunitară, conform articolului 7 din aceeași directivă, în cazul în care vehiculul este înregistrat în alt stat membru. Aceasta ar putea duce la investigații suplimentare în ceea ce privește vehiculul întreprinderii.
      Capitolul 5:   Raportarea și auditul atelierelor
      5.1   Atelierele ar putea întocmi un raport de inspecție pentru fiecare inspecție a unui vehicul în cadrul căreia trebuie inspectat aparatul de înregistrare, indiferent dacă inspecția face parte dintr-o inspecție periodică sau este efectuată la cererea autorității naționale de resort. Atelierele pot, de asemenea, să înregistreze într-un registru lista tuturor rapoartelor de inspecție.
      5.2   Raportul de inspecție ar putea fi păstrat de atelier timp de minim doi ani de la data întocmirii raportului și, de fiecare dată când autoritatea națională de resort solicită acest lucru, s-ar putea pune la dispoziția acesteia toate evidențele inspecțiilor și calibrărilor din perioada respectivă.
      5.3   Astfel de constatări făcute de atelierele autorizate (evidențe de sigilii rupte, deteriorate sau lipsă; plăci lipsă; informații incomplete sau neconcordanțe între ceea ce a înregistrat unitatea montată pe vehicul și ce conținea senzorul de mișcare; orice detectare a unui dispozitiv de manipulare; copii ale datelor imprimate legate de fișierul de evenimente și defecțiuni și orice alte date imprimate pertinente) ar putea, de exemplu, să facă parte din formatul de raportare regulată, iar autoritățile de resort din statele membre sunt încurajate să se asigure de faptul că lucrurile se desfășoară în această manieră.
      5.4   Statele membre ar putea considera că refuzul atelierelor de a furniza rapoarte de inspecție completate în mod corespunzător reprezintă o încălcare a normelor care poate duce la retragerea autorizației atelierului.
      5.5.   Statele membre ar putea efectua audituri ale rapoartelor și registrelor de inspecție ale atelierelor cel puțin la doi ani. Astfel de audituri ar putea include o verificare aleatorie a rapoartelor de inspecție legate de inspecția și calibrarea tahografelor digitale. Cardurile de ateliere pot fi, de asemenea, verificate și descărcate în mod regulat pentru a se evita pierderea sau suprascrierea datelor.

         REZUMAT

         PREVENIREA ATACURILOR ÎMPOTRIVA TAHOGRAFELOR DIGITALE ÎN CURSUL INSPECȚIEI LA ATELIER

         La aprobarea și la verificarea regulată a atelierelor, statele membre ar trebui să se asigure că personalul acestora este instruit în mod adecvat și că are acces la toate echipamentele necesare pentru descărcarea datelor și efectuarea anumitor teste specifice.

         Atelierele ar putea primi de la autoritatea de resort relevantă instrucțiunea de a nu resigila un tahograf digital în cazul în care s-a detectat un dispozitiv de manipulare până când dispozitivul nu este eliminat iar tahograful este recalibrat complet pentru a înregistra corect. De asemenea, atelierele ar putea primi de la autoritatea de resort instrucțiunea de a îndepărta placa de instalare.

         Inspecțiile la ateliere ar putea include:

                  —

                     controale fizice ale sigiliilor, plăcii de instalare și plăcii producătorului;

                  —

                     o analiză a fișierelor de date descărcate, mai ales a fișierului de evenimente și defecțiuni;

                  —

                     unde este cazul, un test cu ajutorul tehnicii cablului de referință;

         Atelierele ar putea înregistra, într-un raport de inspecție, sigiliile lipsă sau deteriorate și pot anexa la raport versiunile imprimate ale fișierelor descărcate. Rapoartele de inspecție ar putea fi puse la dispoziția autorităților naționale timp de doi ani.

         Controalele regulate ale atelierelor de către statele membre ar putea include un audit al procedurilor de inspecție, inclusiv o verificare aleatorie a rapoartelor de inspecție.

         Statele membre s-ar putea asigura de faptul că atelierele informează autoritatea de resort atunci când descoperă dispozitive de manipulare sau găsesc neconcordanțe grave care sugerează că ar fi putut fi utilizat un dispozitiv de manipulare care a fost apoi dezinstalat.

         Într-un astfel de caz și atunci când vehiculul este înregistrat în alt stat membru, statele membre ar putea informa organismul responsabil cu legătura intracomunitară, în scopul efectuării unor investigații suplimentare în ceea ce privește vehiculul întreprinderii.

      Capitolul 6:   Dispoziții finale
      6.1   Detectarea și prevenirea utilizării dispozitivelor de fraudare a sistemului tahografului reprezintă un proces continuu, necesitând o vigilență constantă în abordare. Pe măsură ce tehnologia avansează, același lucru se întâmplă și cu metodele și amenințările create pentru a manipula sistemul. În acest scop, toți cei implicați în securitatea sistemului tahografului, fie că sunt agenți de control, ateliere autorizate și montatori sau operatori și șoferi care respectă legea, au cu toții un rol.
      6.2   La nivel național, statele membre ar trebui să fie încurajate să obțină cât mai multe informații posibil, să dezvolte propriile strategii pentru abordarea unor astfel de amenințări și, de asemenea, ar trebui să fie sprijinite constant în împărtășirea unor astfel de informații. Noile amenințări sau tentative de fraudare a sistemului ar trebui aduse în atenția Comisiei.
      6.3   La nivelul Comunității, Comisia va continua să evalueze situația și aplicarea normelor și să caute să obțină sprijinul și cooperarea tuturor statelor membre și a părților interesate din cadrul sectorului.

         (1)  ITSEC – Information Technology Security Evaluation Criteria (criteriile de evaluare a securității tehnologiei informației), 1991 versiunea 1.2.

         (2)  Note tehnice CCC. „Raport privind atacurile asupra securității tahografului digital și riscul asociat cu introducerea adaptoarelor care trebuie montate la vehiculele ușoare” (Report on the attacks to security of the digital tachograph and on the risk associated with the introduction of adaptors to be fitted into light vehicles). Circulație limitată la managerii de risc de la nivel național (29 noiembrie 2007)

         (3)  Pentru a trimite o solicitare altor autorități emitente de carduri se recomandă utilizarea TACHONET.


				|

		52014PC0430

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de abrogare a Deciziei 2010/290/UE privind existența unui deficit excesiv în Slovacia /* COM/2014/0430 final */

			   	Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de abrogare a Deciziei 2010/290/UE privind
existența unui deficit excesiv în Slovacia
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126 alineatul (12),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Prin Decizia 2010/290/UE a
Consiliului din 2 decembrie 2009[1],
în urma unei recomandări a Comisiei, s-a decis că în Slovacia exista
un deficit excesiv. Consiliul a constatat că, conform datelor notificate
de autoritățile slovace în octombrie 2009, deficitul public urma
să atingă 6,3 % din PIB în 2009, depășind valoarea de
referință de 3 % din PIB, prevăzută în tratat, în timp
ce datoria publică brută urma să se situeze în 2009 la o valoare
de aproximativ 36 % din PIB, cu mult sub valoarea de referință
de 60 % din PIB, prevăzută în tratat.[2]
(2)       La 2 decembrie 2009, în
conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din tratat și cu
articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului din
7 iulie 1997 privind accelerarea și clarificarea aplicării
procedurii de deficit excesiv[3],
Consiliul a adresat Slovaciei o recomandare, pe baza unei recomandări a
Comisiei, în vederea soluționării situației de deficit excesiv
până cel târziu în 2013. Recomandarea a fost făcută
publică.
(3)       În conformitate cu articolul
4 din Protocolul privind procedura de deficit excesiv, anexat tratatelor,
Comisia furnizează datele necesare pentru punerea în aplicare a
procedurii. În cadrul aplicării acestui protocol, statele membre trebuie
să notifice date privind deficitele și datoriile publice și alte
variabile conexe de două ori pe an, înainte de 1 aprilie și
respectiv 1 octombrie, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE)
nr. 479/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului
privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de
instituire a Comunității Europene[4].
(4)       Atunci când analizează
dacă ar trebui abrogată o decizie privind existența unui deficit
excesiv, Consiliul ar trebui să ia o decizie pe baza datelor notificate.
În plus, o decizie privind existența unui deficit excesiv ar trebui
abrogată numai în cazul în care previziunile Comisiei indică faptul
că deficitul nu va depăși valoarea de referință de
3 % din PIB pe perioada analizată în previziuni.[5]
(5)       Pe baza datelor furnizate de
Comisie (Eurostat) în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (CE)
nr. 479/2009, ca urmare a notificării primite din partea Slovaciei
înainte de 1 aprilie 2014 și pe baza previziunilor din primăvara 2014
ale Comisiei, se desprind următoarele concluzii:
–
După ce a atins o valoare de vârf de 8 %
din PIB în 2009, deficitul public al Slovaciei a fost redus la 2,8 % din
PIB în 2013, în conformitate cu recomandarea Consiliului din 2 decembrie 2009.
Reducerea deficitului a fost determinată de consolidarea fiscală,
atât pe partea de venituri, cât și pe partea de cheltuieli, inclusiv prin
măsuri cu caracter excepțional.
–
Programul de stabilitate pentru 2014 vizează
un deficit global de 2,6 % din PIB în 2014 și o nouă reducere,
la 2,5 % din PIB în 2015, la 1,6 % din PIB în 2016 și la
0,5 % din PIB în 2017. În aceleași previziuni din primăvara
anului 2014 ale Comisiei, se estimează că deficitul public va
crește ușor, la 2,9 % din PIB, în 2014 și va reveni la
2,8 % din PIB în 2015. Astfel, deficitul este prevăzut să
rămână sub valoarea de referință de 3 % din PIB
prevăzută în tratat, pe perioada analizată în previziuni.
–
Soldul structural, adică soldul bugetului
public ajustat în funcție de ciclul economic și fără a
include măsurile cu caracter excepțional și cele temporare, s-a
îmbunătățit în medie cu 1½ % din PIB în fiecare an între
2009 și 2013. Conform previziunilor, ar urma să se deterioreze
ușor în 2014, pentru a se îmbunătăți în 2015, în ipoteza
menținerii politicilor actuale. În acest context, se observă
apariția unui decalaj de 0,3 % din PIB față de ajustarea
soldului structural necesară pentru atingerea obiectivului pe termen mediu
în 2014, ceea ce sugerează că este necesar să se consolideze
măsurile bugetare în vederea asigurării conformității
depline cu componenta preventivă a pactului, având în vedere riscul
apariției unei devieri de la traiectoria de ajustare necesară.
–
În 2013, datoria publică a atins nivelul de
55,4 % din PIB. În aceleași previziuni din primăvara anului 2014
ale Comisiei, se estimează că datoria publică va crește în
continuare, atingând 56,3 % din PIB în 2014, și va fi de 57,8 %
din PIB în 2015.
(6)       Consiliul reamintește
că, începând din 2014, care este anul următor corectării
deficitului excesiv, Slovacia face obiectul componentei preventive a Pactului
de stabilitate și creștere și ar trebui să evolueze într-un
ritm satisfăcător în direcția obiectivului său pe termen
mediu, inclusiv în ceea ce privește criteriul cheltuielilor.
(7)       În conformitate cu articolul
126 alineatul (12) din tratat, o decizie a Consiliului privind existența
unui deficit excesiv trebuie abrogată atunci când deficitul excesiv din
statul membru în cauză a fost, în opinia Consiliului, corectat.
(8)       Din punctul de vedere al
Consiliului, deficitul excesiv în Slovacia a fost corectat și, în
consecință, Decizia 2010/290/UE ar trebui să fie abrogată,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Dintr-o evaluare globală rezultă
că situația deficitului excesiv din Slovacia a fost corectată.
Articolul 2
Decizia 2010/290/UE se abrogă.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Republicii
Slovace.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 125, 21.5.2010, p. 48.
[2]               Deficitul public și datoria publică pentru
2009 au atins 8 % din PIB, respectiv 35,6 % din PIB.
[3]               JO L 209, 2.8.1997, p. 6.
[4]               JO L 145, 10.6.2009, p. 1.
[5]               Conform documentului „Specificații privind punerea
în aplicare a Pactului de stabilitate și creștere și
orientări referitoare la forma și conținutul programelor de
stabilitate și de convergență ”, din 3 septembrie 2012. A se
vedea: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf