title: Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 2 iunie 2020 de modificare a Recomandării CERS/2015/2 privind evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială și aplicarea prin reciprocitate voluntară a acestor măsuri (CERS/2020/9) 2020/C 217/01

text:
               1.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/1

      RECOMANDAREA COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC
      din 2 iunie 2020
      de modificare a Recomandării CERS/2015/2 privind evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială și aplicarea prin reciprocitate voluntară a acestor măsuri
      (CERS/2020/9)
      (2020/C 217/01)
      CONSILIUL GENERAL AL COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
      având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic (1), în special articolul 3 și articolele 16-18,
      având în vedere Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (2), în special articolul 134 alineatul (4),
      având în vedere Decizia CERS/2011/1 a Comitetului european pentru risc sistemic din 20 ianuarie 2011 de adoptare a Regulamentului de procedură al Comitetului european pentru risc sistemic (3), în special articolele 18-20,
      întrucât:

                  (1)

                  Pentru a asigura eficacitatea și consecvența măsurilor de politică macroprudențială naționale, este important ca aplicarea prin reciprocitate obligatorie prevăzută de dreptul Uniunii să fie completată de aplicarea prin reciprocitate voluntară.

                  (2)

                  Cadrul pentru mecanismul de reciprocitate voluntară pentru măsurile de politică macroprudențială care este prevăzut de Recomandarea CERS/2015/2 a Comitetului european pentru risc sistemic (4) urmărește să asigure aplicarea prin reciprocitate în celelalte state membre a tuturor măsurilor de politică macroprudențială bazate pe expunere activate într-un stat membru.

                  (3)

                  La 24 iunie 2016, în conformitate cu Recomandarea CERS/2016/4 a Comitetului european pentru risc sistemic (5), Recomandarea CERS/2015/2 a fost modificată pentru a recomanda aplicarea prin reciprocitate a ratei amortizorului de risc sistemic de 1 % aplicate de Eesti Pank în conformitate cu articolul 133 din Directiva 2013/36/UE expunerilor interne ale tuturor instituțiilor de credit autorizate în Estonia.

                  (4)

                  Drept răspuns la decizia Eesti Pank din 6 aprilie 2020 de a reduce la 0 % nivelul ratei amortizorului de risc sistemic începând cu 1 mai 2020, Consiliul general al Comitetului european pentru risc sistemic (CERS) a decis să excludă măsura estonă de pe lista de măsuri de politică macroprudențială a căror aplicare prin reciprocitate este recomandată în temeiul Recomandării CERS/2015/2.

                  (5)

                  Prin urmare, Recomandarea CERS/2015/2 ar trebui modificată în mod corespunzător,

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

         MODIFICĂRI

      Recomandarea CERS/2015/2 se modifică după cum urmează:

                  1.

                  În secțiunea 1, subrecomandarea C(1) se înlocuiește cu următorul text:

                              „1.

                              Se recomandă autorităților relevante să aplice prin reciprocitate măsurile de politică macroprudențială adoptate de alte autorități relevante și a căror aplicare prin reciprocitate a fost recomandată de către CERS. Se recomandă aplicarea prin reciprocitate a următoarelor măsuri, astfel cum se detaliază în anexă:

                                          Finlanda:

                                                      —

                                                      un nivel minim de 15 % pentru ponderea de risc medie aferentă creditelor ipotecare locative garantate cu o ipotecă asupra unităților de locuit din Finlanda aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 instituțiilor de credit autorizate în Finlanda care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating (IRB) pentru calcularea cerințelor de capital reglementat;

                                          Belgia:

                                                      —

                                                      o majorare a ponderii de risc pentru expunerile de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 instituțiilor de credit autorizate în Belgia care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating pentru calcularea cerințelor de capital reglementat și care este compusă din:

                                                                  (a)

                                                                  o majorare forfetară a ponderii de risc cu 5 puncte procentuale; și

                                                                  (b)

                                                                  o majorare proporțională a ponderii de risc care constă în 33 % din media ponderată în funcție de expunere a ponderilor de risc aplicate portofoliului de expuneri de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia;

                                          Franța:

                                                      —

                                                      restrângerea la 5 % din capitalul eligibil a limitei expunerii mari prevăzute la articolul 395 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, aplicabilă expunerilor față de societăți nefinanciare mari foarte îndatorate cu sediul social în Franța, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 instituțiilor globale de importanță sistemică (G-SII) și altor instituții de importanță sistemică (O-SII) la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora;

                                          Suedia:

                                                      —

                                                      un nivel minim de 25 % specific instituției de credit pentru media ponderată în funcție de expunere a ponderilor de risc aplicate portofoliului de expuneri de tip retail garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia, în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, aplicată instituțiilor de credit autorizate în Suedia care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating pentru calcularea cerințelor de capital reglementat.

                  2.

                  Anexa se înlocuiește cu anexa la prezenta recomandare.

         Adoptată la Frankfurt pe Main, 2 iunie 2020.

               Șeful secretariatului CERS,

               în numele Consiliului general al CERS

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  JO L 331, 15.12.2010, p. 1.

         (2)  JO L 176, 27.6.2013, p. 338.

         (3)  JO C 58, 24.2.2011, p. 4.

         (4)  Recomandarea CERS/2015/2 a Comitetului european pentru risc sistemic din 15 decembrie 2015 privind evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială și aplicarea prin reciprocitate voluntară a acestor măsuri (JO C 97, 12.3.2016, p. 9).

         (5)  Recomandarea CERS/2016/4 a Comitetului european pentru risc sistemic din 24 iunie 2016 de modificare a Recomandării CERS/2015/2 privind evaluarea efectelor transfrontaliere ale măsurilor de politică macroprudențială și aplicarea prin reciprocitate voluntară a acestor măsuri (JO C 290, 10.8.2016, p. 1).

         ANEXĂ
         Anexa la Recomandarea CERS/2015/2 se înlocuiește cu următorul text:

                  „ANEXĂ

                     Finlanda

                        Un nivel minim de 15 % specific instituției de credit pentru ponderea de risc medie aferentă creditelor garantate cu o ipotecă asupra unităților de locuit din Finlanda aplicabilă instituțiilor de credit care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating (IRB) (denumite în continuare «instituții de credit IRB») în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                  I.   Descrierea măsurii

                              1.

                              Măsura finlandeză, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, constă într-un nivel minim de 15 % specific instituției de credit al ponderii de risc medii, pentru instituțiile de credit IRB, la nivel de portofoliu, pentru creditele ipotecare locative garantate cu unități de locuit din Finlanda.

                        II.   Aplicarea prin reciprocitate

                              2.

                              În conformitate cu articolul 458 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se recomandă autorităților relevante din statele membre în cauză să aplice prin reciprocitate măsura finlandeză portofoliilor de credite ipotecare retail garantate cu unități de locuit din Finlanda ale instituțiilor de credit IRB, acordate de sucursale autorizate la nivel național și situate în Finlanda. În sensul prezentului punct se aplică termenul prevăzut în subrecomandarea C(3).

                              3.

                              Totodată, se recomandă autorităților relevante să aplice prin reciprocitate măsura finlandeză portofoliilor de credite ipotecare retail garantate cu unități de locuit din Finlanda ale instituțiilor de credit IRB, acordate direct transfrontalier de instituțiile de credit cu sediul în jurisdicțiile respectivelor autorități. În sensul prezentului punct se aplică termenul prevăzut în subrecomandarea C(3).

                              4.

                              În conformitate cu subrecomandarea C(2), se recomandă autorităților relevante să aplice, după consultarea CERS, o măsură de politică macroprudențială disponibilă în jurisdicția lor care are efectul cel mai apropiat de cel al măsurii sus-menționate recomandate în vederea aplicării prin reciprocitate, incluzând adoptarea măsurilor și competențelor de supraveghere prevăzute în titlul VII capitolul 2 secțiunea IV din Directiva 2013/36/UE. Se recomandă autorităților relevante să adopte măsura echivalentă în termen de patru luni.

                        III.   Prag de semnificație

                              5.

                              Măsura este suplimentată de un prag de semnificație de 1 miliard EUR aplicabil expunerii la piața de creditare ipotecară locativă din Finlanda pentru a direcționa aplicarea potențială a principiului de minimis de către statele membre de aplicare prin reciprocitate.

                              6.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, autoritățile relevante din statul membru în cauză pot acorda derogări unor instituții de credit IRB individuale cu portofolii nesemnificative de credite ipotecare retail garantate cu unități de locuit din Finlanda sub pragul de semnificație de 1 miliard EUR. În acest caz, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor, fiindu-le recomandat să aplice prin reciprocitate măsura atunci când o instituție de credit IRB depășește pragul de 1 miliard EUR.

                              7.

                              Atunci când nu există instituții de credit IRB autorizate în alte state membre în cauză cu sucursale situate în Finlanda sau care furnizează servicii financiare direct în Finlanda și care au expuneri de 1 miliard EUR sau mai mult față de piața ipotecară finlandeză, autoritățile relevante din statele membre în cauză pot decide să nu aplice prin reciprocitate măsura, astfel cum se prevede în secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2. În acest caz, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor, fiindu-le recomandat să aplice prin reciprocitate măsura atunci când o instituție de credit IRB depășește pragul de 1 miliard EUR.

                     Belgia

                        O majorare a ponderii de risc pentru expunerile de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia impusă instituțiilor de credit autorizate în Belgia care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Majorarea este formată din două componente:

                              (a)

                                    o majorare forfetară a ponderii de risc cu 5 puncte procentuale; și

                              (b)

                                    o majorare proporțională a ponderii de risc care constă în 33 % din media ponderată în funcție de expunere a ponderilor de risc aplicate portofoliului de expuneri de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia.

                        I.   Descrierea măsurii

                              1.

                              Măsura belgiană, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și impusă instituțiilor de credit autorizate în Belgia care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating, constă într-o majorare a ponderii de risc pentru expunerile de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia, care este formată din două componente:

                                          (a)

                                          Prima componentă constă într-o creștere cu 5 puncte procentuale a ponderii de risc pentru expunerile de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia, care se obține după calcularea celei de a doua părți a majorării ponderii de risc în conformitate cu litera (b).

                                          (b)

                                          A doua componentă constă într-o creștere a ponderii de risc de 33 % din media ponderată în funcție de expunere a ponderilor de risc aplicate portofoliului de expuneri de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia. Media ponderată în funcție de expunere reprezintă media ponderilor de risc aferente creditelor individuale calculate în conformitate cu articolul 154 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ponderată cu valoarea expunerii relevante.

                        II.   Aplicarea prin reciprocitate

                              2.

                              În conformitate cu articolul 458 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se recomandă autorităților relevante din statele membre în cauză să aplice prin reciprocitate măsura belgiană sucursalelor situate în Belgia ale instituțiilor de credit autorizate la nivel național care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating în termenul prevăzut în subrecomandarea C(3).

                              3.

                              Se recomandă autorităților relevante să aplice prin reciprocitate măsura belgiană instituțiilor de credit autorizate la nivel național care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care au expuneri directe de tip retail garantate cu bunuri imobile locative situate în Belgia. În conformitate cu subrecomandarea C(2), se recomandă autorităților relevante să aplice aceeași măsură ca cea care a fost pusă în aplicare în Belgia de autoritatea de activare în termenul prevăzut în subrecomandarea C(3).

                              4.

                              În cazul în care în jurisdicția lor nu este disponibilă aceeași măsură de politică macroprudențială, se recomandă autorităților relevante să aplice, după consultarea CERS, o măsură de politică macroprudențială disponibilă în jurisdicția lor care are efectul cel mai apropiat de cel al măsurii sus-menționate recomandate în vederea aplicării prin reciprocitate, incluzând adoptarea măsurilor și competențelor de supraveghere prevăzute în titlul VII capitolul 2 secțiunea IV din Directiva 2013/36/UE. Se recomandă autorităților relevante să adopte măsura echivalentă nu mai târziu de patru luni de la publicarea prezentei recomandări în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

                        III.   Prag de semnificație

                              5.

                              Măsura este suplimentată de un prag de semnificație specific instituției de 2 miliarde EUR pentru a direcționa aplicarea potențială a principiului de minimis de către autoritățile relevante care aplică prin reciprocitate această măsură.

                              6.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, autoritățile relevante din statul membru în cauză pot acorda derogări unor instituții de credit individuale autorizate la nivel național care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care dețin expuneri de tip retail nesemnificative garantate cu bunuri imobile locative din Belgia sub pragul de semnificație de 2 miliarde EUR. Atunci când aplică pragul de semnificație, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor, fiindu-le recomandat să aplice măsura belgiană instituțiilor de credit individuale autorizate la nivel național care anterior au făcut obiectul derogărilor atunci când nu mai este respectat pragul de semnificație de 2 miliarde EUR.

                              7.

                              Atunci când nu există instituții de credit autorizate în statele membre în cauză cu sucursale situate în Belgia sau care au expuneri directe de tip retail garantate cu bunuri imobile locative din Belgia, care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care au expuneri de 2 miliarde EUR sau mai mult față de piața belgiană a bunurilor imobile locative, autoritățile relevante din statele membre în cauză pot decide să nu aplice prin reciprocitate măsura belgiană, în conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2. În acest caz, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor, fiindu-le recomandat să aplice prin reciprocitate măsura belgiană atunci când o instituție de credit care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating depășește pragul de 2 miliarde EUR.

                              8.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, pragul de semnificație de 2 miliarde EUR este un nivel maxim recomandat al pragului. Prin urmare, autoritățile relevante de aplicare prin reciprocitate au posibilitatea ca, în loc să aplice pragul recomandat, să stabilească un prag inferior pentru jurisdicțiile lor, dacă este cazul, sau să aplice măsura prin reciprocitate fără un prag de semnificație.

                     Franța

                        Restrângerea la 5 % din capitalul eligibil a limitei expunerii mari prevăzute la articolul 395 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, aplicabilă expunerilor față de societăți nefinanciare mari foarte îndatorate cu sediul social în Franța, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 instituțiilor globale de importanță sistemică (G-SII) și altor instituții de importanță sistemică (O-SII) la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora.

                  I.   Descrierea măsurii

                              1.

                              Măsura franceză, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și impusă G-SII și O-SII la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora (nu la nivel subconsolidat), constă în restrângerea limitei expunerii mari la 5 % din capitalul lor eligibil, aplicabilă expunerilor față de societăți nefinanciare mari foarte îndatorate cu sediul social în Franța.

                              2.

                              O societate nefinanciară este definită ca persoana juridică sau fizică de drept privat cu sediul social în Franța și care, la nivelul său și la cel mai înalt nivel de consolidare, aparține sectorului societăților nefinanciare, astfel cum este definit la punctul 2.45 din anexa A la Regulamentul (UE) nr. 549/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (*).

                        (*) Regulamentul (UE) nr. 549/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană (JO L 174, 26.6.2013, p. 1).

                              3.

                              Măsura se aplică expunerilor față de societăți nefinanciare cu sediul social în Franța și expunerilor față de grupuri de societăți nefinanciare aflate în legătură, după cum urmează:

                                          (a)

                                          pentru societățile nefinanciare care fac parte dintr-un grup de societăți nefinanciare aflate în legătură, cu sediul social la cel mai înalt nivel de consolidare în Franța, măsura se aplică sumei expunerilor nete față de grup și față de toate entitățile sale aflate în legătură, în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 39 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;

                                          (b)

                                          pentru societățile nefinanciare care fac parte dintr-un grup de societăți nefinanciare aflate în legătură, cu sediul social la cel mai înalt nivel de consolidare în afara Franței, măsura se aplică sumei următoarelor:

                                                      (i)

                                                      expunerile față de societățile nefinanciare care își au sediul social în Franța;

                                                      (ii)

                                                      expunerile față de entitățile din Franța sau din străinătate asupra cărora societățile nefinanciare menționate la punctul (i) dețin controlul direct sau indirect în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 39 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013; și

                                                      (iii)

                                                      expunerile față de entitățile din Franța sau din străinătate care sunt dependente din punct de vedere economic de societățile nefinanciare menționate la punctul (i) în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 39 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                                    Prin urmare, nu intră în domeniul de aplicare al măsurii societățile nefinanciare care nu își au sediul social în Franța și care nu sunt filiale sau entități dependente din punct de vedere economic sau direct ori indirect controlate de o societate nefinanciară cu sediul social în Franța.
                              În conformitate cu articolul 395 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, măsura este aplicabilă după luarea în considerare a efectului tehnicilor de diminuare a riscului de credit și al exceptărilor în conformitate cu articolele 399-403 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                              4.

                              O G-SII sau o O-SII trebuie să considere o societate nefinanciară cu sediul social în Franța ca fiind mare dacă expunerea sa inițială față de societatea nefinanciară sau față de grupul de societăți nefinanciare aflate în legătură în sensul punctului 3 este mai mare sau egală cu 300 de milioane EUR. Valoarea expunerii inițiale este calculată în conformitate cu articolele 389 și 390 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, înainte de luarea în considerare a efectului tehnicilor de diminuare a riscului de credit și al exceptărilor în conformitate cu articolele 399‐403 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, astfel cum se raportează în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 al Comisiei (**).

                        (**) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 al Comisiei din 16 aprilie 2014 de stabilire a unor standarde tehnice de punere în aplicare cu privire la raportarea în scopuri de supraveghere a instituțiilor în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 191, 28.6.2014, p. 1).

                              5.

                              O societate nefinanciară este considerată foarte îndatorată dacă are un indicator al efectului de levier de peste 100 % și o rată de acoperire a cheltuielilor financiare sub trei, calculate la cel mai înalt nivel de consolidare la nivel de grup, după cum urmează:

                                          (a)

                                          indicatorul efectului de levier reprezintă raportul dintre datoria totală, după scăderea numerarului, și capitalurile proprii; și

                                          (b)

                                          rata de acoperire a cheltuielilor financiare reprezintă raportul dintre, pe de o parte, valoarea adăugată plus subvențiile de exploatare, din care se scad: (i) salarii; (ii) impozite și taxe de exploatare; (iii) alte cheltuieli nete ordinare de exploatare, cu excluderea dobânzilor nete sau a altor cheltuieli asimilate; și (iv) deprecierea și amortizarea și, pe de altă parte, dobânzile și cheltuielile asimilate.

                                    Aceste raporturi sunt calculate pe baza agregatelor contabile definite în conformitate cu standardele aplicabile, astfel cum sunt prezentate în situațiile financiare ale societății nefinanciare, certificate, dacă este cazul, de un contabil autorizat.

                        II.   Aplicarea prin reciprocitate

                              6.

                              Autorităților relevante li se recomandă să aplice prin reciprocitate măsura franceză prin aplicarea acesteia G-SII și O-SII autorizate la nivel național la cel mai înalt nivel de consolidare în jurisdicția perimetrului prudențial bancar al acestora.

                              7.

                              În cazul în care în jurisdicția lor nu este disponibilă aceeași măsură de politică macroprudențială, în conformitate cu subrecomandarea C(2), se recomandă autorităților relevante să aplice, după consultarea CERS, o măsură de politică macroprudențială disponibilă în jurisdicția lor care are efectul cel mai apropiat de cel al măsurii sus-menționate recomandate în vederea aplicării prin reciprocitate. Se recomandă autorităților relevante să adopte măsura echivalentă nu mai târziu de șase luni de la publicarea prezentei recomandări în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

                        III.   Prag de semnificație

                              8.

                              Măsura este suplimentată de un prag de semnificație combinat pentru a direcționa aplicarea potențială a principiului de minimis de către autoritățile relevante care aplică prin reciprocitate această măsură, compus din:

                                          (a)

                                          un prag de 2 miliarde EUR pentru expunerile inițiale totale ale G-SII și O-SII autorizate la nivel național la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora față de sectorul francez al societăților nefinanciare;

                                          (b)

                                          un prag de 300 de milioane EUR aplicabil G-SII și O-SII autorizate la nivel național care ating sau depășesc pragul menționat la litera (a) pentru:

                                                      (i)

                                                      o singură expunere inițială față de o societate nefinanciară care își are sediul social în Franța;

                                                      (ii)

                                                      suma expunerilor inițiale față de un grup de societăți nefinanciare aflate în legătură, cu sediul social la cel mai înalt nivel de consolidare în Franța, calculată în conformitate cu punctul 3 litera (a);

                                                      (iii)

                                                      suma expunerilor inițiale față de societăți nefinanciare cu sediul social în Franța care fac parte dintr-un grup de societăți nefinanciare aflate în legătură, cu sediul social la cel mai înalt nivel de consolidare în afara Franței, astfel cum se raportează în formularele C 28.00 și C 29.00 din anexa VIII la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014;

                                          (c)

                                          un prag de 5 % din capitalul eligibil al G-SII sau O-SII la cel mai înalt nivel de consolidare pentru expunerile identificate la litera (b) după luarea în considerare a efectului tehnicilor de diminuare a riscului de credit și al exceptărilor în conformitate cu articolele 399-403 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

                                    Pragurile menționate la literele (b) și (c) trebuie aplicate indiferent dacă entitatea sau societatea nefinanciară relevantă este sau nu este foarte îndatorată.
                              Valoarea expunerii inițiale menționate la literele (a) și (b) trebuie calculată în conformitate cu articolele 389 și 390 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, înainte de luarea în considerare a efectului tehnicilor de diminuare a riscului de credit și al exceptărilor în conformitate cu articolele 399-403 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, astfel cum se raportează în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014.

                              9.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, autoritățile relevante din statul membru în cauză pot acorda derogări G-SII sau O-SII autorizate la nivel național la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora care nu încalcă pragul de semnificație combinat menționat la punctul 8. La aplicarea pragului de semnificație, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor G-SII și O-SII autorizate la nivel național față de sectorul francez al societăților nefinanciare, precum și concentrarea expunerilor G-SII și O-SII autorizate la nivel național față de societățile nefinanciare mari cu sediul social în Franța, fiindu-le recomandat să aplice măsura franceză asupra G-SII sau O-SII autorizate la nivel național care anterior au făcut obiectul derogărilor la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora atunci când este încălcat pragul de semnificație combinat menționat la punctul 8. Autoritățile relevante sunt, de asemenea, încurajate să semnaleze riscurile sistemice asociate îndatorării crescute a societăților nefinanciare mari cu sediul social în Franța față de alți participanți pe piață din jurisdicția lor.

                              10.

                              Dacă nu există G-SII sau O-SII la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acestora, autorizate în statele membre în cauză, cu expuneri față de sectorul societăților nefinanciare franceze care să depășească pragul de semnificație menționat la punctul 8, autoritățile relevante ale statelor membre în cauză pot decide, în conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, să nu aplice prin reciprocitate măsura franceză. În acest caz, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor G-SII și O-SII autorizate la nivel național față de sectorul francez al societăților nefinanciare, precum și concentrarea expunerilor G-SII și O-SII autorizate la nivel național față de societățile nefinanciare mari cu sediul social în Franța, fiindu-le recomandat să aplice prin reciprocitate măsura franceză atunci când o G-SII sau o O-SII, la cel mai înalt nivel de consolidare al perimetrului prudențial bancar al acesteia, depășește pragul de semnificație combinat menționat la punctul 8. Autoritățile relevante sunt, de asemenea, încurajate să semnaleze riscurile sistemice asociate îndatorării crescute a societăților nefinanciare mari cu sediul social în Franța față de alți participanți pe piață din jurisdicția lor.

                              11.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, pragul de semnificație combinat menționat la punctul 8 este un nivel maxim recomandat al pragului. Prin urmare, autoritățile relevante de aplicare prin reciprocitate au posibilitatea ca, în loc să aplice pragul recomandat, să stabilească un prag inferior pentru jurisdicțiile lor, dacă este cazul, sau să aplice măsura prin reciprocitate fără un prag de semnificație.

                     Suedia

                        Un nivel minim de 25 % specific instituției de credit pentru media ponderată în funcție de expunere a ponderilor de risc aplicate portofoliului de expuneri de tip retail garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia, în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, aplicată instituțiilor de credit autorizate în Suedia care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating pentru calcularea cerințelor de capital reglementat.

                  I.   Descrierea măsurii

                              1.

                              Măsura suedeză, aplicată în conformitate cu articolul 458 alineatul (2) litera (d) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și impusă instituțiilor de credit autorizate în Suedia care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating, constă într-un nivel minim de 25 % specific instituției de credit pentru media ponderată în funcție de expunere a ponderilor de risc aplicate portofoliului de expuneri de tip retail garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia.

                              2.

                              Media ponderată în funcție de expunere reprezintă media ponderilor de risc aferente expunerilor individuale calculate în conformitate cu articolul 154 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ponderată cu valoarea expunerii relevante.

                        II.   Aplicarea prin reciprocitate

                              3.

                              În conformitate cu articolul 458 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se recomandă autorităților relevante din statele membre în cauză să aplice prin reciprocitate măsura suedeză sucursalelor situate în Suedia ale instituțiilor de credit autorizate la nivel național care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating, în termenul prevăzut în subrecomandarea C(3).

                              4.

                              Se recomandă autorităților relevante să aplice prin reciprocitate măsura suedeză instituțiilor de credit autorizate la nivel național care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care au expuneri directe de tip retail garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia. În conformitate cu subrecomandarea C(2), se recomandă autorităților relevante să aplice aceeași măsură ca cea care a fost pusă în aplicare în Suedia de autoritatea de activare, în termenul prevăzut în subrecomandarea C(3).

                              5.

                              În cazul în care în jurisdicția lor nu este disponibilă aceeași măsură de politică macroprudențială, se recomandă autorităților relevante să aplice, după consultarea CERS, o măsură de politică macroprudențială disponibilă în jurisdicția lor care are efectul cel mai apropiat de cel al măsurii sus-menționate recomandate în vederea aplicării prin reciprocitate. Se recomandă autorităților relevante să adopte măsura echivalentă nu mai târziu de patru luni de la publicarea prezentei recomandări în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

                        III.   Prag de semnificație

                              6.

                              Măsura este suplimentată de un prag de semnificație specific instituției de 5 miliarde SEK pentru a direcționa aplicarea potențială a principiului de minimis de către autoritățile relevante care aplică prin reciprocitate această măsură.

                              7.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, autoritățile relevante din statul membru în cauză pot acorda derogări unor instituții de credit individuale autorizate la nivel național care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care dețin expuneri de tip retail nesemnificative garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia, sub pragul de semnificație de 5 miliarde SEK. Atunci când aplică pragul de semnificație, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor, fiindu-le recomandat să aplice măsura suedeză instituțiilor de credit individuale autorizate la nivel național care anterior au făcut obiectul derogărilor, atunci când este depășit pragul de semnificație de 5 miliarde SEK.

                              8.

                              Atunci când nu există instituții de credit autorizate în statele membre în cauză cu sucursale situate în Suedia sau care au expuneri directe de tip retail garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia, care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care au expuneri de tip retail de 5 miliarde SEK sau mai mult garantate cu bunuri imobile față de debitori rezidenți în Suedia, autoritățile relevante din statele membre în cauză pot decide să nu aplice prin reciprocitate măsura suedeză, în conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2. În acest caz, autoritățile relevante ar trebui să monitorizeze caracterul semnificativ al expunerilor, fiindu-le recomandat să aplice prin reciprocitate măsura suedeză atunci când o instituție de credit care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating depășește pragul de 5 miliarde SEK.

                              9.

                              În conformitate cu secțiunea 2.2.1 din Recomandarea CERS/2015/2, pragul de semnificație de 5 miliarde SEK este un nivel maxim recomandat al pragului. Prin urmare, autoritățile relevante de aplicare prin reciprocitate au posibilitatea ca, în loc să aplice pragul recomandat, să stabilească un prag inferior pentru jurisdicțiile lor, dacă este cazul, sau să aplice măsura prin reciprocitate fără un prag de semnificație.

            ”


title: Recomandarea (UE) 2020/912 a Consiliului din 30 iunie 2020 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții

text:
                  1.7.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  LI 208/1

         RECOMANDAREA (UE) 2020/912 A CONSILIULUI
         din 30 iunie 2020
         privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (e) și articolul 292 prima și a doua teză;
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     La 16 martie 2020, Comisia a adoptat o comunicare (1) în cadrul căreia a recomandat aplicarea unei restricții temporare de o lună asupra călătoriilor neesențiale din țări terțe către zona UE+ (2). La 17 martie 2020, șefii de stat sau de guvern din UE au convenit să pună în aplicare restricția temporară a călătoriilor neesențiale. Cele patru state asociate spațiului Schengen au pus de asemenea în aplicare restricția menționată.

                     (2)

                     La 26 martie 2020, șefii de stat sau de guvern din Uniunea Europeană au convenit să aplice o restricție temporară coordonată a călătoriilor neesențiale către UE ca o consecință a pandemiei de COVID-19.

                     (3)

                     La 8 aprilie 2020 (3) și la 8 mai 2020 (4), Comisia a adoptat două comunicări subsecvente, fiecare dintre acestea recomandând prelungirea cu o lună a restricțiilor privind călătoriile neesențiale. Toate statele membre ale spațiului Schengen, precum și cele patru state asociate spațiului Schengen (denumite în continuare „statele membre”) au decis să pună în aplicare aceste prelungiri, ultima dintre acestea fiind valabilă până la 15 iunie 2020.

                     (4)

                     La 15 aprilie 2020, președinta Comisiei Europene și președintele Consiliului European au stabilit o „Foaie de parcurs europeană comună către ridicarea măsurilor de limitare a răspândirii COVID-19” (5). Foaia de parcurs stabilește o abordare în două etape potrivit căreia controalele la frontierele interne ar trebui eliminate într-un mod coordonat. Ulterior, restricțiile temporare la frontierele externe ar urma să fie relaxate treptat, iar rezidenților țarilor terțe ar urma să li se permită reluarea călătoriilor neesențiale către UE. Eliminarea restricției de călătorie de la frontierele externe ar trebui să aibă loc după sau în paralel cu eliminarea controalelor la frontierele interne de către statele membre.

                     (5)

                     Consultările cu statele membre au confirmat nevoia unei noi prelungiri pentru o scurtă durată a restricțiilor existente la frontierele externe și importanța unei abordări coordonate cu privire la ridicarea lor treptată.

                     (6)

                     La 11 iunie 2020, Comisia a adoptat o comunicare (6) prin care a recomandat prelungirea restricției asupra călătoriilor neesențiale către UE până la 30 iunie 2020 și prin care a stabilit o abordare cu privire la o eliminare treptată a restricției asupra călătoriilor neesențiale către UE începând cu 1 iulie 2020. Toate statele membre au pus în aplicare prelungirea suplimentară până la 30 iunie.

                     (7)

                     De atunci, între statele membre au avut loc discuții cu privire la metodologia și criteriile care trebuie aplicate.

                     (8)

                     Prezenta recomandare nu aduce atingere responsabilității pe care o au statele membre de a continua să aplice articolul 6 din Codul frontierelor Schengen (7), care stabilește condițiile de intrare pentru resortisanții țărilor terțe. În special, statele membre continuă să aibă responsabilitatea de a evalua, de la caz la caz, dacă un resortisant al unei țări terțe trebuie să fie considerat o amenințare la adresa sănătății publice. În acest context, statele membre ar trebui să asigure o cooperare strânsă între autoritățile poliției de frontieră și furnizorii de servicii de transport.

                     (9)

                     Controlul la frontiere există în interesul nu doar al statului membru la ale cărui frontiere externe se aplică, ci al tuturor statelor membre care au eliminat controlul la frontierele lor interne. Prin urmare, statele membre ar trebui să se asigure că măsurile luate la frontierele externe sunt coordonate, pentru a asigura o bună funcționare a spațiului Schengen. În acest scop, statele membre ar trebui să înceapă să elimine restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE într-un mod coordonat. Ca prim pas, acest lucru ar trebui să se aplice în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I la prezenta recomandare. Această listă ar trebui să fie actualizată periodic.

                     (10)

                     Deciziile cu privire la posibila eliminare a restricției asupra călătoriilor neesențiale către UE ar trebui să țină seama de situația epidemiologică din cadrul UE, și anume de numărul mediu de cazuri de COVID-19 din ultimele 14 zile la 100 000 de locuitori.

                     (11)

                     Regulamentul sanitar internațional (2005) („RSI”) adoptat de cea de a 58-a Adunare Mondială a Sănătății la 23 mai 2005 a îmbunătățit coordonarea dintre statele părți la Organizația Mondială a Sănătății (OMS), care include toate statele membre ale Uniunii, în ceea ce privește pregătirea și reacția la o urgență de sănătate publică de interes internațional. Cadrul de monitorizare al RSI stabilește care sunt capacitățile de bază în domeniul sănătății publice care trebuie să fie menținute de statele părți la OMS. Datele raportate periodic de țări în acest cadru pot fi compilate și exprimate printr-un scor global ca indicator al capacității globale de răspuns.

                     (12)

                     Eficacitatea deciziilor referitoare la eliminarea restricției asupra călătoriilor neesențiale către UE depinde de punerea lor în aplicare coordonată de către statele membre pentru toate frontierele externe. Un stat membru nu ar trebui să decidă în mod unilateral să elimine restricția privind călătoriile neesențiale către UE pentru o anumită țară terță înainte ca celelalte state membre să decidă într-un mod coordonat eliminarea restricției de călătorie pentru țara respectivă. Cu toate acestea, statele membre pot, în condiții de transparență deplină, să elimine doar treptat restricțiile de călătorie pentru țările enumerate în anexa I.

                     (13)

                     În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei recomandări, aceasta nu este obligatorie pentru respectivul stat membru și nu i se aplică. Deoarece prezenta recomandare constituie o dezvoltare a acquis-ului Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul menționat, în termen de șase luni de la data la care Consiliul decide cu privire la prezenta recomandare, dacă o va pune în aplicare.

                     (14)

                     Prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului (8); prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei recomandări, aceasta nu este obligatorie pentru respectivul stat membru și nu i se aplică.

                     (15)

                     În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care intră sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului (9).

                     (16)

                     În ceea ce privește Elveția, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care intră sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE (10), coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului (11).

                     (17)

                     În ceea ce privește Liechtensteinul, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Protocolului dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care intră sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE (12) coroborat cu articolul 3 din Decizia 2011/350/UE (13).

                     (18)

                     Statutul juridic al prezentei recomandări, astfel cum se amintește în considerentele 13-17, nu aduce atingere necesității ca toate statele membre, în interesul bunei funcționări a spațiului Schengen, să decidă cu privire la eliminarea restricției asupra călătoriilor neesențiale către UE într-un mod coordonat,

               ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

                     1.

                     Statele membre ar trebui să elimine treptat restricția temporară asupra călătoriile neesențiale către UE începând cu 1 iulie 2020 într-un mod coordonat în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I.
                     Pentru a stabili care sunt țările terțe pentru care restricția actuală asupra călătoriilor neesențiale către UE ar trebui să fie eliminată, ar trebui să se aplice metodologia și criteriile stabilite în Comunicarea Comisiei din 11 iunie 2020 (14) referitoare la cea de a treia evaluare a aplicării restricției temporare asupra călătoriilor neesențiale către UE. Criteriile sunt legate de situația epidemiologică și de măsurile de limitare a răspândirii virusului, inclusiv de distanțare fizică, precum și de considerații economice și sociale, și se aplică cumulativ.

                     2.

                     În ceea ce privește situația epidemiologică, țările terțe enumerate în anexa I ar trebui să îndeplinească în special următoarele criterii:

                                 —

                                 un număr apropiat sau mai mic decât media UE, înregistrată la 15 iunie 2020, de cazuri noi de COVID-19 în ultimele 14 zile la 100 000 de locuitori;

                                 —

                                 tendința cazurilor noi în aceeași perioadă în comparație cu cele 14 zile anterioare este stabilă sau în scădere; și

                                 —

                                 răspunsul general la pandemia de COVID-19, ținând seama de informațiile disponibile cu privire la aspecte precum testarea, supravegherea, urmărirea contacților, limitarea răspândirii virusului, tratarea și raportarea, precum și fiabilitatea surselor de date și a informațiilor disponibile și, dacă este necesar, scorul mediu global pentru toate elementele Regulamentului sanitar internațional (RSI). Informațiile furnizate de delegațiile UE pe baza listei de verificare anexate la comunicarea din 11 iunie 2020 ar trebui să fie, de asemenea, luate în considerare.

                     3.

                     Atunci când se decide dacă unui resortisant al unei țări terțe i se aplică restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE, factorul determinant ar trebui să fie faptul că își are reședința într-o țară terță în cazul căreia au fost eliminate restricțiile asupra călătoriilor neesențiale (și nu cetățenia).

                     4.

                     O dată la două săptămâni, după o strânsă consultare cu Comisia, precum și cu agențiile și serviciile relevante din cadrul UE, Consiliul ar trebui să revizuiască și, dacă este cazul, să actualizeze lista țărilor terțe care figurează în anexa I, în urma unei evaluări globale bazate pe metodologia, criteriile și informațiile menționate la punctul 2.
                     Restricțiile de călătorie pot fi ridicate total sau parțial sau pot fi reintroduse pentru o anumită țară terță deja menționată în lista din anexa I, în funcție de modificările aduse unora dintre condițiile prevăzute mai sus și, în consecință, evaluării situației epidemiologice. Un proces decizional rapid ar trebui să se aplice în cazul unei deteriorări rapide a situației dintr-o țară terță.

                     5.

                     În cazul în care restricțiile temporare de călătorie continuă să se aplice unei țări terțe, următoarele categorii de persoane ar trebui să fie exceptate de la restricția de călătorie, independent de scopul călătoriei:

                                 (a)

                                 cetățenii Uniunii în înțelesul articolului 20 alineatul (1) din TFUE și resortisanții țărilor terțe care, în temeiul acordurilor dintre Uniune și statele sale membre, pe de o parte, și țările terțe respective, pe de altă parte, beneficiază de drepturi de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii, precum și membrii familiilor acestora (15);

                                 (b)

                                 resortisanții țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung în temeiul Directivei privind rezidența pe termen lung (16), persoanele care au drept de ședere în temeiul altor directive ale UE sau al legislației naționale ori care dețin vize naționale pe termen lung, precum și membrii familiilor acestora.

                           Cu toate acestea, statele membre pot lua măsuri adecvate, cum ar fi impunerea obligației ca aceste persoane să facă obiectul autoizolării sau al unor măsuri similare la întoarcerea dintr-o țară terță pentru care se menține restricția temporară de călătorie, cu condiția să impună aceleași cerințe și resortisanților proprii.
                     În plus, categoriilor specifice de călători care au o funcție esențială sau îndeplinesc o necesitate esențială, astfel cum sunt menționate în anexa II, ar trebui să li permită să efectueze călătorii esențiale (17). Statele membre pot introduce măsuri de siguranță suplimentare pentru acești călători, în special atunci când călătoria lor are punctul de plecare într-o regiune cu risc ridicat.
                     Lista cuprinsă în anexa II referitoare la categoriile specifice de călători care au o funcție esențială sau îndeplinesc o necesitate esențială poate fi revizuită de către Consiliu, în strânsă consultare cu Comisia, în funcție de considerente de ordin social și economic, precum și de evaluarea globală a evoluției situației epidemiologice, pe baza metodologiei, a criteriilor și a informațiilor menționate mai sus.

                     6.

                     În vederea eliminării restricției temporare asupra călătoriilor neesențiale către UE în ceea ce privește țările terțe enumerate în anexa I, reciprocitatea ar trebui să fie de asemenea luată în considerare cu regularitate și de la caz la caz.

                     7.

                     Un stat membru nu ar trebui să decidă să elimine restricția asupra călătoriilor neesențiale către UE pentru o anumită țară terță înainte ca această eliminare să fi fost coordonată în conformitate cu prezenta recomandare.

                     8.

                     Rezidenții din Andorra, Monaco, San Marino și Vatican/Sfântul Scaun ar trebui considerați rezidenți ai UE în sensul prezentei recomandări.

                     9.

                     Prezenta recomandare ar trebui pusă în aplicare de către toate statele membre la toate frontierele externe.

            Adoptată la Bruxelles, 30 iunie 2020.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               A. METELKO-ZGOMBIĆ

            (1)  COM(2020) 115, 16 martie 2020.

            (2)  „Zona UE+” cuprinde toate statele membre ale spațiului Schengen (inclusiv Bulgaria, Croația, Cipru și România), precum și cele patru state asociate spațiului Schengen. Aceasta include, de asemenea, Irlanda și Regatul Unit, dacă acestea decid să se alinieze.

            (3)  COM(2020) 148, 8 aprilie 2020.

            (4)  COM(2020) 222, 8 mai 2020.

            (5)  https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/ joint_eu_roadmap_lifting_covid19_containment_measures_ro.pdf

            (6)  COM(2020) 399, 11 iunie 2020.

            (7)  Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) (JO L 77, 23.3.2016, p. 1).

            (8)  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

            (9)  JO L 176, 10.7.1999, p. 36.

            (10)  JO L 53, 27.2.2008, p. 52.

            (11)  Decizia 2008/146/CE a Consiliului din 28 ianuarie 2008 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen (JO L 53, 27.2.2008, p. 1).

            (12)  JO L 160, 18.6.2011, p. 21.

            (13)  Decizia 2011/350/UE a Consiliului din 7 martie 2011 privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, în ceea ce privește eliminarea controalelor la frontierele interne și circulația persoanelor (JO L 160, 18.6.2011, p. 19).

            (14)  COM(2020) 399, 11 iunie 2020.

            (15)  Astfel cum sunt definiți la articolele 2 și 3 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, 30.4.2004, p. 77).

            (16)  Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO L 16, 23.1.2004, p. 44).

            (17)  [A se vedea, de asemenea, comunicările Comisiei din 16 martie [COM(2020) 115] și din 11 iunie 2020 [COM(2020) 399], precum și orientările acesteia din 30 martie 2020 [C(2020) 2050, 30 martie 2020].]

            ANEXA I
            Țările terțe ale căror rezidenți nu ar trebui să fie afectați de restricția temporară de la frontierele externe asupra călătoriilor neesențiale către UE

                        1.

                        ALGERIA

                        2.

                        AUSTRALIA

                        3.

                        CANADA

                        4.

                        GEORGIA

                        5.

                        JAPONIA

                        6.

                        MUNTENEGRU

                        7.

                        MAROC

                        8.

                        NOUA ZEELANDĂ

                        9.

                        RWANDA

                        10.

                        SERBIA

                        11.

                        COREEA DE SUD

                        12.

                        THAILANDA

                        13.

                        TUNISIA

                        14.

                        URUGUAY

                        15.

                        CHINA (*1)

               (*1)  sub rezerva confirmării reciprocității

            ANEXA II
            Categoriile specifice de călători care au o funcție esențială sau îndeplinesc o necesitate esențială:

                        (i)

                        personalul medical, cercetătorii din domeniul sănătății și personalul care se ocupă de îngrijirea persoanelor în vârstă;

                        (ii)

                        lucrătorii transfrontalieri;

                        (iii)

                        lucrătorii sezonieri din agricultură;

                        (iv)

                        personalul din sectorul transporturilor;

                        (v)

                        diplomații, personalul organizațiilor internaționale și persoanele care sunt invitate de organizațiile internaționale și a căror prezență fizică este necesară pentru buna funcționare a acestor instituții, personalul militar, lucrătorii din domeniul umanitar și personalul de protecție civilă în exercitarea atribuțiilor lor;

                        (vi)

                        pasagerii în tranzit;

                        (vii)

                        călătorii care se deplasează din motive familiale imperative;

                        (viii)

                        personalul navigant maritim;

                        (ix)

                        persoanele care au nevoie de protecție internațională sau care se încadrează la alte motive umanitare;

                        (x)

                        resortisanții țărilor terțe care călătoresc în scopul efectuării de studii;

                        (xi)

                        lucrătorii din țări terțe cu înaltă calificare a căror angajare este necesară din perspectivă economică și a căror activitate nu poate fi amânată sau efectuată din străinătate.


title: Recomandarea (UE) 2020/1039 a Comisiei din 14 iulie 2020 privind condiționarea acordării unui sprijin financiar din partea statului pentru întreprinderile din Uniune de absența legăturilor cu jurisdicțiile necooperante

text:
               16.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 227/76

      RECOMANDAREA (UE) 2020/1039 A COMISIEI
      din 14 iulie 2020
      privind condiționarea acordării unui sprijin financiar din partea statului pentru întreprinderile din Uniune de absența legăturilor cu jurisdicțiile necooperante
      COMISIA EUROPEANĂ,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
      întrucât:

                  (1)

                  Deturnarea ajutoarelor financiare către paradisuri fiscale poate afecta integritatea finanțelor publice ale statelor membre, dar și buna funcționare a sistemului financiar al Uniunii și a pieței interne. Comisia a adoptat o poziție clară împotriva paradisurilor fiscale în ultimii ani, prin intermediul strategiei sale externe pentru impozitarea eficace (1).

                  (2)

                  Epidemia de COVID-19 a determinat luarea unor măsuri fără precedent la nivel național și la nivelul Uniunii pentru a sprijini economiile statelor membre și a facilita redresarea acestora. Acestea includ intervenția statului, în mare parte supusă normelor Uniunii privind ajutoarele de stat, pentru a asigura lichiditatea și accesul la finanțare pentru întreprinderi.

                  (3)

                  Volumul sprijinului financiar, în special pentru asigurarea de lichidități, acordat întreprinderilor în circumstanțele actuale legate de epidemia de COVID-19 impune acțiuni imediate și coordonate pentru a preveni utilizarea abuzivă a finanțării publice. Aceste acțiuni au fost întreprinse până acum în principal în contextul normelor Uniunii privind ajutoarele de stat. În afara circumstanțelor legate de epidemia de COVID-19, acordarea sprijinului financiar trebuie să răspundă necesității de a combate evitarea obligațiilor fiscale și frauda fiscală, precum și utilizarea abuzivă a bugetelor naționale și a bugetului Uniunii în detrimentul contribuabililor și al sistemelor de securitate socială.

                  (4)

                  Pentru a continua în mod eficient eforturile de combatere a evitării obligațiilor fiscale, a fraudei și a abuzurilor, este la fel de important să se asigure buna funcționare a pieței interne. În acest scop, statele membre trebuie să își coordoneze acțiunile, să prevină erodarea nejustificată a bazelor lor de impozitare și să se asigure că adoptă soluții care nu creează discrepanțe semnificative sau denaturări ale pieței.

                  (5)

                  Lista Uniunii de jurisdicții necooperante în scopuri fiscale („lista UE a jurisdicțiilor necooperante”) (2) este concepută pentru a răspunde amenințărilor la adresa bazelor de impozitare ale statelor membre ale UE. În acest context, este oportun să se recomande statelor membre să condiționeze acordarea de sprijin financiar întreprinderilor din Uniune de absența legăturilor între întreprinderile respective și jurisdicțiile care figurează pe lista Uniunii. În plus, Comisia observă că, în contextul acordării de ajutoare de stat sub formă de recapitalizări, mai multe state membre și-au anunțat intenția de a crea o legătură puternică între sprijinul financiar și plata echitabilă a impozitelor de către beneficiar.

                  (6)

                  Cu toate acestea, este esențial ca statele membre să protejeze activitățile economice reale din jurisdicțiile necooperante de pe listă și să garanteze că activitățile economice respective nu sunt afectate în mod neintenționat. În acest scop, este oportun ca statele membre să includă excepții adecvate în legislațiile lor, pentru a se asigura că acordarea sprijinului financiar nu este împiedicată în cazul în care există o activitate economică reală.

                  (7)

                  Pentru a se asigura că întreprinderile eligibile pot beneficia de sprijin financiar, statele membre trebuie să stabilească cerințe rezonabile pentru a demonstra absența legăturilor cu o jurisdicție care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante. În același timp, este esențial să se garanteze că întreprinderile nu pot eluda cerințele impuse pentru a beneficia de sprijin financiar.

                  (8)

                  În efortul de a crea un cadru cuprinzător, este oportun ca statele membre să extindă condițiile de acordare a sprijinului financiar din partea statului pentru întreprinderi dincolo de absența legăturilor cu jurisdicțiile necooperante incluse pe listă, pentru a include cazurile în care s-a stabilit că o întreprindere sau proprietarii acesteia au făcut obiectul unei condamnări pentru o infracțiune gravă sau nu și-au îndeplinit obligațiile legate de plata impozitelor sau a contribuțiilor la asigurările sociale,

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
      1.   OBIECT ȘI DOMENIU DE APLICARE

      Prezenta recomandare stabilește o abordare coordonată în ceea ce privește condiționarea acordării sprijinului financiar de către statele membre de absența oricăror legături între întreprinderea beneficiară și jurisdicțiile care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante.
      2.   DEFINIȚII

      „Proprietate” înseamnă participațiile directe și indirecte, precum și beneficiarul real, conform definiției de la articolul 3 punctul 6 din Directiva 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului (3).
      „Sprijin financiar” înseamnă orice tip de asistență financiară disponibilă pentru toate întreprinderile sau măsurile selective, inclusiv ajutoarele de stat acordate în temeiul noului cadru temporar privind ajutoarele de stat (4).
      „Întreprindere” înseamnă orice entitate sau persoană fizică care desfășoară activități economice, indiferent de forma sa juridică sau de sectorul de activitate.
      3.   CONDIȚIONAREA ACORDĂRII SPRIJINULUI FINANCIAR DIN PARTEA STATULUI PENTRU ÎNTREPRINDERILE DIN UNIUNE DE ABSENȚA LEGĂTURILOR CU JURISDICȚIILE CARE FIGUREAZĂ PE LISTA UE A JURISDICȚIILOR NECOOPERANTE

      Atunci când adoptă măsuri care oferă sprijin financiar întreprinderilor eligibile din jurisdicția lor, este necesar ca statele membre să impună o serie de condiții pentru a beneficia de dreptul la un astfel de sprijin financiar. Prin urmare, întreprinderile care primesc sprijinul financiar nu trebuie:

                  (a)

                  să fie rezidente în scopuri fiscale în jurisdicțiile care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante sau să fie constituite în temeiul legislației acestora;

                  (b)

                  să fie controlate, direct sau indirect, de acționari din jurisdicțiile care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante, până la nivelul beneficiarului real, astfel cum este definit la articolul 3 punctul 6 din Directiva 2015/849;

                  (c)

                  să controleze, direct sau indirect, filiale din jurisdicțiile care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante sau să dețină sedii permanente în aceste jurisdicții; și

                  (d)

                  să partajeze proprietatea cu întreprinderi din jurisdicțiile care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante.

            Pentru a verifica respectarea regulii care prevede absența legăturilor cu jurisdicțiile care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante, statele membre trebuie să se asigure că nu numai acționarii imediați, ci și beneficiarul efectiv și toate celelalte întreprinderi care au aceiași proprietari nu sunt rezidenți în scopuri fiscale într-o astfel de jurisdicție sau constituiți conform legislației acesteia. Proprietarii întreprinderii care beneficiază de sprijin financiar pot fi entități juridice (de exemplu, societăți comerciale, societăți de persoane etc.), construcții juridice (de exemplu, fiducii) sau persoane fizice.
      Pentru a stabili dacă o întreprindere poate beneficia de sprijin financiar, numărul nivelurilor de entități juridice sau construcții juridice aflate între întreprinderea stabilită în statul membru care acordă sprijinul financiar și entitatea dintr-o jurisdicție care figurează pe lista UE ar trebui să fie nerelevant.
      4.   EXCEPȚII

      Statele membre pot să nu ia în considerare existența unor legături cu jurisdicțiile necooperante incluse pe listă, atunci când întreprinderea face dovada îndeplinirii uneia dintre următoarele condiții:

                  (a)

                  nivelul obligațiilor fiscale din statul membru care acordă sprijinul într-o anumită perioadă de timp (de exemplu, ultimii trei ani) este considerat adecvat în comparație cu cifra de afaceri globală sau cu nivelul de activitate al întreprinderii care primește sprijinul, la nivel național și la nivel de grup, în aceeași perioadă;

                  (b)

                  întreprinderea își asumă angajamente cu caracter juridic obligatoriu de a-și înceta, într-un termen scurt, legăturile cu jurisdicțiile necooperante de pe lista UE, sub rezerva unei monitorizări și a unor sancțiuni adecvate în caz de nerespectare.

            Statele membre ar trebui să nu ia în considerare existența legăturilor cu jurisdicțiile necooperante incluse pe listă în cazul în care întreprinderea are o prezență economică substanțială (susținută de personal, echipamente, active și sedii, astfel cum reiese din situația de fapt și circumstanțele relevante) și desfășoară o activitate economică substanțială în jurisdicțiile necooperante incluse pe listă.
      Statele membre nu ar trebui să aplice aceste excepții dacă nu sunt în măsură să verifice exactitatea informațiilor. Acest lucru s-ar putea datora schimbului insuficient de informații la cerere cu țara terță în cauză, în special absenței unei convenții fiscale care să permită schimbul de informații sau lipsei cooperării țării terțe în cauză.
      5.   PUNERE ÎN APLICARE ȘI ASIGURAREA RESPECTĂRII

      Statele membre ar trebui să convină asupra unor cerințe rezonabile pentru a demonstra absența legăturilor cu o jurisdicție care figurează pe lista UE a jurisdicțiilor necooperante. Următoarele principii au scopul de a ajuta statele membre să asigure punerea în aplicare rapidă și respectarea efectivă a cerințelor:

                  (a)

                  pentru a simplifica procedurile și a facilita accesul la sprijinul financiar, statele membre ar putea accepta autocertificările din partea solicitanților ca dovadă a faptului că respectă pe deplin cerințele pentru primirea sprijinului financiar. Acest proces ar trebui să fie completat de audituri/controale consolidate într-o etapă ulterioară, utilizând pe deplin instrumentele disponibile pentru a atenua riscul de neconformitate, cum ar fi rapoartele de țară, schimbul automat de informații privind conturile financiare, schimbul de informații la cerere sau accesul la informații privind beneficiarii reali;

                  (b)

                  statele membre ar trebui să prevadă sancțiuni eficace, proporționale și disuasive pentru a descuraja prezentarea de informații false sau inexacte de către solicitanți, incluzând, cel puțin, recuperarea sprijinului financiar acordat în mod necuvenit;

                  (c)

                  statele membre nu ar trebui să permită autocertificarea și ar trebui să efectueze verificări consolidate atunci când întreprinderea în cauză are legături cu jurisdicții incluse pe lista UE și solicită aplicarea unei excepții.

            6.   ALTE RESTRICȚII

      Statele membre ar trebui să se abțină de la acordarea de sprijin financiar întreprinderilor în următoarele cazuri:

                  —

                  în cazul în care s-a stabilit că o întreprindere sau proprietarii acesteia au făcut obiectul unei condamnări pronunțate printr-o hotărâre definitivă pentru oricare dintre infracțiunile prevăzute la articolul 57 alineatul (1) din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5);

                  —

                  în cazul în care s-a stabilit, printr-o hotărâre definitivă sau printr-o decizie administrativă definitivă, că o întreprindere sau proprietarii acesteia și-au încălcat obligațiile privind plata impozitelor sau a contribuțiilor la asigurările sociale prevăzute în legislația aplicabilă.

            7.   MONITORIZARE

      Statele membre sunt invitate să informeze Comisia cu privire la măsurile pe care le-au întreprins ca urmare a prezentei recomandări.
      Comisia este pregătită să discute cu statele membre planurile lor de a se asigura că acordarea de ajutoare de stat, în special sub formă de recapitalizări, este limitată la întreprinderile care își plătesc impozitele în mod echitabil.
      Comisia va publica un raport privind punerea în aplicare a prezentei recomandări în termen de trei ani de la data adoptării sale.

         Adoptată la Bruxelles, 14 iulie 2020.

               Pentru Comisie

            Paolo GENTILONI

               Membru al Comisiei

         (1)  Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind o strategie externă pentru impozitarea eficace, 28 ianuarie 2016 (https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:b5aef3db-c5a7-11e5-a4b5-01aa75ed71a1.0005.02/DOC_1&format=PDF)

         (2)  Jurisdicțiile care figurează în anexa I la concluziile relevante ale Consiliului (așa-numita „listă neagră”). Lista este actualizată periodic: https://ec.europa.eu/taxation_customs/tax-common-eu-list_en

         (3)  Directiva (UE) 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului (JO L 141, 5.6.2015, p. 73).

         (4)  Comunicarea Comisiei privind cadrul temporar pentru măsuri de ajutor de stat de sprijinire a economiei în contextul actualei epidemii de COVID-19, C/2020/1863 (JO C 91 I, 20.3.2020, p. 1), astfel cum a fost modificată la 3 aprilie, 8 mai și 29 iunie 2020.

         (5)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice (JO L 94, 28.3.2014, p. 65).


title: Recomandare a Consiliului privind un cadru comun pentru utilizarea și validarea testelor antigenice rapide și pentru recunoașterea reciprocă a rezultatelor testelor pentru COVID-19 în UE 2021/C 24/01

text:
               22.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/1

      RECOMANDARE A CONSILIULUI
      privind un cadru comun pentru utilizarea și validarea testelor antigenice rapide și pentru recunoașterea reciprocă a rezultatelor testelor pentru COVID-19 în UE
      (2021/C 24/01)
      CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 168 alineatul (6),
      având în vedere propunerea Comisiei Europene,
      întrucât:

                  (1)

                  În conformitate cu articolul 168 alineatele (1) și (2), în definirea și punerea în aplicare a tuturor politicilor și acțiunilor Uniunii se asigură un nivel ridicat de protecție a sănătății umane. Acțiunea Uniunii vizează, printre altele, monitorizarea, alerta timpurie și combaterea amenințărilor transfrontaliere grave privind sănătatea și încurajează cooperarea dintre statele membre în acest domeniu și, dacă este necesar, sprijină acțiunile acestora.

                  (2)

                  În conformitate cu articolul 168 alineatul (7) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, acțiunea Uniunii respectă responsabilitățile statelor membre în ceea ce privește definirea politicii lor de sănătate, precum și organizarea și prestarea de servicii de sănătate și de îngrijire medicală. Prin urmare, statele membre ale UE sunt responsabile de luarea deciziilor cu privire la elaborarea și punerea în aplicare a strategiilor de testare vizând COVID-19, inclusiv utilizarea testelor antigenice rapide, luând în considerare situația epidemiologică și socială a țărilor, precum și populația-țintă de testat.

                  (3)

                  La 15 aprilie, Comisia a adoptat Orientări privind testele pentru diagnosticul in vitro al COVID-19 și performanțele lor (1), oferind considerații privind performanțele testelor și recomandând validarea testelor pentru COVID-19 înainte de introducerea lor în practica clinică de rutină.

                  (4)

                  La 15 iulie, Comisia a adoptat o Comunicare privind pregătirea pe termen scurt a UE în materie de sănătate în cazul apariției de noi focare de COVID-19 (2), care, printre alte măsuri de consolidare a planurilor de pregătire și a capacităților de răspuns coordonate, a identificat testarea ca fiind unul dintre principalele domenii de acțiune care trebuie abordate de statele membre și care stabilește măsurile-cheie specifice care trebuie luate în lunile următoare.

                  (5)

                  La 28 octombrie, Comisia a adoptat o Recomandare privind strategiile de testare vizând COVID-19, inclusiv utilizarea testelor rapide de detecție a unui antigen (3). Recomandarea a stabilit orientări pentru țări cu privire la elementele esențiale care trebuie luate în considerare în cadrul strategiile lor de testare vizând COVID-19 și au fost prezentate, de asemenea, considerații privind utilizarea testelor antigenice rapide.

                  (6)

                  La 18 noiembrie, Comisia a adoptat o Recomandare privind utilizarea testelor antigenice rapide în diagnosticarea infecției cu SARS-CoV-2 (4), specificând criteriile care trebuie utilizate pentru alegerea testelor antigenice rapide, situațiile în care utilizarea testelor antigenice rapide este adecvată, operatorii testelor și validarea și recunoașterea reciprocă a testelor antigenice rapide și a rezultatelor acestora. Deși testele antigenice sunt mai ieftine și mai rapide, acestea au, în general, o sensibilitate mai mică în comparație cu testele RT-PCR.

                  (7)

                  Cadrul de reglementare aplicabil în prezent pentru introducerea pe piață a testelor antigenice rapide este Directiva 98/79/CE (5). În conformitate cu directiva respectivă, pentru testele antigenice rapide vizând SARS-CoV-2, producătorul trebuie să întocmească un dosar tehnic în care să se demonstreze în mod explicit că testul este sigur și are performanțele preconizate de producător, demonstrând conformitatea cu cerințele prevăzute în anexa I la directiva menționată.

                  (8)

                  Începând cu 26 mai 2022, Directiva 98/79/CE va fi înlocuită cu Regulamentul (UE) 2017/746 privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro (6). În temeiul regulamentului, testele antigenice rapide vor face obiectul unor cerințe consolidate privind performanța unui dispozitiv și al unei evaluări minuțioase de către un organism notificat. S-ar putea reduce astfel efortul suplimentar necesar pentru validarea acestor teste înainte de utilizarea lor în cadrul strategiilor naționale.

                  (9)

                  Testarea eficace contribuie la buna funcționare a pieței interne, deoarece ea permite luarea unor măsuri specifice de izolare sau de carantinare. Recunoașterea reciprocă a rezultatelor testelor pentru depistarea infecției cu SARS-CoV-2 efectuate în alte state membre de către organisme sanitare certificate, astfel cum se prevede la punctul 18 din Recomandarea (UE) 2020/1475 a Consiliului (7), este esențială pentru facilitarea la nivel transfrontalier a deplasărilor, a depistării contacților și a tratamentului.

                  (10)

                  Având în vedere cerința ca țările candidate la UE și țările potențial candidate la UE, precum și țările care au încheiat cu UE acorduri de instituire a unei zone de liber schimb aprofundate și cuprinzătoare (țările DCFTA) să se alinieze la acquis-ul UE, acolo unde acest lucru este aplicabil, precum și participarea unora dintre aceste țări la achizițiile publice comune ale UE pentru produsele relevante, prezenta propunere de recomandare a Consiliului poate fi de interes și pentru aceste țări.

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

         Utilizarea testelor antigenice rapide

      Fără a aduce atingere responsabilităților statelor membre în ceea ce privește definirea politicilor lor naționale de testare, statele membre ar trebui:

                  1.

                  Să utilizeze în continuare testele antigenice rapide ca modalitate de a consolida și mai mult capacitatea generală de testare a țărilor, în special deoarece testarea rămâne un pilon esențial în controlul și atenuarea actualei pandemii de COVID-19, întrucât permite depistarea adecvată și rapidă a contacților și punerea în aplicare a unor măsuri prompte și specifice de izolare și de carantinare.

                  2.

                  Să ia în considerare în primul rând utilizarea testelor antigenice rapide în cazul capacităților de testare limitate cu teste de amplificare a acizilor nucleici (NAAT), în special testele RT-PCR, sau în cazul în care timpul de așteptare îndelungat până la obținerea rezultatelor testelor ar face ca acestea să fie inutile din punct de vedere clinic, ceea ce ar împiedica identificarea rapidă a cazurilor infectate și ar reduce impactul eforturilor de depistare a contacților.

                  3.

                  Să se asigure că testările utilizând teste antigenice rapide sunt efectuate de personal medical instruit sau de alți operatori instruiți, după caz și în conformitate cu specificațiile naționale, precum și în strictă conformitate cu instrucțiunile producătorului și sub rezerva controlului calității. În cazul în care cercetările demonstrează că testele antigenice rapide pot fi efectuate de însăși persoanele care fac obiectul testului, în anumite circumstanțe, în loc să fie efectuate de un cadru medical instruit sau de un alt operator instruit, autotestarea, cu sau fără îndrumare din partea unui profesionist, ar putea fi de asemenea luată în considerare.

                  4.

                  Să investească în formarea și, dacă este cazul, certificarea personalului medical și a altor operatori în vederea prelevării de probe și a testării, asigurând astfel capacități adecvate și garantând colectarea de probe de bună calitate.

                  5.

                  Să se asigure că, acolo unde acest lucru este fezabil, rezultatele testelor antigenice rapide sunt înregistrate în sistemele naționale respective de colectare și raportare a datelor.

                  6.

                  Să ia în considerare, în special, utilizarea testelor antigenice rapide în următoarele situații și contexte:

                              (a)

                              Diagnosticarea COVID-19 în cazurile simptomatice, indiferent de context sau de situație. Testele antigenice rapide ar trebui utilizate în primele 5 zile de la debutul simptomelor, atunci când încărcătura virală este cea mai mare. Pacienții admiși în spitale sau rezidenții admiși în structuri de asistență socială care prezintă simptome compatibile cu COVID-19 ar trebui, de preferință, să fie testați la admitere.

                              (b)

                              Contacții cazurilor confirmate: testarea prin teste antigenice rapide pentru contacții asimptomatici ar trebui efectuată cât mai curând posibil, în primele 7 zile după contact, în conformitate cu orientările aplicabile.

                              (c)

                              Gruparea cazurilor de boală în cadrul unui focar, pentru depistarea timpurie și izolarea cazurilor. Triajul epidemiologic atât al cazurilor simptomatice, cât și cel al cazurilor asimptomatice în acest context este relevant.

                              (d)

                              Triajul epidemiologic în zone cu risc ridicat și în spații închise, cum ar fi spitale, alte unități medicale și de asistență pe termen lung, precum cămine pentru bătrâni și centre de îngrijire sau unități rezidențiale pentru persoanele cu handicap, școli, închisori, centre de detenție sau alte infrastructuri de primire pentru solicitanții de azil și migranți, precum și pentru persoanele fără adăpost. În cazul triajului epidemiologic repetat, acesta ar trebui efectuat o dată la 2-4 zile, acolo unde este posibil, iar cel puțin primul rezultat pozitiv identificat prin testările efectuate utilizând teste antigenice rapide ar trebui confirmat prin test RT-PCR.

                              (e)

                              În situații epidemiologice sau în zone în care proporția pozitivității testelor este ridicată sau foarte ridicată (de exemplu, > 10 %), testele antigenice rapide pot fi utilizate, în concordanță cu competențele naționale, pentru triajul epidemiologic la nivelul întregii populații, luând în considerare și punând în aplicare un sistem de evaluare adecvat pentru măsurarea impactului. Acest lucru necesită organizarea unor intervale specifice de repetare a testelor. ECDC va sprijini statele membre în acest context prin publicarea unor orientări actualizate privind testarea COVID-19, orientări care vor lua în discuție avantajele și provocările testării la nivelul întregii populații și utilizarea testelor antigenice rapide în acest context.

                  7.

                  Să se asigure că sunt puse în aplicare strategii care clarifică cazurile în care este necesar un test de confirmare, fie prin RT-PCR, fie prin repetarea testului antigenic rapid, astfel cum se specifică în Recomandarea Comisiei din 18 noiembrie 2020, și că sunt disponibile capacități suficiente pentru testele de confirmare.

                  8.

                  Să se asigure că sunt puse în aplicare măsuri adecvate de biosecuritate, care includ disponibilitatea unui număr suficient de echipamente individuale de protecție pentru personalul medical și pentru alți operatori instruiți implicați în colectarea probelor, în special atunci când se utilizează teste antigenice rapide în contextul triajului epidemiologic la nivelul întregii populații, iar numărul operatorilor implicați în testare este semnificativ.

                  9.

                  Să continue monitorizarea evoluțiilor legate de alte teste rapide pe bază de acizi nucleici pentru detectarea infecției cu SARS-CoV-2 (8), precum și instituirea unor teste serologice de diagnosticare și a unor tehnici multiplex. Dacă este necesar, să adapteze în consecință strategiile și abordările de testare în ceea ce privește utilizarea testelor antigenice rapide. În plus, evoluțiile privind posibilitatea autoprelevării în cazul testării prin utilizarea testelor antigenice rapide, de exemplu pentru a soluționa deficiențele în ceea ce privește capacitățile de testare și resursele pentru prelevarea de probe de către operatori instruiți, ar trebui să fie monitorizate cu atenție și abordate cu sprijinul ECDC.

                  10.

                  Să continue să monitorizeze și să evalueze nevoile de testare în conformitate cu evoluțiile epidemiologice și cu obiectivele definite în strategiile de testare naționale, regionale și locale și să se asigure că există resurse și capacități corespunzătoare pentru a ține pasul cu cererile.

         Validarea și recunoașterea reciprocă a testelor antigenice rapide și a testelor RT-PCR

      Statele membre ar trebui:

                  11.

                  Fără să aducă atingere Directivei 98/79/CE, să convină, să stabilească și să comunice ECDC și Comisiei (9) o listă comună și actualizată a testelor antigenice rapide pentru diagnosticarea COVID-19 care sunt considerate adecvate pentru utilizare în contextul situațiilor descrise la punctul 6 și care sunt în conformitate cu strategiile de testare ale țărilor și care:

                              (a)

                              Poartă marcajul CE;

                              (b)

                              Îndeplinesc cerințele minime de performanță de ≥ 90 % sensibilitate și ≥ 97 % specificitate.

                              (c)

                              Au fost validate de cel puțin un stat membru ca fiind adecvate utilizării în contextul COVID-19, prin prezentarea detaliată a metodologiei și a rezultatelor unor studii de validare, cum ar fi tipul de probă utilizat pentru validare, contextul în care a fost evaluată utilizarea testului și dacă au apărut dificultăți în ceea ce privește criteriile de sensibilitate necesare sau alte elemente de performanță.

                  12.

                  Să convină ca testele antigenice rapide incluse în lista comună menționată la punctul 11 să fie actualizate în mod regulat, cu atât mai mult cu cât vor deveni disponibile noi rezultate ale studiilor de validare independente și noi teste vor intra pe piață. Actualizările viitoare ale listei ar trebui de asemenea să țină seama de modul în care mutațiile virusului SARS-CoV-2 pot afecta eficacitatea oricăror teste antigenice rapide specifice, permițând eliminarea testelor care nu mai sunt considerate eficace. Efectul mutațiilor virusului SARS-CoV-2 asupra eficacității testelor RT-PCR ar trebui de asemenea să fie revizuit periodic.

                  13.

                  Să continue să investească în efectuarea unor studii de validare independente și în situații specifice a testelor antigenice rapide, cu scopul de a evalua performanța acestora în raport cu NAAT, în special cu testele RT-PCR. Statele membre ar trebui să convină asupra unui cadru pentru astfel de studii de validare, de exemplu prin detalierea metodelor care trebuie utilizate și definirea domeniilor prioritare și a contextelor în care sunt necesare studii de validare. Un astfel de cadru ar trebui să îndeplinească cerințele descrise în orientările tehnice ale ECDC privind testele antigenice rapide (10). Statele membre ar trebui să se asigure că seturile complete de date privind validarea sunt partajate acolo unde este posibil, ținând seama de legislația generală relevantă privind protecția datelor.

                  14.

                  Să continue cooperarea la nivelul UE în ceea ce privește evaluarea dovezilor colectate în urma utilizării testelor antigenice rapide în practica clinică, inclusiv prin Acțiunea comună EUnetHTA și alte posibile mecanisme de cooperare viitoare.

                  15.

                  Să convină asupra selectării testelor antigenice rapide ale căror rezultate le vor recunoaște reciproc pentru măsurile de sănătate publică, pe baza informațiilor incluse în lista comună menționată la punctul 11.

                  16.

                  Să analizeze, ori de câte ori lista menționată la punctul 11 este actualizată, dacă este necesar ca un test antigenic rapid să fie eliminat sau adăugat la selecția de teste antigenice rapide ale căror rezultate sunt recunoscute reciproc.

                  17.

                  Să recunoască reciproc rezultatele testelor RT-PCR pentru depistarea infecției cu COVID-19 efectuate în alte state membre de către organisme sanitare certificate.

                  18.

                  Pentru a facilita în practică recunoașterea reciprocă a rezultatelor testelor antigenice rapide și ale testelor RT-PCR, astfel cum se prevede la punctul 18 din Recomandarea 2020/1475 a Consiliului, să convină asupra unui set comun standardizat de date care să fie incluse în formularul pentru certificatele privind rezultatele testelor.

                  19.

                  Să exploreze necesitatea și posibilitatea, inclusiv considerentele legate de timp și de costuri, a creării unei platforme digitale care să poată fi utilizată pentru a valida autenticitatea certificatelor standardizate de testare pentru COVID-19 (atât pentru testele antigenice rapide, cât și pentru testele RT-PCR) și să partajeze rezultatele acestor discuții cu Comisia.

         Adoptată la Bruxelles, 21 ianuarie 2021.

               Pentru Consiliu

               Președintele

            (Ms) Ana Paula ZACARIAS

         (1)  JO C 122 I, 15.4.2020, p. 1.

         (2)  COM(2020) 318 final.

         (3)  JO L 360, 30.10.2020, p. 43.

         (4)  JO L 392, 23.11.2020, p. 63.

         (5)  JO L 331, 7.12.1998, p. 1.

         (6)  JO L 117, 5.5.2017, p. 176. Regulamentul prevede o perioadă de tranziție începând cu data intrării sale în vigoare (mai 2017), perioadă în care conformitatea dispozitivelor medicale pentru diagnostic in vitro poate fi evaluată fie în temeiul regulamentului, fie în temeiul Directivei 98/79/CE.

         (7)  JO L 337, 14.10.2020, p. 3.

         (8)  De exemplu: RT-LAMP (amplificare izotermă mediată prin buclă utilizând o transcriptază inversă), TMA (amplificare mediată de transcriere) și CRISPR (secvențe palindromice scurte interdistanțate regulat).

         (9)  Baza de date a Comisiei: JRC COVID-19 In Vitro Diagnostic Devices and Test Methods.

         (10)  Options for the use of rapid antigen tests for COVID-19 in the EU/EEA and the UK (Opțiuni pentru utilizarea testelor antigenice rapide pentru COVID-19 în UE/SEE și Regatul Unit). Stockholm, 19 noiembrie 2020. ECDC: Stockholm; 2020.