title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2016 privind Programul național de reformă al Finlandei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Finlandei pentru 2016

text:
               18.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 299/79

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2016
   privind Programul național de reformă al Finlandei pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Finlandei pentru 2016
   (2016/C 299/19)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2016. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 17-18 martie 2016. La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Finlanda ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat. În aceeași zi, Comisia a adoptat, de asemenea, o recomandare de recomandare a Consiliului privind politica economică a zonei euro. Această recomandare a fost aprobată de Consiliul European din 18-19 februarie 2016 și a fost adoptată de Consiliu la 8 martie 2016 (3). În calitate de țară a cărei monedă este euro și având în vedere legăturile strânse dintre economii în cadrul uniunii economice și monetare, Finlanda ar trebui să asigure punerea în aplicare integrală și în timp util a recomandării formulate.

               (2)

               Raportul de țară privind Finlanda pentru 2016 a fost publicat la 26 februarie 2016. Acesta a evaluat progresele realizate de Finlanda în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate de Consiliu la 14 iulie 2015 și pe cele realizate în direcția îndeplinirii obiectivelor naționale din cadrul Strategiei Europa 2020. De asemenea, acesta a inclus un bilanț aprofundat, efectuat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. La 8 martie 2016, Comisia a prezentat rezultatele bilanțului aprofundat. În urma analizei sale, Comisia concluzionează că Finlanda se confruntă cu dezechilibre macroeconomice. În particular, este esențial să se abordeze problema pierderii competitivității la nivelul costurilor, acumulate în ultimii ani, care provine în principal din faptul că salariile au înregistrat o creștere mai mare decât productivitatea în cursul unei perioade îndelungate, ceea ce a condus la o deteriorare abruptă a contului curent între anii 2008 și 2012. Analiza a relevat și riscuri semnificative pe termen mediu și lung la adresa sustenabilității finanțelor publice, care sunt deja foarte solicitate.

               (3)

               La 14 aprilie 2016, Finlanda și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2016, precum și Programul de stabilitate pentru 2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               Recomandările relevante specifice fiecărei țări au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene pentru perioada 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza această dispoziție în Orientările privind aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor structurale și de investiții europene și buna guvernanță economică.

               (5)

               Din Programul de stabilitate pentru 2016 reiese că impactul bugetar al afluxului excepțional de refugiați este semnificativ, prezentându-se dovezi convingătoare privind amploarea și natura acestor costuri bugetare suplimentare. Potrivit Comisiei, cheltuielile suplimentare eligibile s-au ridicat la 0,05 % din PIB în 2015 și sunt actualmente estimate la 0,2 % din PIB în 2016. Dispozițiile articolului 5 alineatul (1) și ale articolului 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 permit luarea în calcul a acestor cheltuieli suplimentare, întrucât afluxul de refugiați este un eveniment excepțional, impactul acestuia asupra finanțelor publice din Finlanda este semnificativ, iar sustenabilitatea nu ar fi compromisă prin permiterea unei devieri temporare de la traiectoria de ajustare în direcția obiectivului bugetar pe termen mediu. Prin urmare, ajustarea necesară în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu pentru 2015 a fost redusă pentru a se lua în calcul aceste costuri. În primăvara lui 2017 se va efectua o evaluare finală privind anul 2016, inclusiv în ceea ce privește sumele eligibile, pe baza datelor observate puse la dispoziție de autoritățile din Finlanda.

               (6)

               În prezent, Finlanda face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere. La 18 mai 2016, Comisia a emis un raport în temeiul articolului 126 alineatul (3) din TFUE, deoarece datoria publică a Finlandei a depășit valoarea de referință, de 60 % din PIB, în 2015. Concluzia analizei a fost că criteriul datoriei ar trebui considerat ca fiind respectat. În cadrul Programului său de stabilitate pentru 2016, guvernul își propune o îmbunătățire a deficitului global până la valoarea de – 2,5 % din PIB în 2016 și apoi până la – 1,3 % din PIB în 2020. Guvernul își propune să își atingă obiectivul bugetar pe termen mediu – un deficit de 0,5 % din PIB în termeni structurali – până în 2019. Conform Programului de stabilitate, se preconizează că ponderea datoriei publice în PIB va atinge nivelul maxim de 67,4 % în 2019, urmând să scadă până la 67,2 % în 2020. Scenariul macroeconomic care stă la baza acestor proiecții bugetare este plauzibil. Măsurile necesare pentru atingerea obiectivului bugetar pe termen mediu până în 2019 nu au fost suficient detaliate. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2016, există riscul ca în 2016 să apară o abatere de la ajustarea recomandată. Concluzia privind anul 2016 nu s-ar modifica dacă s-ar exclude din evaluare impactul bugetar al afluxului excepțional de refugiați. În condițiile în care politicile rămân neschimbate, în 2017 există un risc de abatere semnificativă de la ajustarea recomandată. Se preconizează că ponderea datoriei în PIB își va continua tendința crescătoare, atingând 66,9 % în 2017. Pe baza evaluării Programului de stabilitate și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2016, Consiliul consideră că există riscul ca Finlanda să nu respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. Prin urmare, vor fi necesare măsuri suplimentare pentru asigurarea conformității în 2016 și în 2017.

               (7)

               Din cauza îmbătrânirii populației și reducerii forței de muncă, se așteaptă o creștere a cheltuielilor cu pensiile, sănătatea și îngrijirea pe termen lung, de la 23,1 % din PIB în 2013 la 26,9 % în 2030. În ianuarie 2016, Finlanda a adoptat o reformă a pensiilor, prin care, începând din 2027, vârsta legală de pensionare va fi corelată cu schimbarea realităților legate de speranța de viață. Serviciile sociale și de sănătate, furnizate de administrațiile locale, se ridică la 10 % din PIB. În absența unei reforme a sistemului, se preconizează ca aceste cheltuieli să crească cu 2,4 % în fiecare an în termeni nominali și să își mărească ponderea în PIB. S-a convenit asupra principiilor generale ale unei reforme administrative de amploare și asupra restructurării serviciilor sociale și de sănătate. Printre principalele obiective ale reformei se numără reducerea decalajului de sustenabilitate pe termen lung cu 3 miliarde EUR, printr-un control mai bun al costurilor. Acest obiectiv se va realiza prin integrarea serviciilor, furnizarea serviciilor de către entități de mai mari dimensiuni și digitalizare. Detaliile nu au fost încă stabilite, iar planurile de gestionare a schimbărilor instituite înainte de reformă pot fi aplicate începând cu 2019, așa cum se prevăzuse. Guvernul a anunțat că la sfârșitul lui 2016 vor fi prezentate măsuri de punere în aplicare a reformelor. Magnitudinea și calendarul reformelor fac ca punerea în aplicare să reprezinte o provocare. Prin urmare, este importantă adoptarea la timp a propunerilor legislative.

               (8)

               Pentru a restabili competitivitatea Finlandei, trebuie ameliorată în mai multe moduri funcționarea pieței muncii. La nivel agregat, creșterile salariale au fost moderate de la sfârșitul lui 2013, când s-a convenit la nivel central asupra unui acord privind salariile. Potrivit acestui acord, creșterea de la an la an a salariilor negociate a scăzut de la 1,3 % în ultimul trimestru din 2013 la 0,5 % în ultimul trimestru din 2015. În iunie 2015, partenerii sociali au hotărât să nu prelungească acordul în 2016. Cu toate acestea, creșterea productivității muncii nu a revenit încă la nivelurile anterioare și, în consecință, se preconizează o creștere a costului unitar al muncii, chiar dacă într-un ritm mai lent. S-au desfășurat negocieri pentru restabilirea competitivității la nivelul costurilor. Partenerii sociali au convenit în privința unui pact privind competitivitatea la 29 februarie 2016. Înainte să poată fi pus în aplicare, acordul trebuie să se traducă în acorduri sectoriale. Pactul privind competitivitatea va fi completat de măsuri convenite între partenerii sociali pentru a asigura o mai mare flexibilitate a pieței muncii și un nou model de creștere salarială, prin corelarea salariilor cu cele ale sectoarelor care se confruntă cu o concurență externă. Este important ca măsurile de pe piața muncii să fie puse în aplicare cu respectarea deplină a rolului partenerilor sociali.

               (9)

               Din cauza reducerii populației în vârstă de muncă, este importantă creșterea ratei de participare la forța de muncă. Pentru aceasta este nevoie de eforturi continue pentru integrarea pe piața muncii a lucrătorilor în vârstă, a tinerilor, a șomerilor de lungă durată și a lucrătorilor slab calificați. Rata ocupării forței de muncă a scăzut cu peste două puncte procentuale, de la un vârf de 70,6 % atins în 2008, înainte de declanșarea crizei, la 68,5 % în 2015, în timp ce șomajul a crescut de la 6,4 % la 9,4 %. Rata de ocupare a vârstnicilor a crescut treptat, dar rămân în continuare disponibile modalități de ieșire anticipată de pe piața muncii, sub forma indemnizațiilor de șomaj prelungite până la vârsta pensionării pentru lucrătorii în vârstă (așa-numitul „tunel al șomajului”), care, dacă nu vor fi reduse ca amploare, ar putea limita impactul pozitiv al reformei pensiilor adoptate în 2016. Efectele modificărilor parametrilor „tunelului șomajului” în cadrul reformei anterioare a pensiilor vor fi evaluate în 2019. Șomajul de lungă durată a crescut considerabil între 2008 și 2014, de la 1,2 % la 1,9 % din totalul forței de muncă, în pofida faptului că multe dintre persoanele aflate în șomaj de lungă durată părăsesc în cele din urmă populația activă. Șomajul în rândul tinerilor a crescut în 2015 la 22,4 %. Persoanele slab calificate sunt cel mai afectate de funcționarea deficitară a pieței muncii. Reducerea bugetului dedicat politicilor active din domeniul pieței forței de muncă într-un moment în care cererea de astfel de măsuri este tot mai mare ar putea avea un efect negativ asupra oportunităților grupurilor sus-menționate de a reveni în activitate. Sub aspectul activării, sistemul complex de securitate socială, cu diversele sale tipuri de indemnizații și alocații, poate conduce la niveluri semnificative ale inactivității și ale capcanelor salariului mic. Abordarea acestor probleme și introducerea de stimulente pentru acceptarea locurilor de muncă oferite, cum ar fi ameliorarea posibilităților de a combina activitatea profesională cu ajutoarele sociale, sunt deosebit de importante în contextul reducerii bugetului destinat politicilor active din domeniul pieței forței de muncă. Sosirea unui număr relativ ridicat de migranți și refugiați în Finlanda în 2015 ar putea contribui la compensarea îmbătrânirii populației, însă numai dacă aceștia vor fi integrați cu succes pe piața muncii și în sistemul educațional. Există probleme de corelare pe piața muncii, cauzate în parte de modificările structurale ale economiei, care implică crearea de noi locuri de muncă în zone geografice și domenii diferite de cele în care dispar locuri de muncă. Este nevoie de măsuri care să facă locuințele mai abordabile în zona Helsinki, precum și de politici care să îi poată ajuta pe oameni să își actualizeze competențele și să găsească un loc de muncă.

               (10)

               Mediul de afaceri din Finlanda este cel puțin la fel de bun ca cel din alte economii avansate. Cu toate acestea, lipsa concurenței, în special la nivelul serviciilor care vizează în principal piața națională, cum ar fi serviciile cu amănuntul sau de transport, afectează competitivitatea globală a economiei finlandeze. Pe anumite piețe, întreprinderile au identificat cerințele de reglementare excesive drept obstacole în calea intrării pe piață și a creșterii. Problema acestor cerințe excesive trebuie abordată, pentru a promova spiritul antreprenorial și investițiile. În sectorul cu amănuntul, reforma reglementărilor în materie de urbanism va stabili norme mai flexibile în ceea ce privește dimensiunea și amplasarea magazinelor. Continuă restructurarea în sectorul bunurilor și serviciilor comercializabile, iar acesta ar avea de câștigat de pe urma dezvoltării unor noi piețe și noi produse și servicii, în special dintre cele cu valoare adăugată mare. Modificările structurale ar putea fi facilitate prin politici de sprijinire a extinderii, a internaționalizării și a inovării în rândul întreprinderilor. În toamna lui 2015 au fost adoptate modificări legislative, dar se preconizează că cele mai multe dintre acestea vor fi puse în aplicare abia între 2016 și 2018. Guvernul a anunțat că vor fi întreprinse și alte reforme structurale pentru a stimula concurența de pe piață.

               (11)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Finlandei, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2016. De asemenea, Comisia a evaluat Programul de stabilitate, Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Finlandei în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Finlanda, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a UE prin oferirea unei contribuții la nivelul UE în cadrul deciziilor naționale viitoare. Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului european se reflectă în recomandările 1-3 de mai jos.

               (12)

               În lumina evaluării respective, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul (5) său se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (13)

               În lumina bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Recomandările sale, formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, se reflectă în recomandările 2 și 3 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2016-2017, Finlanda să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să realizeze, în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu, o ajustare bugetară anuală de 0,5 % din PIB în 2016 și de 0,6 % din PIB în 2017. Să utilizeze orice profit excepțional pentru a accelera reducerea ratei datoriei publice. Să asigure adoptarea și punerea în aplicare în timp util a reformei administrative, în vederea ameliorării raportului cost-eficacitate al serviciilor sociale și de sănătate.

               2.

               Să se asigure, cu respectarea rolului partenerilor sociali, că sistemul de stabilire a salariilor stimulează negocierea salariilor la nivel local și elimină rigiditățile, contribuind la competitivitate și la o abordare axată în mai mare măsură pe sectoarele exportatoare. Să asigure creșterea stimulentelor pentru acceptarea locurilor de muncă oferite și să asigure măsuri active de ocupare cu țintă precisă și suficiente, inclusiv pentru persoanele provenite din familii de migranți. Să ia măsuri pentru a reduce decalajele regionale și decalajele în materie de competențe.

               3.

               Să continue eforturile de creștere a concurenței în sectorul serviciilor, inclusiv în cel al serviciilor cu amănuntul. Să promoveze spiritul antreprenorial și investițiile, inclusiv prin reducerea sarcinii administrative și de reglementare, pentru a stimula dezvoltarea producției cu valoare adăugată mare.

      Adoptată la Bruxelles,12 iulie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. KAŽIMÍR

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  JO C 96, 11.3.2016, p. 1.

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (5)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandare de aviz al Consiliului privind programul de convergenţă actualizat al Poloniei pentru perioada 2007-2010

text:
     RO

RO        RO
 ---pagebreak---                    COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE

                                                   Bruxelles, 11.6.2008
                                                   SEC(2008) 2012 final

                                     Recomandare de

                                AVIZ AL CONSILIULUI

     privind programul de convergență actualizat al Poloniei pentru perioada 2007-2010

                                  (prezentată de Comisie)

RO                                                                                RO
 ---pagebreak---                                          EXPUNERE DE MOTIVE

     1.       CONTEXTUL GENERAL

     Pactul de stabilitate și creștere are la bază obiectivul unor finanțe publice sănătoase ca mijloc
     de consolidare a condițiilor pentru stabilitatea prețurilor și pentru o creștere puternică și
     durabilă, care contribuie la crearea de locuri de muncă. Reforma din 2005 a pactului a
     recunoscut utilitatea acestuia ca fundament al disciplinei fiscale, dar a vizat, de asemenea, să-i
     consolideze eficacitatea și bazele economice, precum și să protejeze viabilitatea pe termen
     lung a finanțelor publice.

     Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului privind consolidarea supravegherii pozițiilor
     bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice1, care face parte din Pactul de
     stabilitate și creștere, stipulează că statele membre trebuie să prezinte Consiliului și Comisiei
     programe de stabilitate sau de convergență, precum și actualizări anuale ale acestora. Statele
     membre care au adoptat deja moneda unică prezintă programe de stabilitate (actualizate), iar
     cele care nu au adoptat-o încă prezintă programe de convergență (actualizate). Primul
     program de convergență al Poloniei a fost prezentat în mai 2004. În conformitate cu
     regulamentul menționat anterior, Consiliul a emis un aviz asupra programului la 5 iulie 2004,
     pe baza unei recomandări a Comisiei și după consultarea Comitetului economic și financiar.
     În ceea ce privește programele de stabilitate și de convergență actualizate, regulamentul
     prevede faptul că acestea sunt evaluate de către Comisie și analizate de către Comitetul
     economic și financiar; după caz, programele actualizate pot fi analizate de către Consiliu,
     conform aceleiași proceduri menționate anterior.

     2.       CONTEXTUL EVALUĂRII PROGRAMULUI ACTUALIZAT

     Comisia a examinat cea mai recentă actualizare a programului de convergență al Poloniei,
     prezentată la 26 martie 2008, și recomandă Consiliului să emită un aviz cu privire la aceasta
     (a se vedea în casetă punctele principale ale evaluării).

     În vederea definirii contextului în care se evaluează strategia bugetară în cadrul programului
     de convergență actualizat, următoarele puncte prezintă pe scurt:

     (1)    poziția țării din perspectiva componentei corective a Pactului de stabilitate și creștere
            (procedura de deficit excesiv);

     (2)    cea mai recentă evaluare a poziției țării în lumina componentei preventive a Pactului
            de stabilitate și creștere (rezumat al avizului Consiliului cu privire la actualizarea
            precedentă a programului de convergență);

     (3)    actualizarea din mai 2008 a orientărilor generale de politică economică specifice
            fiecărei țări în materie de politici bugetare;

     1
            JO L 209, 2.8.1997, p. 1. Regulament modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1055/2005 (JO L 174,
            7.7.2005, p. 1). Documentele la care se face trimitere în prezentul text sunt disponibile la adresa:
            http://ec.europa.eu/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.

RO                                                      2                                                          RO
 ---pagebreak---      (4)    evaluarea de către Comisie a raportului din octombrie 2007 cu privire la punerea în
            aplicare a programului național de reformă.

     2.1.     Procedura de deficit excesiv pentru Polonia

     La 5 iulie 2004, Consiliul a adoptat o decizie care prevede, în conformitate cu articolul 104
     alineatul (6), că Polonia a avut un deficit excesiv, pe baza unui deficit al bugetului general de
     4,1% din PIB în 2003. În același timp, Consiliul a emis recomandări, în conformitate cu
     articolul 104 alineatul (7), privind corectarea deficitului excesiv. În special, Poloniei i s-a
     recomandat să ia măsuri într-un cadru pe termen mediu, pentru a aduce deficitul sub 3% din
     PIB până în 2007, într-un mod credibil și durabil, în conformitate cu avizul Consiliului
     privind programul de convergență din mai 2004. În noiembrie 2006, Consiliul a decis că
     măsurile luate până în acel moment de autoritățile poloneze au fost necorespunzătoare. În
     februarie 2007, Consiliul a emis noi recomandări, confirmând anul 2007 ca termen limită
     pentru corectarea deficitului. Autorităților poloneze li s-a recomandat să asigure o
     îmbunătățire a soldului structural cu cel puțin 0,5 puncte procentuale din PIB, în perioada
     2006 - 2007. În noiembrie 2007, Comisia a emis o comunicare către Consiliu, în care se
     constata faptul că măsurile luate de Polonia ca răspuns la recomandarea Consiliului au fost
     conforme cu recomandarea. Cu toate acestea, în ceea ce privește 2008 și 2009, Comisia și-a
     exprimat îngrijorarea privind caracterul durabil al corectării deficitului excesiv, fără de care
     procedura de deficit excesiv nu poate fi abrogată. Comisia și Consiliul au invitat autoritățile
     poloneze să prezinte, cât de curând posibil, un program de convergență actualizat care să
     descrie strategia pe termen mediu a întregii legislaturi, asigurând un caracter durabil al
     corectării deficitului excesiv și obținerea de progrese ulterioare pentru atingerea obiectivului
     pe termen mediu.

     Alături de această recomandare de aviz al Consiliului, Comisia îi recomandă Consiliului să
     abroge procedura de deficit excesiv pentru Polonia deoarece, dintr-o evaluare globală, rezultă
     faptul că situația de deficit excesiv în care se află Polonia a fost corectată. Deficitul bugetului
     general pentru 2007 este de 2,0% din PIB, adică sub valoarea de referință de 3% din PIB. În
     previziunile lor din primăvara anului 2008, serviciile Comisiei indică faptul că, în 2008 și
     2009, deficitul ar trebui să rămână sub valoarea de referință de 3% din PIB.

     2.2.     Evaluarea din avizul Consiliului privind actualizarea precedentă a programului

     În avizul său din 27 februarie 2007, Consiliul și-a prezentat pe scurt evaluarea asupra
     actualizării precedente a programului de convergență, care vizează perioada 2006-2009, după
     cum urmează: „Programul are în vedere ajustarea deficitului excesiv până în 2007, cu referire
     la dispoziția din articolul 2 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului,
     însă Consiliul reamintește faptul că acțiunile derulate până în prezent nu par a fi adecvate, iar
     măsurile prevăzute par insuficiente pentru atingerea rezultatelor respective. În ceea ce privește
     perioada ulterioară, deși programul are în vedere realizarea de progrese în vederea atingerii
     OTM în contextul perspectivelor de creștere favorabile, există riscuri importante în ceea ce
     privește atingerea obiectivelor bugetare și caracterul durabil al ajustării.”

     Având în vedere o nouă recomandare adresată Poloniei de a corecta deficitul excesiv,
     adoptată de Consiliu la 27 februarie 2007 în conformitate cu articolul 104 alineatul (7) din
     tratat, Consiliul a invitat Polonia „(i) să asigure corectarea deficitului excesiv până în 2007, în
     conformitate cu noua recomandare în sensul articolului 104 alineatul (7); (ii) profitând de
     perioadele economice favorabile, folosind toate veniturile suplimentare pentru reducerea
     deficitului, să accelereze ritmul ajustării în vederea atingerii OTM, ulterior corectării

RO                                                   3                                                     RO
 ---pagebreak---      deficitului excesiv, prin elaborarea și punerea în aplicare a unor măsuri suplimentare, în
     special în ceea ce privește reducerea cheltuielilor, măsuri necesare în vederea realizării
     ajustării previzionate; (iii) să mențină rezultatele reformei sistemului de pensii”.

     2.3.     Actualizarea din mai 2008 a orientărilor generale de politică economică
              specifice pentru fiecare țară în materie de politici bugetare

     La 14 mai 2008, Consiliul a adoptat o recomandare privind actualizarea din 2008 a
     orientărilor generale ale politicilor economice ale statelor membre și ale Comunității și
     punerea în aplicare a politicilor de ocupare a forței de muncă ale statelor membre2. În materie
     de politici bugetare, Poloniei i s-a recomandat „să sprijine consolidarea fiscală și să
     completeze «ancora» nominală a deficitului bugetului de stat (plafonul de deficit) cu
     mecanisme suplimentare care să permită un control mai eficient al cheltuielilor”.

     2.4.     Evaluarea de către Comisie a raportului din octombrie 2007 privind punerea în
              aplicare a programului național de reformă

     La 11 decembrie 2007, Comisia a adoptat Raportul strategic cu privire la Strategia de la
     Lisabona reînnoită pentru creștere și locuri de muncă, care conține o evaluare a raportului din
     octombrie 2007 privind punerea în aplicare a programului național de reformă al Poloniei3 și
     care poate fi rezumat după cum urmează.

     Programul național de reformă al Poloniei a identificat următoarele priorități principale:
     consolidarea și îmbunătățirea gestionării finanțelor publice, dezvoltarea spiritului
     antreprenorial, consolidarea inovației în cadrul întreprinderilor; modernizarea și dezvoltarea
     infrastructurii, asigurarea unui mediu concurențial în cadrul industriilor de rețea, crearea și
     menținerea de locuri de muncă și reducerea șomajului și îmbunătățirea capacității de adaptare
     a lucrătorilor și a întreprinderilor.

     Concluzia evaluării Comisiei a fost că Polonia a realizat progrese limitate în ceea ce privește
     punerea în aplicare a programului său național de reformă în perioada 2005-2007.

     Pe fondul punctelor tari și al punctelor slabe identificate, precum și al progreselor realizate,
     Comisia a recomandat ca Poloniei să i se recomande luarea de măsuri în următoarele domenii:
     consolidarea fiscală (mecanisme de control al cheltuielilor); concurența în cadrul industriilor
     de rețea; cercetarea publică și sprijinul acordat întreprinderilor private din domeniul cercetării
     și dezvoltării; flexicuritatea, inclusiv politica activă pe piața muncii, beneficiile sociale,
     învățarea pe parcursul vieții și educația.

     Mai mult, Polonia este încurajată să se axeze, de asemenea, pe domenii precum: infrastructura
     de transport; procesul de înregistrare a întreprinderilor; e-guvernare; transpunerea legislației
     privind piața internă; și infrastructura pentru îngrijirea copiilor.
     Pe baza raportului strategic al Comisiei, Consiliul a adoptat, la 14 mai 2008, recomandări
     privind actualizarea din 2008 a orientărilor generale de politică economică ale statelor
     membre, inclusiv ale Poloniei.

     2
            JO L 139, 29.5.2008, p. 57.
     3
            Comunicarea Comisiei către Consiliul European, „Raport strategic cu privire la Strategia de la Lisabona
            reînnoită pentru creștere și locuri de muncă: lansarea noului ciclu (2008-2010)” - COM(2007)803,
            11.12.2007.

RO                                                        4                                                           RO
 ---pagebreak---                                           Casetă: Principalele puncte evaluate
     În conformitate cu articolul 5 alineatul (1) (pentru programele de stabilitate) și cu articolul 9 alineatul (1) (pentru
     programele de convergență) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, evaluarea urmărește:
     • să stabilească dacă ipotezele economice pe care se bazează programul sunt plauzibile;
     • să examineze obiectivul bugetar pe termen mediu (OTM) prezentat de statul membru și să stabilească dacă
       strategia de ajustare pentru atingerea acestuia este adecvată;
     • să stabilească dacă măsurile luate și/sau propuse pentru respectarea acestei strategii de ajustare sunt suficiente
       pentru a atinge OTM pe parcursul ciclului;
     • în momentul evaluării strategiei de ajustare în vederea atingerii OTM, să stabilească dacă se face un efort de
       ajustare mai mare în perioade economice favorabile, în timp ce efortul poate fi mai redus în perioade
       economice nefavorabile și, în ceea ce privește statele membre din zona euro și participante la ERM II, să
       stabilească dacă acestea urmăresc o îmbunătățire anuală a soldului ajustat ciclic, exceptând măsurile one-off
       și alte măsuri temporare, de 0,5% din PIB ca valoare de referință pentru a atinge OTM;
     • în momentul definirii strategiei de ajustare destinate atingerii OTM (pentru statele membre care nu l-au atins
       încă) sau al autorizării unei abateri temporare de la OTM (pentru statele membre care l-au atins), să
       examineze punerea în aplicare a unor reforme structurale majore care au ca efect direct reducerea costurilor
       pe termen lung (inclusiv prin mărirea nivelului creșterii potențiale) și, prin urmare, un impact verificabil
       asupra viabilității pe termen lung a finanțelor publice (cu condiția să se păstreze o marjă de siguranță
       corespunzătoare față de valoarea de referință de 3% din PIB, iar poziția bugetară să revină la OTM până la
       sfârșitul perioadei de programare), acordându-se o atenție sporită reformelor sistemului de pensii prin
       introducerea unui sistem multipilon care include un pilon obligatoriu, finanțat integral;
     • să stabilească dacă politicile economice ale statului membru sunt conforme cu orientările generale de politică
       economică.

     Plauzibilitatea ipotezelor macroeconomice ale programului se evaluează prin comparație cu previziunile
     serviciilor Comisiei din primăvara anului 2008, precum și pe baza metodologiei stabilite de comun acord pentru
     estimarea producției potențiale și a soldurilor ajustate ciclic.

     În cadrul evaluării se analizează, de asemenea:
     • evoluția coeficientului de îndatorare și perspectivele de viabilitate pe termen lung a finanțelor publice, cărora
       trebuie să li se acorde „o atenție suficientă în cadrul supravegherii pozițiilor bugetare”, în conformitate cu
       raportul Consiliului din 20 martie 2005 privind „Îmbunătățirea punerii în aplicare a Pactului de stabilitate și
       creștere”. Într-o comunicare a Comisiei din 12 octombrie 2006, se stabilește modul de abordare a evaluării
       viabilității pe termen lung4;
     • gradul de consecvență cu programul național de reformă prezentat de statele membre în contextul Strategiei
       de la Lisabona pentru creștere și locuri de muncă, precum și cu raportul din octombrie 2007 de punere în
       aplicare a acestuia. În nota de însoțire din 7 iunie 2005, trimisă Consiliului European, cu privire la orientările
       generale de politică economică pentru perioada 2005-2008, Consiliul ECOFIN a declarat că programele
       naționale de reformă ar trebui să fie conforme cu programele de stabilitate și de convergență;
     • conformitatea cu codul de conduită5, care impune, inter alia, o structură comună și o serie de tabele de date
       pentru programele de stabilitate și de convergență.

     4
              Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European, „Viabilitatea finanțelor publice pe
              termen lung în UE” - COM (2006) 574. 12.10.2006 - și Comisia Europeană, Direcția Generală Afaceri
              Economice și Financiare (2006), „Viabilitatea finanțelor publice pe termen lung în Uniunea
              Europeană”, European Economy nr. 4/2006.
     5
              „Specificații privind punerea în aplicare a Pactului de stabilitate și creștere și orientări referitoare la
              forma și conținutul programelor de stabilitate și de convergență”, aprobate de Consiliul ECOFIN la
              11 octombrie 2005.

RO                                                             5                                                               RO
 ---pagebreak---                                                   Recomandare de

                                           AVIZ AL CONSILIULUI

         privind programul de convergență actualizat al Poloniei pentru perioada 2007-2010

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere de Tratatul de instituire a Comunității Europene,

     având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind
     consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
     economice6, în special articolul 9 alineatul (3),

     având în vederea recomandarea Comisiei,

     după consultarea Comitetului economic și financiar,

     EMITE PREZENTUL AVIZ:

     (1)     La [8 iulie 2008] Consiliul a examinat programul actualizat de convergență al Poloniei
             pentru perioada 2007 - 20107.

     (2)     Polonia a făcut progrese recente în ceea ce privește apropierea de nivelurile venitului
             mediu din UE, ca urmare a unei creșteri a PIB-ului real de la o medie de aproximativ
             4½% în perioada 2003 – 2005 la peste 6% în perioada 2006 – 2007. Creșterea
             producției, antrenând o creștere puternică a forței de muncă, a dus la o îmbunătățire
             considerabilă a pieței forței de muncă, antrenând o scădere a șomajului de la
             aproximativ 20% în 2003, la 9½% în 2007. Cu toate acestea, scăderea șomajului
             indică nu doar o creștere extraordinară a gradului de ocupare a forței de muncă, ci și o
             diminuare a acesteia datorită migrației. Mai mult, distorsiunile cauzate de măsurile de
             stimulare a încadrării în muncă, la care se adaugă emigrarea masivă, accentuează
             deficitul forței de muncă în anumite sectoare. Restrângerea pieței forței de muncă
             exercită presiuni asupra salariilor, având un impact negativ asupra inflației IAPC care,
             după o perioadă de moderare reușită între 2005 și prima jumătate a anului 2007, a
             cunoscut o accelerare semnificativă la sfârșitul anului 2007. După atingerea nivelului
             record de 6¼% din PIB în 2003, deficitul bugetului general a scăzut în medie cu peste
             un punct procentual pe an, ajungând la 2% din PIB în 2007. În ultimii ani, rezultatele

     6
             JO L 209, 2.8.1997, p. 1. Regulament modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1055/2005 (JO L 174,
             7.7.2005, p. 1). Documentele la care se face trimitere în prezentul text sunt disponibile la adresa:
             http://ec.europa.eu/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.
     7
             În contextul formării unui nou guvern în noiembrie, după alegerile generale din octombrie, actualizarea
             a fost prezentată la mai mult de 16 săptămâni de la termenul de 1 decembrie prevăzut în codul de
             conduită.

RO                                                         6                                                           RO
 ---pagebreak---            înregistrate au depășit, în general, obiectivele, datorită unor surprize pozitive în ceea
           ce privește creșterea, care au dus la obținerea de venituri neașteptate, precum și la
           execuția incompletă a programelor de cheltuieli. Continuarea consolidării bugetare va
           depinde, în mod esențial, de reforma sistemului de transferuri sociale (în special
           pensiile anticipate și pensiile de invaliditate) și de creșterea ratei de participare la piața
           forței de muncă.

     (3)   Scenariul macroeconomic care stă la baza programului prevede o diminuare
           progresivă a creșterii PIB-ului real, trecând în medie de la 6,5% în 2007 la 5,2% până
           la sfârșitul perioadei de programare. Evaluat pe baza informațiilor disponibile în
           prezent8, acest scenariu pare să se bazeze pe ipoteze plauzibile de creștere.
           Previziunile programului în materie de inflație, reflectând ipoteze ușor favorabile
           privind prețurile la import, precum și o creștere relativ mică a remunerației nominale
           per salariat, par mai degrabă pesimiste.

     (4)   Deficitul bugetului general pentru 2007 a fost de 2,0% din PIB, comparativ cu
           procentajul de 3,4% previzionat în programul de convergență din noiembrie 2006.
           Acest rezultat se explică în principal printr-o creștere mult mai mare a PIB-ului real și
           nominal decât s-a previzionat în noiembrie 2006, dar și prin restricționarea
           cheltuielilor. În special, rentabilitatea ridicată a întreprinderilor a permis frânarea
           creșterii subvențiilor, în timp ce reducerea rapidă a șomajului și absența indexării
           impuse prin planul Hausner9 au încetinit, de asemenea, creșterea transferurilor sociale.
           Mai mult, remunerarea salariaților din sectorul public a fost mai mică decât se
           prevăzuse inițial. În sfârșit, investițiile publice au fost mai mici decât cele
           previzionate, din cauza unei absorbții mai puțin rapide a fondurilor UE decât se
           estimase inițial. Per ansamblu, raportul cheltuieli/PIB a fost cu 1,5 puncte procentuale
           mai mic decât se preconizase în noiembrie 2006. În ceea ce privește veniturile, cele
           provenite din impozite indirecte și din beneficii sociale au fost mai bune decât se
           preconizase în noiembrie 2006, în principal datorită unei creșteri mult mai mari a
           gradului de ocupare a forței de muncă și a salariilor. Aceste surprize cu caracter
           pozitiv au fost anulate de obținerea unor rezultate mai slabe în ceea ce privește alte
           categorii de venituri (impozite directe datorate unei creșteri a categoriilor de
           impozitare). Per ansamblu, acest lucru a dus la o pondere a veniturilor puțin sub cea
           previzionată. Dată fiind îmbunătățirea raportului soldului structural cu aproximativ 1½
           puncte procentuale, execuția bugetului în 2007 s-a conformat cu succes invitației
           adresate prin avizul Consiliului din 27 februarie 2007 privind actualizarea precedentă a
           programului de convergență10.

     (5)   Principalul obiectiv al strategiei bugetare este reducerea durabilă a deficitului
           structural al bugetului general (deficit ajustat ciclic fără măsuri one-off și alte măsuri
           temporare), în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu (OTM) privind poziția
           bugetară, care este reprezentat de un deficit structural de 1% din PIB în 2011, adică la

     8
           Evaluarea ține seama în special de previziunile din primăvara anului 2008 ale serviciilor Comisiei,
           precum și de evaluarea de către Comisie a raportului din octombrie 2007 privind punerea în aplicare a
           programului național de reformă.
     9
           Cea mai cuprinzătoare și mai specializată tentativă de reformă în materie de cheltuieli de până acum,
           propusă în 2003 și vizând reducerea cheltuielilor publice destinate protecției sociale, administrației
           publice și ajutoarelor de stat. Printre altele, planul Hausner a înlocuit indexarea anuală cu indexarea
           aplicată o dată la trei ani sau după ce inflația cumulată depășește 5% (dacă acest lucru are loc înainte).
     10
           JO C 72, 29.3.2007, p. 13.

RO                                                        7                                                             RO
 ---pagebreak---            un an de la încheierea perioadei de programare. Acest obiectiv este compatibil cu
           programul de convergență precedent, care preconiza atingerea OTM „după 2010”.
           După o deteriorare cu 0,5 puncte procentuale, ajungând la 2,5% din PIB în 2008, se
           preconizează că deficitul global se va îmbunătăți, ajungând la 1,5% până în 2010.
           Soldul primar urmează un traseu similar și se preconizează că va crește de la -0,2% din
           PIB în 2008 la 0,8% în 2010. Pe fondul creșterii moderate a producției, se
           preconizează că modificările aduse soldului structural, calculat în conformitate cu
           metodologia convenită de comun acord, vor fi mai importante, deficitul structural
           micșorându-se de la aproximativ 2¾% din PIB în 2008 la puțin peste 1% în 2010.
           Ajustarea bugetară se bazează pe cheltuieli și este decalată către sfârșitul perioadei
           (2009 și 2010). În 2008, deteriorarea deficitului se datorează, în principal, unei creșteri
           semnificative a ponderii investițiilor, precum și unei reduceri importante a beneficiilor
           sociale (compensate parțial de o creștere a altor tipuri de venituri). În perioada 2009 –
           2010, consolidarea se va realiza, în principal, printr-o restricționare a remunerării
           salariaților, a transferurilor sociale și a consumului intermediar. Ritmul previzionat de
           reducere a deficitului în perioada 2007 - 2009 este mai mic decât cel din actualizarea
           precedentă, însă punctul de plecare (2007) și fiecare dintre noile obiective privind
           deficitul, incluse în actualizarea din martie 2008 a programului de convergență, sunt
           mai ambițioase decât obiectivele actualizării din noiembrie 2006. În 2008, riscurile în
           ceea ce privește previziunile bugetare incluse în program par în general echilibrate, dar
           rezultatele ar putea fi mai slabe decât se preconizase în program pentru anii următori.
           Pentru 2008, obiectivul privind deficitul prevăzut de program este identic cu cel
           stabilit în previziunile din primăvara 2008 (2,5% din PIB). În ceea ce privește bugetul
           central, datele pentru primul trimestru al anului 2008, stabilite conform unei
           contabilități de casă, indică venituri peste previziunile bugetare, însă programul,
           orientat către o creștere ușor mai ridicată în 2008 decât în previziunile din primăvara
           anului 2008 ale Comisiei, și presiunea în continuă creștere asupra salariilor din
           sectorul public generează riscuri în sectorul finanțelor publice. Pe de altă parte, o
           inflație mai mare decât cea previzionată în program va reduce ponderea cheltuielilor în
           2008, acestea fiind în general fixate în termeni nominali. Cu toate acestea, în 2009,
           inflația mai mare din 2008 ar putea stimula creșterea salariilor în sectorul public,
           ducând astfel la pensii și beneficii sociale mai mari decât cele prevăzute în program,
           fenomen amplificat de o reformă a mecanismului de indexare care, începând cu 2008,
           leagă beneficiile sociale nu doar de prețurile de consum, ci și, parțial, de salarii. Cu
           toate că parlamentul a adoptat deja o serie de măsuri de creștere a deficitului (reduceri
           ale ratei de impozitare a venitului persoanelor fizice), măsurile compensatorii au un
           caracter vag, iar impactul lor bugetar este incert (cu excepția creșterii bruște a
           accizelor ca urmare a armonizării din cadrul UE, ceea ce nu va compensa în totalitate
           reducerea ratei de impozitare a venitului persoanelor fizice). Dacă creșterea în
           continuare a ocupării forței de muncă prevăzută de guvern nu este menținută,
           continuarea consolidării bugetare din 2006 – 2007, bazată pe o creștere generatoare de
           locuri de muncă, riscă să devină dificilă după 2008. Pe de altă parte, bilanțul referitor
           la evoluția soldului bugetului general este unul bun: veniturile au fost adesea mai mari
           decât se prevăzuse inițial, în timp ce programele de cheltuieli au fost executate doar
           parțial.

     (6)   Ținând seama de această evaluare a riscurilor, orientarea bugetară din program pare a
           fi în concordanță cu o corectare durabilă a deficitului excesiv până în 2007, conform
           recomandării Consiliului. Cu toate acestea, nu ar fi posibil să se asigure, în cadrul
           perioadei de programare, o marjă de siguranță împotriva riscului de depășire a limitei
           de deficit de 3% din PIB. Mai mult, este posibil ca orientarea bugetară menționată în

RO                                                 8                                                     RO
 ---pagebreak---             program să nu permită atingerea OTM până în 2011, astfel cum se prevede în
            program. Având în vedere condițiile favorabile de creștere a economiei, ritmul
            ajustării pentru îndeplinirea OTM definit de program este insuficient și trebuie
            accelerat în 2008, pentru a se conforma Pactului de stabilitate și creștere. Ulterior,
            acest ritm trebuie susținut de măsuri. Mai mult, în cazul în care apar presiuni
            inflaționiste și salariale, se va impune o orientare fiscală mai strictă decât cea
            prevăzută în program pentru a evita supraîncălzirea.

     (7)    Polonia pare să prezinte riscuri scăzute în ceea ce privește viabilitatea finanțelor
            publice. Conform previziunilor din 2005 și pe baza metodologiei comune, impactul
            bugetar pe termen lung al îmbătrânirii populației este printre cele mai scăzute din UE.
            Cu toate acestea, începând cu 2008, beneficiile sociale vor fi indexate nu numai pe
            baza prețurilor de consum, ci și, parțial, pe baza salariilor, fapt care va duce la
            creșterea pe termen lung a cheltuielilor. Deși mai optimistă în raport cu poziția inițială
            a programului precedent, poziția bugetară din 2007, caracterizată de un deficit primar
            structural redus, constituie un risc pentru viabilitatea finanțelor publice, chiar înainte
            de luarea în considerare a impactului bugetar pe termen lung al îmbătrânirii populației.
            Consolidarea în continuare a finanțelor publice, inclusiv reforma pensiilor anticipate
            (introducerea de „pensii-punte” care limitează pensionarea anticipată la profesii cu un
            anumit grad de dificultate), conform intenției exprimate în programul de convergență,
            ar trebui așadar să contribuie atât la stimularea activității desfășurate de forța de lucru
            și a ocupării forței de muncă, cât și la limitarea riscurilor care afectează viabilitatea
            finanțelor publice.

     (8)    Programul de convergență pare să fie conform cu raportul din octombrie 2007 de
            punere în aplicare a programului național de reformă. În special, ambele programe
            prevăd reforma pensiilor anticipate și a pensiilor de invaliditate, reforma fondului
            social pentru agricultori, reforma sistemului de sănătate, reorganizarea și
            descentralizarea finanțelor publice, planificarea bugetară multianuală Cu toate acestea,
            programul de convergență nu conține o evaluare calitativă a impactului global al
            raportului din octombrie 2007 de punere în aplicare a programului național de reformă
            în cadrul strategiei fiscale pe termen mediu (de exemplu, impactul asupra creșterii
            potențiale și asupra ocupării forței de muncă). Totuși, programele oferă informații
            sistematice cu privire la costurile bugetare directe ale principalelor reforme prevăzute
            în programul național de reformă.

     (9)    Strategia bugetară a programului de convergență este parțial conformă cu orientările
            generale de politică economică specifice fiecărei țări, incluse în orientările integrate,
            din domeniul politicilor bugetare stabilite în contextul strategiei de la Lisabona. Cu
            toate că programul prevede continuarea consolidării fiscale, nu sunt menționate alte
            mecanisme de îmbunătățire a controlului cheltuielilor.

     (10)   În ceea ce privește datele necesare prevăzute de codul de conduită pentru programele
            de stabilitate și de convergență, programul are o serie de lacune în privința datelor
            opționale.

     În concluzie, ca urmare a corectării deficitului bugetului general în 2007 și cu toate că
     deficitul și datoria se vor situa sub nivelul valorilor de referință de 3%, respectiv 60% din
     PIB, programul prevede o deteriorare a soldului bugetului general cu 0,5 puncte procentuale
     din PIB în 2008 și, pentru anii următori, un progres către atingerea OTM decalat către
     sfârșitul perioadei, în contextul unor perspective favorabile de creștere. În 2008, deteriorarea

RO                                                  9                                                     RO
 ---pagebreak---      structurală previzionată, de aproximativ ½ puncte procentuale din PIB, nu este conformă cu
     Pactul de stabilitate și creștere. Având în vedere riscurile în calea atingerii obiectivelor
     bugetare începând cu 2009, în principal datorită absenței unor măsuri specifice, OTM ar putea
     să nu fie atins în 2011, conform prevederilor programului. Mai mult, în cazul în care apar
     presiuni inflaționiste, se va impune o orientare fiscală mai strictă decât cea prevăzută în
     program. În ceea ce privește viabilitatea pe termen lung a finanțelor publice, Polonia pare
     expusă la riscuri reduse, însă o reformă a sistemului pensiilor anticipate este indispensabilă.

     Având în vedere evaluarea de mai sus și necesitatea asigurării viabilității finanțelor publice,
     Polonia este invitată să profite de condițiile favorabile de creștere pentru a accelera ritmul
     ajustării structurale în vederea atingerii OTM, în special pentru a limita posibilele presiuni
     inflaționiste, prin utilizarea tuturor veniturilor suplimentare și a tuturor resurselor neutilizate
     în scopul reducerii deficitului în 2008 și prin definirea și punerea în aplicare, în anii următori,
     a unor măsuri, în special în ceea ce privește cheltuielile.

RO                                                   10                                                    RO
 ---pagebreak---          Tabel comparativ al principalelor previziuni macroeconomice și bugetare
                                                                    2006       2007        2008        2009       2010
                                         PC martie 2008              6.2         6.5         5.5         5.0        5.0
               PIB real
                                        COM aprilie 2008             6.2         6.5         5.3         5.0        n.a.
            (variație în %)
                                        PC noiembrie 2006            5.4         5.1         5.1         5.6        n.a.
                                         PC martie 2008              1.3         2.6         3.5         2.9        2.5
            Inflație IAPC
                                        COM aprilie 2008             1.3         2.6         4.3         3.4        n.a.
                 (%)
                                        PC noiembrie 2006            1.4         2.1         2.5         2.5        n.a.
                                         PC martie 2008              0.5         1.1         0.7       −0.2        −0.9
            Output gap1                                    2
                                        COM aprilie 2008             0.6         1.2         0.5       −0.7         n.a.
       (% din PIB-ul potențial)
                                        PC noiembrie 2006            0.5         0.5         0.3         0.4        n.a.

       Soldul net față de restul         PC martie 2008             −2.6        −2.6       −3.5        −4.2        −4.6
                lumii                   COM aprilie 2008            −2.5        −2.6       −2.3        −3.6         n.a.
            (% din PIB)                 PC noiembrie 2006           −1.6       −1.8        −2.2        −2.7         n.a.

         Soldul administrației           PC martie 2008             −3.8        −2.0       −2.5        −2.0        −1.5
               publice                  COM aprilie 2008            −3.8        −2.0       −2.5        −2.6         n.a.
             (% din PIB)                PC noiembrie 2006           −3.9       −3.4        −3.1        −2.9         n.a.
                                         PC martie 2008             −1.1         0.2       −0.2          0.3        0.8
             Sold primar
                                        COM aprilie 2008            −1.1         0.6         0.2         0.1        n.a.
             (% din PIB)
                                        CP noiembrie 2006           −1.5       −1.0        −0.7        −0.6         n.a.
                                         PC martie 2008             −4.0        −2.4       −2.8        −1.9        −1.1
          Sold ajustat ciclic1
             (% din PIB)                COM aprilie 2008            −4.0        −2.5       −2.7        −2.3         n.a.
                                        PC noiembrie 2006           −4.1       −3.6        −3.2        −3.0         n.a.
                                         PC martie 2008             −4.0       −2.4        −2.8        −1.9        −1.1
           Sold structural3
                                        COM aprilie 2008            −4.0       −2.5        −2.7        −2.3         n.a.
            (% din PIB)
                                        PC noiembrie 2006           −4.1       −3.6        −3.2        −3.0         n.a.
                                         PC martie 2008             47.6       44.9        44.2        43.3        42.3
        Datorie publică brută
                                        COM aprilie 2008            47.6        45.2        44.5       44.1         n.a.
            (% din PIB)
                                        PC noiembrie 2006           48.9        50.0        50.3       50.2         n.a.
     Observații:
     1
       Output gap-urile și soldurile ajustate ciclic în conformitate cu programele, recalculate de serviciile Comisiei pe
     baza informațiilor din programe.
     2
       Pe baza creșterii potențiale estimate de 5,2%, 5,9%, 6,0% și, respectiv, 6,2% în perioada 2006-2009.
     3
       Sold ajustat ciclic, excluzând măsurile one-off și alte măsuri temporare. Cea mai recentă actualizare a
     programului și în previziunile din toamnă ale serviciilor Comisiei nu includ măsuri one-off și alte măsuri
     temporare.

     Sursa:
     Programul de convergență (PC); Previziunile economice ale serviciilor Comisiei din primăvara anului 2008
     (COM); calcule efectuate de serviciile Comisiei.

RO                                                             11                                                           RO


title: Recomandarea (UE) 2017/432 a Comisiei din 7 martie 2017 cu privire la eficientizarea returnărilor în cadrul punerii în aplicare a Directivei 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului

text:
               11.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 66/15

         RECOMANDAREA (UE) 2017/432 A COMISIEI
   din 7 martie 2017
   cu privire la eficientizarea returnărilor în cadrul punerii în aplicare a Directivei 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) stabilește standarde și proceduri comune care trebuie aplicate în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală.

               (2)

               Mecanismul de evaluare Schengen (2) și informațiile culese prin intermediul Rețelei europene de migrație (3) au permis o evaluare completă a modului în care statele membre pun în aplicare politica Uniunii în materie de returnare.

               (3)

               Evaluările indică faptul că marja de apreciere acordată statelor membre prin Directiva 2008/115/CE a condus la o transpunere inconsecventă a acesteia în legislațiile naționale, ceea ce are consecințe negative asupra eficacității politicii Uniunii în materie de returnare.

               (4)

               De la intrarea în vigoare a Directivei 2008/115/CE, în condițiile creșterii presiunii exercitate de migrație asupra statelor membre, provocările cărora trebuie să le răspundă politica Uniunii în materie de returnare s-au agravat și au adus în centrul atenției acest aspect al politicii europene globale în materie de migrație. În concluziile sale din 20 și 21 octombrie 2016 (4), Consiliul European a lansat un apel la consolidarea procedurilor administrative naționale pentru returnări.

               (5)

               În Declarația din Malta a șefilor de stat sau de guvern (5) din 3 februarie 2017 a fost evidențiată necesitatea unei revizuiri a politicii UE în materie de returnare, care să se bazeze pe o analiză obiectivă a modului în care sunt aplicate instrumentele juridice, operaționale, financiare și practice disponibile la nivelul Uniunii și la nivel național. Consiliul a salutat intenția Comisiei de a prezenta rapid un plan de acțiune actualizat al UE privind returnările și de a oferi orientări pentru returnări mai operaționale din partea UE și a statelor membre și pentru o readmisie eficace pe baza acquis-ului existent.

               (6)

               Dat fiind că numărul de resortisanți ai țărilor terțe care intră și rămân în mod ilegal în statele membre înregistrează în prezent o creștere și că trebuie să se asigure o capacitate adecvată de a proteja persoanele aflate în dificultate, este necesar să se valorifice pe deplin flexibilitatea prevăzută de Directiva 2008/115/CE. O punere în aplicare mai eficace a acestei directive ar reduce posibilitățile de utilizare abuzivă a procedurilor și ar elimina problemele de eficacitate, asigurând în același timp protecția drepturilor fundamentale consacrate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               (7)

               Prezenta recomandare oferă orientări cu privire la modul în care ar trebui să fie utilizate dispozițiile Directivei 2008/115/CE pentru a eficientiza procedurile de returnare și solicită statelor membre să ia măsurile necesare pentru a elimina obstacolele juridice și practice din calea returnărilor.

               (8)

               Pentru ca politica de returnare a Uniunii să fie eficace, sunt necesare măsuri eficiente și proporționale pentru reținerea și identificarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, pentru tratarea rapidă a acestor cazuri, precum și capacități adecvate care să garanteze că resortisanții în cauză se prezintă la operațiunile de returnare.

               (9)

               Organizarea returnărilor necesită o gestionare raționalizată și bine integrată a competențelor multidisciplinare la nivel național. În plus, este necesar să se elaboreze proceduri și instrumente care să permită ca informațiile să fie puse imediat la dispoziția autorităților competente și să existe o cooperare între toți factorii implicați în diferitele proceduri.

               (10)

               Este nevoie de un personal capabil, care să dispună de o formare multidisciplinară și de toate competențele pertinente pentru ca autoritățile naționale să poată răspunde necesităților, în special în situațiile în care statele membre se confruntă cu o sarcină de lucru considerabilă legată de îndeplinirea obligației de returnare a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală. Pentru a organiza această abordare integrată și coordonată, statele membre ar trebui să utilizeze pe deplin instrumentele, programele și proiectele financiare ale Uniunii disponibile în materie de returnare, în special Fondul pentru azil, migrație și integrare. În acest context, statele membre ar trebui, de asemenea, să țină seama de presiunea fluxurilor de migrație cu care se confruntă autoritățile competente.

               (11)

               În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE, statele membre ar trebui să emită în mod sistematic decizii de returnare împotriva resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală pe teritoriul lor. Legislația și practica din statele membre nu asigură efectul deplin al acestei obligații în toate circumstanțele, subminând astfel eficacitatea sistemului UE în materie de returnare. De exemplu, unele state membre nu emit decizii de returnare în urma unei decizii negative cu privire la o cerere de azil sau un permis de ședere ori nu emit decizii de returnare împotriva resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală care nu dețin un document de identitate sau de călătorie valabil.

               (12)

               În funcție de configurația instituțională a statelor membre, în special atunci când aceste proceduri angrenează autorități diferite, o decizie de returnare nu este urmată neapărat sau imediat de prezentarea unei solicitări autorităților țărilor terțe de a verifica identitatea resortisantului unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală și de a elibera un document de călătorie valabil.

               (13)

               În conformitate cu articolul 13 din Codul frontierelor Schengen (6), o persoană care a trecut ilegal frontiera și care nu are drept de ședere pe teritoriul statului membru respectiv este reținută și i se aplică procedurile care respectă Directiva 2008/115/CE.

               (14)

               Directiva 2008/115/CE stabilește că punerea în aplicare a acesteia ține seama de starea de sănătate a resortisanților în cauză ai țărilor terțe și că trebuie să se asigure îngrijirea medicală de urgență și tratamentul de bază al bolilor în așteptarea returnării. Cu toate acestea, este esențial să se garanteze că îndepărtările resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală sunt executate și că se iau măsuri pentru a preîntâmpina comportamente care urmăresc îngreunarea sau împiedicarea returnării, cum ar fi noile declarații medicale false. În plus, este necesar, de asemenea, să se instituie măsuri care să contracareze în mod eficient cererile de azil depuse numai pentru a întârzia sau a împiedica executarea deciziilor de returnare.

               (15)

               Deși instituie în sarcina resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală obligația de a părăsi Uniunea, Directiva 2008/115/CE prevede că deciziile de returnare trebuie executate exclusiv de către statele membre emitente. Același resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală poate face obiectul unei proceduri de îndepărtare în fiecare stat membru în care este reținut. Recunoașterea reciprocă a deciziilor de returnare, astfel cum este prevăzută în Directiva 2001/40/CE a Consiliului (7) și în Decizia 2004/191/CE a Consiliului (8), ar accelera procesul de returnare și ar descuraja deplasările secundare neautorizate pe teritoriul Uniunii.

               (16)

               Luarea în custodie publică poate fi un element esențial pentru sporirea eficacității sistemului de returnare al Uniunii, care ar trebui să fie utilizat numai în cazul în care nu se pot aplica în mod eficient alte măsuri suficiente, dar mai puțin coercitive, în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE. Luarea în custodie publică poate permite pregătirea și organizarea cu succes a operațiunilor de returnare mai ales pentru a garanta, în cazul în care este necesar, că resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală nu se sustrag procedurii.

               (17)

               Perioada maximă de luare în custodie publică aplicată în prezent de mai multe state membre este mult mai scurtă decât cea permisă de Directiva 2008/115/CE și necesară pentru definitivarea cu succes a procedurii de returnare. Deoarece sunt scurte, aceste perioade de luare în custodie publică împiedică desfășurarea unor îndepărtări eficace.

               (18)

               Termenele de introducere a unei căi de atac împotriva deciziilor de returnare diferă semnificativ de la un stat membru la altul, variind de la câteva zile la o lună sau chiar mai mult. În conformitate cu drepturile fundamentale, termenul ar trebui să ofere suficient timp pentru a asigura accesul la o cale de atac eficientă, ținând seama totodată de faptul că termenele îndelungate pot avea un efect negativ asupra procedurilor de returnare.

               (19)

               Resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală ar trebui să li se acorde dreptul de a fi audiați de către autoritățile competente înainte de luarea oricărei măsuri individuale care le-ar aduce atingere.

               (20)

               În temeiul Directivei 2008/115/CE, căile de atac introduse împotriva deciziilor de returnare ar trebui să aibă un efect suspensiv automat în cazul în care există un risc ca resortisantul în cauză al unei țări terțe să fie supus unor rele tratamente dacă este returnat, încălcându-se articolul 19 alineatul (2) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, astfel cum sunt interpretate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (9).

               (21)

               Numeroase state membre efectuează evaluări repetate ale riscului de încălcare a principiului nereturnării pe tot parcursul diferitelor etape ale procedurilor de azil și de returnare, ceea ce poate cauza întârzieri inutile în returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală.

               (22)

               Returnarea unui minor neînsoțit în țara terță de origine, precum și reîntregirea familiei pot fi în interesul superior al copilului. Interdicția de a emite decizii de returnare a minorilor neînsoțiți, care există în legislațiile naționale ale mai multor state membre, nu asigură efectul deplin al obligației statelor membre de a ține seama în mod corespunzător de interesul superior al copilului și de a acorda atenție circumstanțelor fiecărui caz în parte. Aceste interdicții pot avea consecințe nedorite asupra imigrației ilegale, incitând minorii neînsoțiți să se angajeze în călătorii periculoase pentru a ajunge în Uniune.

               (23)

               Deciziile privind statutul juridic și returnarea minorilor neînsoțiți ar trebui să se bazeze întotdeauna pe evaluări individuale, multidisciplinare și solide ale interesului superior al acestora, care să includă regăsirea familiilor și analiza situației familiale. Această evaluare ar trebui să fie documentată în mod corespunzător.

               (24)

               În conformitate cu articolul 17 din Directiva 2008/115/CE, care definește condițiile în care statele membre pot să recurgă la luarea în custodie publică în ceea ce privește minorii neînsoțiți și familiile cu minori numai în ultimă instanță și pentru perioada de timp pertinentă cea mai scurtă cu putință, statele membre ar trebui să asigure disponibilitatea unor alternative la luarea în custodie publică în cazul copiilor. Cu toate acestea, atunci când nu există astfel de alternative, s-ar putea ca o interdicție absolută a luării în custodie publică în astfel de cazuri să nu asigure efectul deplin al obligației de a lua toate măsurile necesare pentru a asigura returnarea, conducând la anularea operațiunilor de returnare ca urmare a sustragerii.

               (25)

               Până la adoptarea Propunerii de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind utilizarea Sistemului de informații Schengen (SIS) pentru returnarea resortisanților țărilor terțe în situație de ședere ilegală (10), statele membre ar trebui să facă uz deplin de posibilitatea de a introduce în SIS o semnalare privind interdicția de intrare, în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1987/2006 al Parlamentului European și al Consiliului (11).

               (26)

               Prezenta recomandare ar trebui să se adreseze tuturor statelor membre care au obligații în temeiul Directivei 2008/115/CE.

               (27)

               Statele membre ar trebui să dea autorităților naționale competente în materie de returnare instrucțiunea de a aplica prezenta recomandare în îndeplinirea sarcinilor lor.

               (28)

               Prezenta recomandare respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Prezenta recomandare urmărește, în special, garantarea respectării depline a demnității umane și a aplicării articolelor 1, 4, 14, 18, 19, 24 și 47 din Cartă și trebuie să fie pusă în aplicare în mod corespunzător,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

      CONSOLIDAREA ȘI ÎMBUNĂTĂȚIREA CAPACITĂȚILOR ÎN MATERIE DE RETURNARE

               1.

               Pentru a elimina obstacolele procedurale, tehnice și operaționale din cauza cărora returnările nu se pot desfășura cu o mai mare eficacitate, statele membre ar trebui să își consolideze, până la 1 iunie 2017, capacitatea de a proceda la returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală prin asigurarea unei abordări integrate și coordonate.

               2.

               Această abordare integrată și coordonată în materie de returnare ar trebui să aibă următoarele obiective:

                           (a)

                           să asigure proceduri de returnare rapide și să majoreze în mod substanțial rata de returnare;

                           (b)

                           să mobilizeze, în funcție de necesități, autoritățile de aplicare a legii și autoritățile din domeniul imigrației și să coordoneze acțiunile cu cele întreprinse de autoritățile judiciare, de autoritățile responsabile cu luarea în custodie publică, de sistemele de tutelă și de serviciile medicale și sociale pentru a asigura răspunsuri multidisciplinare rapide și adecvate din partea tuturor autorităților implicate în procedurile de returnare;

                           (c)

                           să se asigure că este disponibil personal în număr suficient, instruit și competent, din cadrul tuturor autorităților cu competențe în procedurile de returnare, pentru a răspunde rapid și, dacă este necesar, în regim de 24 de ore din 24, 7 zile din 7, mai ales în situațiile în care sporesc sarcinile legate de îndeplinirea obligației de returnare a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală;

                           (d)

                           în funcție de situația specifică a statului membru în cauză, să trimită personal suplimentar la frontierele externe ale Uniunii, asigurându-le mandatul și capacitatea de a lua măsuri imediate pentru a stabili și a verifica identitatea și statutul juridic al resortisanților țărilor terțe și, cu caracter imediat, să refuze intrarea sau să emită decizii de returnare a persoanelor care nu au dreptul de intrare sau de ședere în Uniune.

               3.

               Abordarea integrată și coordonată în materie de returnare ar trebui să îndeplinească în special următoarele sarcini:

                           (a)

                           să efectueze examinări medicale rapide pentru a evita eventualele abuzuri în situațiile menționate la punctul 9 litera (b);

                           (b)

                           să asigure legătura și schimbul de informații operaționale relevante cu alte state membre și cu Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în scopul îndeplinirii obiectivelor și sarcinilor acestora;

                           (c)

                           să utilizeze pe deplin sistemele informatice relevante, cum ar fi Eurodac, Sistemul de informații Schengen (SIS) și Sistemul de informații privind vizele (VIS) pentru a obține informații în timp util cu privire la identitatea și situația juridică a resortisanților țărilor terțe în cauză.

               4.

               Statele membre ar trebui să se asigure că unităților sau organismelor însărcinate să asigure abordarea integrată și coordonată li se alocă toate resursele umane, financiare și materiale necesare.

      EMITEREA SISTEMATICĂ A DECIZIILOR DE RETURNARE

               5.

               Pentru a se asigura că se emit în mod sistematic decizii de returnare a resortisanților țărilor terțe care fie nu au drept de ședere, fie și-au pierdut dreptul de ședere în Uniunea Europeană, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           să instituie măsuri pentru a localiza și a reține în mod eficace resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală;

                           (b)

                           să emită decizii de returnare, indiferent dacă resortisanții țărilor terțe dețin documente de identitate sau de călătorie;

                           (c)

                           să utilizeze în mod optim posibilitatea prevăzută la articolul 6 alineatul (6) din Directiva 2008/115/CE de a combina într-un singur act sau de a adopta simultan decizia privind încetarea șederii legale și decizia de returnare, cu condiția respectării garanțiilor și dispozițiilor pertinente în cazul fiecărei decizii individuale.

               6.

               Statele membre ar trebui să se asigure că deciziile de returnare au o durată nelimitată, astfel încât acestea să poată fi aplicate în orice moment, fără a necesita relansarea procedurilor de returnare după un anumit interval de timp. Acest lucru nu ar trebui să aducă atingere obligației de a lua în considerare orice schimbare care are loc în situația individuală a resortisanților în cauză ai țărilor terțe, inclusiv riscul de returnare.

               7.

               Statele membre ar trebui să introducă în mod sistematic în deciziile de returnare informația că resortisanții țărilor terțe trebuie să părăsească teritoriul statului membru și să ajungă într-o țară terță, pentru a descuraja și a evita deplasările secundare neautorizate.

               8.

               Statele membre ar trebui să facă uz de derogarea prevăzută la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/115/CE în situațiile în care aceasta poate asigura proceduri mai eficace, mai ales atunci când se confruntă cu o presiune semnificativă a fluxurilor de migrație.

      EXECUTAREA EFECTIVĂ A DECIZIILOR DE RETURNARE

               9.

               În scopul de a asigura returnarea rapidă a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           în conformitate cu Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului (12), să organizeze proceduri pentru examinarea rapidă a cererilor de protecție internațională prin intermediul unei proceduri accelerate sau, în cazul în care se consideră oportun, prin intermediul unei proceduri la frontieră, inclusiv în cazul cererilor de azil depuse numai cu scopul de a întârzia sau de a împiedica executarea unei decizii de returnare;

                           (b)

                           să ia măsuri pentru a preveni eventualele abuzuri legate de noile declarații medicale false menite să împiedice îndepărtarea, asigurându-se că personalul medical numit de autoritatea națională competentă poate emite un aviz obiectiv și independent;

                           (c)

                           să se asigure că deciziile de returnare sunt urmate, fără întârziere, de o solicitare adresată țării terțe de readmisie de a elibera documente de călătorie valabile sau de a accepta utilizarea documentului european de călătorie pentru returnare eliberat în conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/1953 al Parlamentului European și al Consiliului (13);

                           (d)

                           să utilizeze instrumentul de recunoaștere reciprocă a deciziilor de returnare prevăzut în Directiva 2001/40/CE și în Decizia 2004/191/CE.

               10.

               În scopul de a asigura în mod efectiv îndepărtarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           să recurgă la luarea în custodie publică în măsura necesară și adecvată în cazurile prevăzute la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE și, în special, în cazul în care există un risc de sustragere, în conformitate cu punctele 15 și 16 din prezenta recomandare;

                           (b)

                           să prevadă în legislația națională că durata maximă a perioadei inițiale de luare în custodie publică este de șase luni și că aceasta poate fi adaptată de către autoritățile judiciare în funcție de circumstanțele cazului, precum și prelungită până la 18 luni în cazurile prevăzute la articolul 15 alineatul (6) din Directiva 2008/115/CE;

                           (c)

                           să alinieze la nevoile reale capacitatea de luare în custodie publică, inclusiv, în cazul în care este necesar, prin utilizarea de derogări pentru situații de urgență, astfel cum se prevede la articolul 18 din Directiva 2008/115/CE.

               11.

               În ceea ce privește resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală care împiedică în mod intenționat procesele de returnare, statele membre ar trebui să analizeze posibilitatea de a aplica sancțiuni în conformitate cu legislația națională. Aceste sancțiuni ar trebui să fie eficace, proporționale și disuasive și nu ar trebui să pericliteze îndeplinirea obiectivului Directivei 2008/115/CE.

      GARANȚII PROCEDURALE ȘI CĂI DE ATAC

               12.

               Statele membre ar trebui:

                           (a)

                           să fuzioneze într-o singură etapă procedurală, în măsura în care este posibil, audierile administrative desfășurate de autoritățile competente în diferite scopuri, cum ar fi acordarea unui permis de ședere, returnarea sau luarea în custodie publică. Ar trebui, de asemenea, să se stabilească noi modalități de organizare a acestor audieri ale resortisanților țărilor terțe, de exemplu prin videoconferință;

                           (b)

                           să prevadă cel mai scurt termen posibil de introducere a căilor de atac împotriva deciziilor de returnare disponibil în dreptul intern în situații comparabile, pentru a evita utilizarea abuzivă a drepturilor și a procedurilor, în special în ceea ce privește acțiunile introduse cu puțin timp înainte de data prevăzută pentru îndepărtare;

                           (c)

                           să se asigure că efectul suspensiv automat al căilor de atac îndreptate împotriva deciziilor de returnare este permis numai atunci când acesta este necesar pentru respectarea articolului 19 alineatul (2) și a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                           (d)

                           să evite repetarea evaluărilor riscului de încălcare a principiului nereturnării, dacă respectarea acestui principiu a fost deja evaluată în cadrul altei proceduri, evaluarea este definitivă și nu s-a produs nicio schimbare în situația individuală a resortisanților în cauză ai țărilor terțe.

      FAMILIE ȘI COPII

               13.

               Pentru a asigura respectarea drepturilor copilului, ținând pe deplin seama de interesul superior al copilului și de viața de familie în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2008/115/CE, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           să stabilească norme clare privind statutul juridic al minorilor neînsoțiți, care să permită fie emiterea deciziilor de returnare și desfășurarea returnărilor, fie acordarea dreptului de ședere;

                           (b)

                           să se asigure că deciziile privind statutul juridic al minorilor neînsoțiți se bazează întotdeauna pe o evaluare individuală a interesului superior al acestora. Această evaluare ar trebui să analizeze în mod sistematic dacă returnarea unui minor neînsoțit în țara de origine și reîntregirea familiei sunt în interesul lor;

                           (c)

                           să pună în aplicare politici de reintegrare specifice pentru minorii neînsoțiți;

                           (d)

                           să garanteze că evaluarea interesului superior al minorului este efectuată în mod sistematic de către autoritățile competente pe baza unei abordări multidisciplinare, că minorul neînsoțit este audiat și că aceste demersuri se desfășoară cu implicarea corespunzătoare a unui tutore.

               14.

               În ceea ce privește drepturile fundamentale și condițiile prevăzute în Directiva 2008/115/CE, statele membre nu ar trebui să excludă din legislația lor națională posibilitatea de a plasa minori în custodie publică, în cazul în care această măsură este strict necesară pentru a garanta executarea unei decizii definitive de returnare, în măsura în care statele membre nu pot asigura măsuri mai puțin coercitive decât luarea în custodie publică, care să poată fi aplicate cu eficacitate în scopul de a asigura returnarea efectivă.

      RISCUL DE SUSTRAGERE

               15.

               Fiecare dintre următoarele circumstanțe obiective ar trebui să constituie o prezumție relativă că există un risc de sustragere:

                           (a)

                           refuzul de a coopera în cadrul procesului de identificare, prezentarea de acte de identitate false sau falsificate, distrugerea sau eliminarea într-un alt mod a actelor existente, refuzul de a permite prelevarea amprentelor digitale;

                           (b)

                           împotrivirea violentă sau frauduloasă la operațiunea de returnare;

                           (c)

                           nerespectarea unei măsuri de prevenire a sustragerii care a fost impusă în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE, de exemplu prin neprezentarea în fața autorităților competente sau părăsirea unui anumit loc;

                           (d)

                           nerespectarea unei interdicții de intrare existente;

                           (e)

                           deplasările secundare neautorizate într-un alt stat membru.

               16.

               Statele membre ar trebui să prevadă obligația de a se ține seama în mod corespunzător de următoarele criterii drept un indiciu că resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală se sustrag returnării:

                           (a)

                           exprimarea explicită a intenției de nerespectare a unei decizii de returnare;

                           (b)

                           nerespectarea unui termen pentru plecarea voluntară;

                           (c)

                           existența unei condamnări pentru o infracțiune gravă săvârșită în statele membre.

      PLECAREA VOLUNTARĂ

               17.

               Statele membre ar trebui să permită plecarea voluntară numai ca urmare a unei cereri depuse în acest sens de către resortisantul țării terțe în cauză, asigurându-se totodată că resortisantul în cauză este bine informat cu privire la posibilitatea de a depune o cerere de acest tip.

               18.

               În ceea ce privește plecarea voluntară, statele membre ar trebui să prevadă în decizia de returnare cel mai scurt termen posibil necesar pentru organizarea și desfășurarea returnării, ținând seama de circumstanțele individuale ale fiecărui caz.

               19.

               Pentru a stabili termenul pentru plecarea voluntară, statele membre ar trebui să evalueze circumstanțele individuale ale cazului, în special perspectivele de returnare și disponibilitatea resortisantului unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală de a coopera cu autoritățile competente în vederea returnării.

               20.

               Un termen mai mare de șapte zile ar trebui acordat numai în cazul în care resortisantul unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală cooperează în mod activ în vederea returnării.

               21.

               Nu ar trebui să se acorde un termen pentru plecarea voluntară în cazurile prevăzute la articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2008/115/CE, în special în cazul în care resortisantul unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală prezintă un risc de sustragere, în conformitate cu punctele 15 și 16 din prezenta recomandare și în cazul unor condamnări anterioare pentru infracțiuni grave în alte state membre.

      PROGRAME DE RETURNARE VOLUNTARĂ ASISTATĂ

               22.

               Statele membre ar trebui să instituie, până la 1 iunie 2017, programe operaționale de returnare voluntară asistată, care ar trebui să fie în concordanță cu standardele comune privind programele de returnare voluntară asistată și programele de reintegrare elaborate de Comisie în cooperare cu statele membre și aprobate de Consiliu (14).

               23.

               Statele membre ar trebui să ia măsuri pentru a-și îmbunătăți procedurile de difuzare a informațiilor privind programele de returnare voluntară și de returnare voluntară asistată a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, în cooperare cu autoritățile naționale din domeniile educației, serviciilor sociale și sănătății.

      INTERDICȚII DE INTRARE

               24.

               În scopul utilizării pe deplin a interdicțiilor de intrare, statele membre ar trebui:

                           (a)

                           să se asigure că interdicțiile de intrare încep să fie valabile din ziua în care resortisanții țărilor terțe părăsesc UE, astfel încât durata efectivă a acestor interdicții să nu fie scurtată în mod necorespunzător; această măsură ar trebui să fie aplicată în cazurile în care autoritățile naționale cunosc data plecării, în special în cazurile de îndepărtare și de plecare în cadrul unui program de repatriere voluntară asistată;

                           (b)

                           să asigure mijloace pentru a verifica dacă un resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală în Uniunea Europeană a respectat termenul de plecare voluntară și să garanteze că se vor lua măsuri eficace în cazul în care persoana în cauză nu a părăsit teritoriul, inclusiv prin emiterea unei interdicții de intrare;

                           (c)

                           să introducă în mod sistematic în Sistemul de informații Schengen din a doua generație o semnalare privind interdicția de intrare, în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1987/2006; precum și

                           (d)

                           să instituie un sistem prin care să se emită o decizie de returnare în cazurile în care șederea ilegală este detectată în timpul unei verificări de ieșire. În cazurile în care o astfel de măsură se justifică, în urma unei evaluări individuale și în conformitate cu principiul proporționalității, ar trebui să se emită o interdicție de intrare pentru a evita riscurile viitoare de ședere ilegală.

      Adoptată la Bruxelles, 7 martie 2017.

            Pentru Comisie

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Membru al Comisiei

      (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, 24.12.2008, p. 98).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1053/2013 al Consiliului din 7 octombrie 2013 de instituire a unui mecanism de evaluare și monitorizare în vederea verificării aplicării acquis-ului Schengen și de abrogare a Deciziei Comitetului executiv din 16 septembrie 1998 de instituire a Comitetului permanent pentru evaluarea și punerea în aplicare a Acordului Schengen (JO L 295, 6.11.2013, p. 27).

      (3)  Decizia 2008/381/CE a Consiliului din 14 mai 2008 de instituire a unei Rețele europene de migrație (JO L 131, 21.5.2008, p. 7).

      (4)  Concluziile Consiliului European din 20-21 octombrie 2016, EUCO 31/16.

      (5)  Comunicatul de presă 43/17 al Consiliului European din 3 februarie 2017.

      (6)  Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO L 77, 23.3.2016, p. 1).

      (7)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO L 149, 2.6.2001, p. 34).

      (8)  Decizia 2004/191/CE a Consiliului din 23 februarie 2004 de stabilire a criteriilor și sistemelor practice de compensare a dezechilibrelor financiare care rezultă din aplicarea Directivei 2001/40/CE privind recunoașterea reciprocă a hotărârilor de expulzare a resortisanților țărilor terțe (JO L 60, 27.2.2004, p. 55).

      (9)  Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 18 decembrie 2014, Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-la-Neuve/Abdida (C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453).

      (10)  COM(2016) 881 final.

      (11)  Regulamentul (CE) nr. 1987/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind instituirea, funcționarea și utilizarea Sistemului de Informații Schengen din a doua generație (SIS II) (JO L 381, 28.12.2006, p. 4).

      (12)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO L 180, 29.6.2013, p. 60).

      (13)  Regulamentul (UE) 2016/1953 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 octombrie 2016 privind instituirea unui document european de călătorie pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală și de abrogare a Recomandării Consiliului din 30 noiembrie 1994 (JO L 311, 17.11.2016, p. 13).

      (14)  Concluziile Consiliului din 9-10 iunie 2016.