title: Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 22 decembrie 2011 privind mandatul macroprudențial al autorităților naționale (CERS/2011/3)

text:
               14.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 41/1

         RECOMANDAREA COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC
   din 22 decembrie 2011
   privind mandatul macroprudențial al autorităților naționale
   (CERS/2011/3)
   2012/C 41/01
   CONSILIUL GENERAL AL COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 2 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (2) litera (a), și Protocolul (nr. 25) privind exercitarea competențelor partajate,
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic (1), în special articolul 3 alineatul (2) literele (b), (d) și (f) și articolele 16-18,
   având în vedere Decizia CERS/2011/1 a Comitetului european pentru risc sistemic din 20 ianuarie 2011 de adoptare a Regulamentului de procedură al Comitetului european pentru risc sistemic (2), în special articolul 15 alineatul (3) litera (e) și articolele 18-20,
   întrucât:

               (1)

               Un cadru bine definit reprezintă o condiție necesară pentru o politică macroprudențială eficientă. Odată cu înființarea Comitetului european pentru risc sistemic (CERS) în cadrul Sistemului european de supraveghere financiară a fost stabilit cadrul pentru politica macroprudențială la nivelul Uniunii Europene, care urmează să fie exercitată prin avertismente și recomandări care trebuie implementate.

               (2)

               Eficacitatea politicii macroprudențiale în Uniune depinde și de cadrul național pentru politica macroprudențială din statele membre, din moment ce responsabilitatea pentru adoptarea măsurilor necesare pentru menținerea stabilității financiare revine în primul rând cadrului național.

               (3)

               În prezent, în unele state membre sunt în curs de dezbatere inițiative legislative cu privire la cadrul macroprudențial.

               (4)

               Este necesar să se stabilească principii directoare cu privire la elementele esențiale ale mandatelor macroprudențiale naționale, asigurând astfel un echilibru între necesitatea consecvenței abordărilor naționale și flexibilitatea în respectarea particularităților naționale.

               (5)

               Stabilirea expresă a unui obiectiv clar ar ajuta autoritățile macroprudențiale naționale să depășească tendința de inacțiune. Politicile macroprudențiale pot fi aplicate la nivel național la inițiativa autorităților naționale macroprudențiale sau ca măsuri aplicate ca urmare a recomandărilor sau avertismentelor CERS.

               (6)

               În general, politica macroprudențială poate fi aplicată fie de o singură instituție, fie de către un comitet compus din mai multe instituții, în funcție de cadrul instituțional național. În orice caz, autoritatea abilitată ar trebui să fie identificată în mod clar și transparent.

               (7)

               Considerentul 24 al Regulamentului (UE) nr. 1092/2010 prevede: „băncile centrale naționale ar trebui să dețină un rol principal în supravegherea macroprudențială, datorită competențelor și responsabilităților lor existente în domeniul stabilității financiare.” Această concluzie este și mai puternică atunci când băncile centrale sunt însărcinate și cu supravegherea microprudențială.

               (8)

               În funcție de cadrul instituțional național, cooperarea dintre autoritățile competente să influențeze stabilitatea financiară poate lua forme diferite, de la coordonare până la schimbul de date și de informații.

               (9)

               CERS va examina eventualele efecte de propagare transfrontalieră, relevante pentru această politică, ale măsurilor macroprudențiale planificate de autoritățile naționale competente, pentru a asigura un nivel minim de coordonare și pentru a limita posibilele efecte negative de propagare. În acest sens, secretariatul CERS ar trebui informat în prealabil cu privire la măsurile macroprudențiale semnificative pe care autoritățile naționale le propun spre analiză Comitetului director al CERS. Dacă acesta din urmă apreciază necesar, măsurile macroprudențiale propuse pot fi supuse atenției Consiliului general.

               (10)

               Misiunile și competențele autorității macroprudențiale ar trebui să fie clar definite. Având în vedere impactul pe care l-ar putea avea continua reformă a UE în ceea ce privește cadrul cerințelor de capital pentru instituțiile de credit (3), procedurile de alocare de instrumente pentru autoritatea macroprudențială ar trebui să permită ajustarea în timp util, cu respectarea principiilor cadrului legislativ relevant, a diferitelor instrumente disponibile, ca răspuns la noutățile și schimbările din sistemul financiar și la natura schimbătoare a riscurilor pentru stabilitatea financiară. Autoritatea macroprudențială ar trebui să justifice ex ante de ce are nevoie de anumite instrumente și să aibă drept de inițiativă pentru a solicita alocarea acelor instrumente. Instrumentele ar trebui să poată avea efecte atât asupra riscurilor ciclice, precum nivelurile nesustenabile ale efectului de levier, ale necorelărilor scadențelor și ale creșterii nivelurilor creditelor, cât și asupra structurilor pieței. Ar putea fi asigurată o separare instituțională între instrumentele obligatorii și cele fără caracter obligatoriu.

               (11)

               Transparența sporește gradul de înțelegere a politicilor macroprudențiale de către sectorul financiar și de către marele public, și reprezintă o cerință necesară pentru asumarea responsabilității de către legiuitor, ca reprezentant al populației. Întrucât obiectivul final al politicii macroprudențiale este dificil de cuantificat, responsabilitatea poate fi determinată din perspectiva îndeplinirii obiectivelor intermediare sau a explicării în mod public a raționamentului care stă la baza utilizării instrumentelor macroprudențiale.

               (12)

               Pot fi exercitate presiuni asupra celor abilitați să adopte politicile macroprudențiale pentru a nu le înăspri în perioada de expansiune sau pentru a le relaxa în perioada de contracție abruptă. Pentru a salvgarda credibilitatea politicii, autoritățile macroprudențiale ar trebui să fie protejate împotriva presiunilor din exterior prin intermediul independenței. Băncile centrale care au mandate macroprudențiale ar trebui să fie independente în sensul articolului 130 din tratat.

               (13)

               Prezenta recomandare nu aduce atingere mandatelor privind politica monetară ale băncilor centrale din Uniune și atribuțiilor încredințate CERS.

               (14)

               Recomandările CERS sunt publicate după informarea Consiliului Uniunii Europene cu privire la intenția Consiliului general de a emite aceste recomandări și după ce Consiliul a avut posibilitatea de a reacționa în acest sens,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   SECȚIUNEA 1

      RECOMANDĂRI

      Recomandarea A –   Obiectiv

   Se recomandă ca statele membre:

               1.

               să specifice faptul că obiectivul final al politicii macroprudențiale este de a contribui la salvgardarea stabilității sistemului financiar în ansamblu, inclusiv prin consolidarea capacității sistemului financiar de a-și reveni după șocuri și prin diminuarea acumulării de riscuri sistemice, asigurând pe această cale o contribuție sustenabilă a sectorului financiar la creșterea economică;

               2.

               să asigure faptul că politicile macroprudențiale pot fi aplicate la nivel național la inițiativa autorităților naționale macroprudențiale sau ca măsuri aplicate ca urmare a recomandărilor sau avertismentelor CERS.

      Recomandarea B –   Mecanisme instituționale

   Se recomandă ca statele membre:

               1.

               să desemneze în legislația națională autoritatea căreia îi este încredințată aplicarea politicii macroprudențiale, reprezentată în general fie de o singură instituție, fie de un comitet compus din autorități ale căror acțiuni au un impact substanțial asupra stabilității financiare. Legislația națională ar trebui să specifice procesul de decizie al organismului de conducere al autorității macroprudențiale;

               2.

               să stabilească mecanismele pentru cooperarea tuturor autorităților ale căror acțiuni au un impact substanțial asupra stabilității financiare, fără a aduce atingere mandatelor acestora, pentru cazul în care o singură instituție este desemnată drept autoritatea macroprudențială;

               3.

               să asigure faptul că Banca Centrală deține un rol major în politica macroprudențială și că politica macroprudențială nu subminează independența acesteia, în conformitate cu articolul 130 din tratat;

               4.

               să mandateze autoritatea macroprudențială să coopereze și să facă schimb de informații si la nivel transfrontalier, în special prin informarea CERS cu privire la acțiunile efectuate în ceea ce privește riscul sistemic la nivel național.

      Recomandarea C –   Misiuni, competențe și instrumente

   Se recomandă ca statele membre:

               1.

               să atribuie autorității macroprudențiale cel puțin misiunile de identificare, monitorizare și evaluare a riscurilor pentru stabilitatea financiară, precum și a celor de implementare a politicilor în scopul îndeplinirii obiectivului său prin prevenirea și diminuarea acestor riscuri;

               2.

               să asigure faptul că autoritatea macroprudențială are competența de a solicita și obține în timp util toate datele și informațiile de la nivel național relevante pentru exercitarea misiunilor sale, inclusiv informații de la autoritățile de supraveghere microprudențială și a pieței valorilor mobiliare și informații din afara perimetrului de reglementare, precum și informații specifice anumitor instituții, pe baza unei cereri motivate și cu mecanisme adecvate pentru asigurarea confidențialității. În baza acelorași principii autoritatea macroprudențială ar trebui să pună la dispoziția autorităților de supraveghere microprudențială datele și informațiile relevante pentru exercitarea misiunilor acestor autorități;

               3.

               să încredințeze autorității macroprudențiale competența de a desemna și/sau dezvolta abordările în materie de supraveghere pentru a identifica, prin coordinare sau împreună cu autoritățile de supraveghere microprudențială și a pieței valorilor mobiliare, instituțiile și structurile financiare care sunt relevante în mod sistemic pentru statul membru respectiv, și să determine sau să facă recomandări cu privire la sfera reglementării naționale;

               4.

               să asigure faptul că autoritatea macroprudențială deține controlul asupra instrumentelor adecvate pentru atingerea obiectivelor sale. După caz, proceduri clare și rapide ar trebui stabilite pentru alocarea de instrumente pentru autoritatea macroprudențială.

      Recomandarea D –   Transparență și asumarea responsabilității

   Se recomandă ca statele membre:

               1.

               să asigure faptul că deciziile de politică macroprudențială și motivele pentru adoptarea acestora sunt publicate în timp util, cu excepția cazului în care publicarea acestora ar prezenta riscuri pentru stabilitatea financiară, și că strategiile de politică macroprudențială sunt stabilite și publicate de autoritatea macroprudențială;

               2.

               să încredințeze autorității macroprudențiale competența de a face declarații, publice sau nu, cu privire la riscul sistemic;

               3.

               să facă autoritatea macroprudențială responsabilă în ultimă instanță față de parlamentul național;

               4.

               să asigure protecția legală a autorității macroprudențiale și a personalului acesteia atunci când acționează cu bună-credință.

      Recomandarea E –   Independență

   Se recomandă ca statele membre să asigure faptul că:

               1.

               în urmărirea obiectivului său, autoritatea macroprudențială este cel puțin independentă din punct de vedere operațional, în special față de organismele politice și industria financiară;

               2.

               mecanismele financiare și organizaționale nu periclitează aplicarea politicii macroprudențiale.

         SECȚIUNEA 2

      APLICARE

   1.   Interpretare

   Noțiunile utilizate în prezenta recomandare au următoarele semnificații:

               „instituții financiare” înseamnă instituții financiare astfel cum sunt definite în Regulamentul (UE) nr. 1092/2010;

               „sistem financiar” înseamnă sistem financiar astfel cum este definit în Regulamentul (UE) nr. 1092/2010.

         2.   Criterii de aplicare

               1.

               Aplicarea prezentei recomandări trebuie să țină cont de următoarele criterii:

                           (a)

                           măsurile recomandate ar trebui prevăzute în legislația națională;

                           (b)

                           arbitrajul normativ ar trebui evitat;

                           (c)

                           principiul proporționalității ar trebui respectat în mod corespunzător în cadrul aplicării, ținându-se totodată cont de semnificația sistemică diferită a instituțiilor financiare, de sistemele instituționale diferite, precum și de obiectivul și cuprinsul fiecărei recomandări;

                           (d)

                           în sensul recomandării A:

                                       (i)

                                       obiectivele intermediare ale politicii pot fi identificate drept specificații operaționale ale obiectivului final;

                                       (ii)

                                       politica macroprudențială ar trebui să permită să se acționeze și față de măsurile cu relevanță macroprudențială.

               2.

               Destinatarii trebuie să comunice CERS și Consiliului măsurile aplicate ca răspuns la prezenta recomandare sau să justifice în mod adecvat lipsa lor de acțiune. Rapoartele ar trebui să cuprindă cel puțin:

                           (a)

                           informații privind conținutul și calendarul măsurilor aplicate;

                           (b)

                           evaluarea modului de funcționare a măsurilor aplicate din perspectiva obiectivelor prezentei recomandări;

                           (c)

                           justificarea detaliată a lipsei de acțiune sau a abaterii de la prezenta recomandare, inclusiv a oricăror întârzieri.

         3.   Calendar pentru măsurile aplicate ca urmare a recomandării

               1.

               Destinatarii trebuie să comunice CERS și Consiliului măsurile aplicate ca răspuns la prezenta recomandare sau să justifice în mod adecvat lipsa lor de acțiune astfel cum este prevăzut în următoarele paragrafe.

               2.

               Până la 30 iunie 2012, destinatarii comunică CERS un raport provizoriu care să acopere cel puțin următoarele aspecte: (a) o declarație privind implementarea efectuată sau planificată a mandatului macroprudențial; (b) o examinare a temeiului juridic pentru implementarea prezentei recomandări; (c) profilul instituțional avut în vedere pentru autoritatea macroprudențială și modificările instituționale necesare; (d) o evaluare a modului în care fiecare dintre recomandările incluse în prezentul document este sau va fi acoperită de măsurile naționale referitoare la mandatul macroprudențial și, în caz negativ, explicații adecvate. CERS poate informa destinatarii cu privire la opiniile sale privind raportul provizoriu.

               3.

               Până la 30 iunie 2013, destinatarii transmit raportul final CERS și Consiliului. Măsurile recomandate ar trebui să fie în vigoare cel târziu la 1 iulie 2013.

               4.

               Consiliul general poate prelungi termenele-limită prevăzute la punctele 2 și 3 în cazul în care respectarea uneia sau mai multor recomandări implică inițiative legislative.

         4.   Monitorizare și evaluare

               1.

               Secretariatul CERS:

                           (a)

                           oferă asistență destinatarilor, inclusiv prin facilitarea unei raportări coordonate și prin furnizarea de modele relevante și, după caz, de informații detaliate privind modalitățile și calendarul pentru măsurile aplicate ca urmare a recomandării;

                           (b)

                           verifică măsurile aplicate de destinatari ca urmare a recomandării, inclusiv prin acordarea de asistență la cerere, și, în termen de două luni de la expirarea termenelor-limită pentru aplicarea măsurilor, prezintă Consiliului general, prin intermediul Comitetului director, rapoarte privind măsurile aplicate.

               2.

               Consiliul general evaluează măsurile și justificările raportate de destinatari și, după caz, decide dacă prezenta recomandare nu a fost respectată și destinatarii nu au justificat în mod adecvat lipsa lor de acțiune.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 22 decembrie 2011.

            Președintele CERS

         Mario DRAGHI

      (1)  JO L 331, 15.12.2010, p. 1.

      (2)  JO C 58, 24.2.2011, p. 4.

      (3)  Propunerea Comisiei privind o Directivă a Parlamentului European și a Consiliului cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții și de modificare a Directivei 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind supravegherea suplimentară a instituțiilor de credit, a întreprinderilor de asigurare și a societăților de investiții care aparțin unui conglomerat financiar [COM(2011) 453 final], și propunerea Comisiei privind un Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții [COM(2011) 452 final].


title: Recomandarea Consiliului din 8 iunie 2009 privind o acțiune în domeniul bolilor rare

text:
               3.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/7

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 8 iunie 2009
   privind o acțiune în domeniul bolilor rare
   2009/C 151/02
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 152 alineatul (4) al doilea paragraf,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   întrucât:

               (1)

               Bolile rare reprezintă o amenințare pentru sănătatea cetățenilor UE în măsura în care ele sunt boli care pun în pericol viața sau provoacă o invaliditate cronică, având o prevalență redusă și un grad ridicat de complexitate. În ciuda rarității acestora, există atât de multe tipuri diferite de boli rare, încât milioane de oameni sunt afectați.

               (2)

               Principiile și valorile generale ale universalității, accesul la îngrijire medicală de calitate, la echitate și la solidaritate, astfel cum au fost aprobate în Concluziile Consiliului din 2 iunie 2006 privind valorile și principiile comune în cadrul sistemelor de sănătate ale UE sunt de o importanță extraordinară pentru pacienții cu boli rare.

               (3)

               Programul de acțiune comunitară cu privire la bolile rare, inclusiv bolile genetice, a fost adoptat pentru perioada 1 ianuarie 1999 - 31 decembrie 2003 (3). În ceea ce privește prevalența, acest program a definit o boală rară ca fiind o boală care afectează cel mult 5 din 10 000 de persoane din UE. O definiție mai precisă bazată pe o evaluare științifică actualizată, ținându-se seama atât de prevalență, cât și de incidență, va fi dezvoltată utilizând resursele celui de al doilea program comunitar în domeniul sănătății (4).

               (4)

               Regulamentul (CE) nr. 141/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 1999 privind medicamentele orfane (5) prevede că un medicament este desemnat drept „medicament orfan” atunci când este destinat diagnosticării, prevenirii sau tratamentului unei afecțiuni care pune în pericol viața sau provoacă o invaliditate cronică și care afectează cel mult 5 din 10 000 de persoane în Comunitate în momentul introducerii cererii.

               (5)

               Se estimează că în prezent există între 5 000 și 8 000 de boli rare, ele afectând între 6 % și 8 % din populație în cursul vieții. Cu alte cuvinte, deși bolile rare sunt caracterizate de prevalența scăzută pentru fiecare dintre acestea, numărul total de persoane afectate de boli rare în UE se situează între 27 și 36 de milioane de persoane. Majoritatea acestora suferă de boli mai puțin frecvente care afectează o persoană din 100 000 sau mai puțin. Acești pacienți sunt în mod special izolați și vulnerabili.

               (6)

               Din cauza prevalenței slabe, a specificității lor și a numărului total ridicat de persoane afectate, bolile rare necesită o abordare globală bazată pe eforturi speciale și combinate în vederea prevenirii unei morbidități semnificative sau a unei mortalități premature care poate fi evitată, precum și în vederea îmbunătățirii calității vieții și a potențialului socioeconomic al persoanelor afectate.

               (7)

               Bolile rare au reprezentat una dintre prioritățile celui de al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare și dezvoltare (6) și rămân un domeniu de acțiune prioritar în cadrul celui de al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare și dezvoltare (7), deoarece dezvoltarea de noi diagnostice și tratamente pentru afecțiunile rare, precum și cercetarea epidemiologică privind aceste afecțiuni necesită abordări internaționale pentru a crește numărul de pacienți care participă la fiecare studiu.

               (8)

               Comisia, în Cartea sa albă, intitulată „Împreună pentru sănătate: O abordare strategică pentru UE 2008-2013” din 23 octombrie 2007, care definește strategia UE în materie de sănătate, a înscris bolile rare printre domeniile de acțiune prioritare.

               (9)

               Pentru a îmbunătăți coordonarea și coerența dintre inițiativele naționale, regionale și locale în ceea ce privește bolile rare și cooperarea dintre centrele de cercetare, acțiunile naționale pertinente în domeniul bolilor rare ar putea fi integrate în planuri sau strategii de combatere a bolilor rare.

               (10)

               În conformitate cu baza de date Orphanet, din miile de boli rare cunoscute pentru care este posibilă o identificare clinică, numai 250 dintre acestea au un cod în clasificarea internațională a bolilor (ICD) existentă (a zecea versiune). Este necesară efectuarea unei clasificări și a unei codificări adecvate a tuturor bolilor rare pentru a le conferi vizibilitatea și recunoașterea necesare în cadrul sistemelor naționale de sănătate.

               (11)

               Organizația Mondială a Sănătății (OMS) a lansat în 2007 procesul de revizuire a celei de a zecea versiuni a clasificării internaționale a bolilor, pentru ca cea de a unsprezecea versiune a acestei clasificări să fie adoptată în cadrul Adunării Mondiale a Sănătății din 2014. OMS a desemnat Grupul operativ (Task Force) al Uniunii Europene în materie de boli rare ca grup consultativ pe teme specifice (Topic Advisory Group) privind bolile rare, pentru a contribui la acest proces de revizuire formulând propuneri în ceea ce privește codificarea și clasificarea bolilor rare.

               (12)

               Punerea în aplicare a unei identificări comune a bolilor rare de către toate statele membre ar consolida în mod semnificativ contribuția Uniunii Europene la acest grup consultativ pe teme specifice și ar facilita cooperarea la nivel comunitar în domeniul bolilor rare.

               (13)

               În iulie 2004, a fost înființat un grup la nivel înalt privind serviciile de sănătate și asistența medicală cu scopul de a reuni experți din toate statele membre pentru a analiza aspecte practice ale colaborării dintre sistemele naționale de sănătate din UE. Unul dintre grupurile de lucru ale acestui grup la nivel înalt se concentrează asupra rețelelor europene de referință (ERN) pentru bolile rare. Au fost dezvoltate câteva criterii și principii pentru ERN, inclusiv în ceea ce privește rolul acestora în abordarea chestiunii bolilor rare. ERN ar putea să servească, de asemenea, drept centre de cercetare și de cunoștințe, tratând pacienți din alte state membre și garantând disponibilitatea unităților de tratament ulterior, dacă este cazul.

               (14)

               Valoarea adăugată comunitară a ERN este extrem de importantă în special pentru bolile rare datorită frecvenței reduse a acestor afecțiuni, care implică, într-o țară luată în mod separat, un număr limitat de pacienți și lipsa expertizei. Reunirea expertizei la nivel european este, prin urmare, primordială pentru a asigura un acces egal la informații exacte, la un diagnostic pertinent și în timp util și la asistență medicală de înaltă calitate pentru pacienții care suferă de boli rare.

               (15)

               În decembrie 2006, un grup de experți din Grupul operativ al Uniunii Europene în materie de boli rare a publicat un raport intitulat „Contribuția la definirea politicilor: pentru o colaborare europeană privind serviciile de sănătate și asistență medicală în domeniul bolilor rare” în atenția Grupului la nivel înalt privind serviciile de sănătate și asistență medicală. Raportul grupului de experți subliniază, printre altele, importanța identificării centrelor de expertiză și rolurile pe care ar trebui să le îndeplinească astfel de centre. S-a convenit, de asemenea, că în principiu și în măsura în care este posibil ar trebui să existe mai degrabă o mobilitate a expertizei decât a pacienților. Unele măsuri solicitate în acest raport sunt incluse în prezenta recomandare.

               (16)

               Cooperarea și schimbul de cunoștințe între centrele de expertiză s-au dovedit a fi abordarea cea mai eficientă pentru a gestiona bolile rare în Europa.

               (17)

               Centrele de expertiză ar putea urma o abordare multidisciplinară a asistenței medicale pentru a gestiona condițiile complexe și diverse aferente bolilor rare.

               (18)

               Având în vedere caracteristicile specifice ale bolilor rare – număr limitat de pacienți și lipsa cunoștințelor relevante și a expertizei în domeniu – acestea pot fi caracterizate drept un domeniu unic cu o valoare adăugată foarte ridicată a acțiunii la nivel comunitar. Această valoare adăugată poate fi realizată, în special, prin reunirea expertizei naționale privind bolile rare, care este în prezent răspândită în diferite state membre.

               (19)

               Este de o importanță crucială asigurarea unei contribuții active a statelor membre la elaborarea unora dintre instrumentele comune prevăzute în comunicarea Comisiei privind bolile rare: O provocare pentru Europa din 11 noiembrie 2008, în special în ceea ce privește diagnosticele și asistența medicală și Orientările europene privind screeningul populației. Acest lucru ar putea fi valabil și pentru rapoartele de evaluare privind valoarea adăugată terapeutică a produselor medicamentoase orfane, care ar putea contribui la accelerarea negocierilor de preț la nivel național, reducând astfel timpul de așteptare în ceea ce privește accesul la aceste produse medicamentoase al pacienților care suferă de boli rare.

               (20)

               OMS a definit responsabilizarea pacienților ca fiind „o condiție esențială pentru sănătate” și a încurajat realizarea „unui parteneriat proactiv și a unei strategii de auto-îngrijire a pacientului, de îmbunătățire a rezultatelor privind sănătatea și a calității vieții în rândul bolnavilor cronici” (8). În acest sens, rolul grupurilor independente de pacienți este fundamental atât în ceea ce privește sprijinul direct acordat persoanelor care suferă de boală, cât și în ceea ce privește munca colectivă realizată pentru a îmbunătăți situația comunității de pacienți care suferă de o boală rară în ansamblu și pentru generațiile viitoare.

               (21)

               Statele membre ar trebui să implice pacienți și reprezentanți ai pacienților în procesul de elaborare de politici și să caute să promoveze activitățile grupurilor de pacienți.

               (22)

               Dezvoltarea infrastructurilor de cercetare și de asistență medicală în domeniul bolilor rare necesită proiecte de lungă durată și, prin urmare, un efort financiar adecvat pentru a le asigura viabilitatea pe termen lung. Acest efort ar maximiza sinergia în special în cazul proiectelor elaborate în cadrul celui de al doilea program comunitar în domeniul sănătății (2008-2013), al celui de al șaptelea program-cadru de cercetare și dezvoltare și în cadrul programelor ulterioare acestora,

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE:
   I.   PLANURI ȘI STRATEGII ÎN DOMENIUL BOLILOR RARE

               1.

               Să instituie și să pună în aplicare planuri și strategii de combatere a bolilor rare la nivel adecvat sau să exploreze măsurile potrivite pentru combaterea bolilor rare în cadrul altor strategii în materie de sănătate publică, vizând asigurarea accesului pacienților care suferă de boli rare la îngrijire medicală de calitate, inclusiv în ceea ce privește diagnosticele, tratamentele, posibilitatea de a învăța să conviețuiască cu boala și, dacă este posibil, produse medicamentoase orfane eficiente și în special:

                           (a)

                           să elaboreze și să adopte cât mai curând posibil și de preferință cel târziu până la sfârșitul anului 2013 un plan sau o strategie care să vizeze orientarea și structurarea acțiunilor relevante în domeniul bolilor rare în cadrul sistemelor sociale și de sănătate;

                           (b)

                           să adopte măsuri care să integreze inițiativele actuale și viitoare la nivel local, regional și național în planurile sau strategiile pentru o abordare cuprinzătoare;

                           (c)

                           să definească o serie limitată de acțiuni prioritare în cadrul planurilor sau strategiilor, cu obiective și mecanisme de monitorizare;

                           (d)

                           să ia act de elaborarea de orientări și de recomandări pentru definirea acțiunii naționale în domeniul bolilor rare de către autoritățile competente la nivel național, în cadrul Proiectului european de dezvoltare a planurilor naționale de combatere a bolilor rare (EUROPLAN) aflat în desfășurare și care a fost selecționat pentru a beneficia de finanțare în perioada 2008-2011 în cadrul Primului program comunitar în domeniul sănătății publice (9).

         II.   DEFINIRE, CODIFICARE ȘI INVENTARIERE ADECVATE ALE BOLILOR RARE

               2.

               Să utilizeze în scopul activităților privind politica generală la nivel comunitar o definiție comună a bolilor rare ca boli care afectează nu mai mult de 5 din 10 000 de persoane;

               3.

               Să aibă ca obiectiv asigurarea faptului că bolile rare fac obiectul unei codificări și a unei trasabilități adecvate în toate sistemele de informații privind sănătatea, încurajând o recunoaștere adecvată a acestor boli în sistemele naționale de asistență medicală și de rambursare pe baza ICD și respectând, în același timp, procedurile naționale;

               4.

               Să contribuie în mod activ la dezvoltarea inventarului dinamic și ușor accesibil al bolilor rare al Uniunii Europene, pe baza rețelei Orphanet și a altor rețele existente, după cum se precizează în comunicarea Comisiei privind bolile rare;

               5.

               Să ia în considerare sprijinirea la toate nivelurile corespunzătoare, inclusiv la nivel comunitar, pe de o parte a rețelelor de informare specifice privind bolile și, pe de altă parte, în scopuri epidemiologice, a registrelor și a bazelor de date, fiind în același timp conștiente de o guvernanță independentă.

         III.   CERCETAREA CU PRIVIRE LA BOLILE RARE

               6.

               Să identifice activitățile și resursele de cercetare actuale din cadrele naționale și comunitare pentru a defini situația cunoștințelor actuale în materie de boli rare, pentru a evalua situația generală a cercetării în domeniul bolilor rare și pentru a îmbunătăți coordonarea programelor comunitare, naționale și regionale pentru cercetare în domeniul bolilor rare;

               7.

               Să identifice necesitățile și prioritățile pentru cercetarea fundamentală, clinică și translațională în domeniul bolilor rare, modalitățile de sprijinire a acestora și promovarea abordărilor de cooperare interdisciplinară care să fie adoptate în mod complementar prin intermediul programelor naționale și comunitare;

               8.

               Să sprijine participarea cercetătorilor la nivel național la programe de cercetare privind bolile rare finanțate la toate nivelurile corespunzătoare, inclusiv la nivel comunitar;

               9.

               Să includă în planurile sau strategiile lor dispoziții menite să sprijine cercetarea în domeniul bolilor rare;

               10.

               Să faciliteze, împreună cu Comisia Europeană, dezvoltarea cooperării în privința cercetării cu țări terțe active în cercetarea în domeniul bolilor rare și la modul mai general în privința schimbului de informații și de expertiză.

         IV.   CENTRE DE EXPERTIZĂ ȘI REȚELE EUROPENE DE REFERINȚĂ PENTRU BOLILE RARE

               11.

               Să identifice centre de expertiză corespunzătoare pe teritoriul lor național până la sfârșitul anului 2013 și să ia în considerare sprijinirea creării acestora;

               12.

               Să încurajeze participarea centrelor de expertiză la rețelele europene de referință respectând competențele și normele naționale în ceea ce privește autorizarea sau recunoașterea acestora;

               13.

               Să organizeze filiere de asistență medicală pentru pacienții care suferă de boli rare prin instituirea unei cooperări cu experții în cauză și a unui schimb de cadre și de expertiză în țară sau cu alte țări, dacă este cazul;

               14.

               Să sprijine utilizarea tehnologiilor informației și comunicațiilor, precum telemedicina, după caz, pentru a asigura accesul la distanță la asistența medicală specifică necesară;

               15.

               Să includă în planurile și strategiile lor condiția necesară pentru difuzarea și mobilitatea expertizei și a cunoștințelor pentru a facilita tratamentul pacienților în proximitatea acestora;

               16.

               Să încurajeze centrele de expertiză să se bazeze pe o abordare multidisciplinară a asistenței atunci când se confruntă cu boli rare.

         V.   REUNIREA EXPERTIZEI ÎN DOMENIUL BOLILOR RARE LA NIVEL EUROPEAN

               17.

               Să reunească expertiza națională în domeniul bolilor rare și să sprijine regruparea acesteia cu cea a altor țări europene pentru a sprijini:

                           (a)

                           schimbul de cele mai bune practici cu privire la instrumentele de diagnosticare și la asistența medicală, precum și la educație și la asistența socială în domeniul bolilor rare;

                           (b)

                           predare și formare adecvate pentru toate cadrele din domeniul sanitar, pentru a le sensibiliza în privința existenței acestor boli și a resurselor disponibile pentru asistența medicală acordată în cazul acestora;

                           (c)

                           dezvoltarea formării medicale în domeniile relevante pentru diagnosticarea și gestionarea bolilor rare (de exemplu genetică, imunologie, neurologie, oncologie, pediatrie);

                           (d)

                           dezvoltarea unor orientări la nivel european privind testele de diagnosticare și screeeningul populației, respectând deciziile și competențele la nivel național;

                           (e)

                           schimbul de rapoarte de evaluare ale statelor membre privind valoarea adăugată terapeutică sau clinică a medicamentelor orfane la nivel comunitar, acolo unde se reunesc cunoștințele și expertiza relevante pentru a reduce la minimum timpul de așteptare în ceea ce privește accesul la aceste produse medicamentoase al pacienților care suferă de boli rare.

         VI.   RESPONSABILIZAREA ORGANIZAȚIILOR DE PACIENȚI

               18.

               Să se consulte cu pacienții și cu reprezentanții pacienților cu privire la politicile din domeniul bolilor rare și să faciliteze accesul pacienților la informații actualizate cu privire la bolile rare;

               19.

               Să promoveze activitățile organizațiilor de pacienți, cum ar fi cele care vizează sensibilizarea, consolidarea capacităților și formarea, schimbul informațiilor și al celor mai bune practici, constituirea de rețele și extinderea serviciilor la pacienții foarte izolați.

         VII.   DURABILITATE

               20.

               împreună cu Comisia, să vizeze, prin mecanisme de finanțare și de cooperare adecvate, garantarea durabilității pe termen lung a infrastructurilor dezvoltate în domeniul informării, al cercetării și al asistenței medicale pentru bolile rare,

         INVITĂ COMISIA:

               1.

               să elaboreze, până la sfârșitul anului 2013, pentru a permite prezentarea de propuneri în eventualele programe viitoare de acțiune comunitară în domeniul sănătății, un raport privind punerea în aplicare a prezentei recomandări, adresat Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social European și Comitetului Regiunilor, pe baza informațiilor furnizate de către statele membre, care ar trebui să analizeze eficiența măsurilor propuse și necesitatea unor acțiuni ulterioare pentru îmbunătățirea vieții pacienților afectați de boli rare și a familiilor acestora;

               2.

               să informeze cu regularitate Consiliul cu privire la acțiunile desfășurate în urma comunicării Comisiei privind bolile rare.

      Adoptată la Luxemburg, 8 iunie 2009.

            Pentru Consiliu,

            Președintele

         Petr ŠIMERKA

      (1)  Rezoluția legislativă din 23 aprilie 2009 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul din 25 februarie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  Decizia nr. 1295/1999/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 1999 de adoptare a unui program de acțiune comunitară cu privire la bolile rare în cadrul acțiunilor din domeniul sănătății publice (1999-2003). (JO L 155, 22.6.1999, p. 1). Decizie abrogată prin Decizia nr. 1786/2002/CE (JO L 271, 9.10.2002, p. 1).

      (4)  Decizia nr. 1350/2007/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007 de instituire a celui de al doilea program de acțiune comunitară în domeniul sănătății (2008-2013) (JO L 301, 20.11.2007, p. 3).

      (5)  JO L 18, 22.1.2000, p. 1.

      (6)  Decizia nr. 1513/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2002 privind cel de al șaselea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative, de contribuție la crearea Spațiului European de Cercetare și la inovare (2002-2006) (JO L 232, 29.8.2002, p. 1).

      (7)  Decizia nr. 1982/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 decembrie 2006 privind cel de al șaptelea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) (JO L 412, 30.12.2006, p. 1).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  Decizia nr. 1786/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de adoptare a programului comunitar de acțiune în domeniul sănătății publice (2002-2008) (JO L 271, 9.10.2002, p. 1).


Recomandare privind avizul Consiliului în conformitate cu primul articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind programul de stabilitate al Sloveniei pentru perioada 2006-2009


				|

		52014DC0406

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al Germaniei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Germaniei pentru 2014 /* COM/2014/0406 final */

Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Germaniei pentru 2014
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al
Germaniei pentru 2014

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și
articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE)
nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea
supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și
coordonarea politicilor economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE)
nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din
16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea
dezechilibrelor macroeconomice[2],
în special articolul 6 alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
având în vedere avizul Comitetului economic și
financiar,
având în vedere avizul Comitetului pentru
protecție socială,
având în vedere avizul Comitetului pentru
politică economică,
întrucât:
(1)
La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni
în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și
de competitivitate al Europei.
(2)
La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat, pe
baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările generale
pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii
(2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 a adoptat o decizie privind
orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale
statelor membre, care formează împreună „orientările integrate”.
Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările
integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de
muncă aplicate la nivel național.
(3)
La 29 iunie 2012, șefii de stat sau
de guvern au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și
locuri de muncă, prin care se oferă un cadru coerent de acțiune
la nivel național, precum și la nivelul UE și al zonei euro, și
care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile
posibile. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la
nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față
de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față
de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.
(4)
La 9 iulie 2013, Consiliul a adoptat o
recomandare privind Programul național de reformă al Germaniei pentru
2013 și a emis avizul cu privire la Programul actualizat de stabilitate al
Germaniei pentru perioada 2012-2017. La 15 noiembrie 2013, în
conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 473/2013[5], Comisia a prezentat
avizul său privind proiectul de plan bugetar al Germaniei pentru 2014[6].
(5)
La 13 noiembrie 2013, Comisia a
adoptat analiza anuală a creșterii[7],
care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea
politicilor economice din 2014. În aceeași zi, Comisia a adoptat, în baza
Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de
alertă[8],
în care a identificat Germania ca fiind unul dintre statele membre pentru care
urma să se efectueze un bilanț aprofundat.
(6)
La 20 decembrie 2013, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității
financiare, a consolidării bugetare și a acțiunilor de promovare
a creșterii economice. Consiliul European a subliniat că este necesar
să se continue consolidarea bugetară într-un mod diferențiat și
favorabil creșterii economice, să fie restabilite condițiile
normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea
economică și competitivitatea, să se combată șomajul și
consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația
publică.
(7)
La 5 martie 2014, Comisia a publicat
rezultatele bilanțului aprofundat pe care l-a efectuat pentru Germania[9], în temeiul
articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Concluzia care se
desprinde din analiza Comisiei este că Germania se confruntă cu
dezechilibre macroeconomice care necesită monitorizare și adoptarea
unor măsuri de politică. În special, contul curent a înregistrat în
mod persistent un excedent foarte ridicat, ceea ce reflectă efectele
pozitive ale unei competitivități solide, o mare parte din economii
fiind investite în străinătate. Acesta este și un indiciu al
faptului că creșterea internă a rămas moderată și
că este posibil ca resursele economice să nu fi fost alocate în mod
eficient. Deși excedentele de cont curent nu generează riscuri
similare cu cele pe care le presupun deficitele mari, dimensiunea și
persistența excedentului de cont curent în Germania merită o atenție
deosebită. Având în vedere dimensiunea economiei germane, este extrem de
important să se ia măsuri pentru a se reduce riscul apariției
unor efecte negative asupra funcționării economiei naționale și
a zonei euro.
(8)
La 14 aprilie 2014, Germania și-a
prezentat Programul național de reformă pentru 2014, iar la
8 aprilie 2014 și-a prezentat Programul de stabilitate pentru
2014. În vederea luării în considerare a legăturilor dintre cele
două programe, acestea au fost evaluate în același timp.
(9)
Obiectivul strategiei bugetare prezentat în
Programul de stabilitate pentru 2014 este acela de a asigura îndeplinirea în
continuare a obiectivului pe termen mediu. Programul de stabilitate
confirmă obiectivul pe termen mediu, de -0,5 % din PIB, care
reflectă cerințele Pactului de stabilitate și de creștere.
Conform Programului de stabilitate, soldul structural (recalculat) va
rămâne pozitiv în 2014 și după aceea. Se prevede scăderea datoriei
brute la 76 % din PIB în 2014 și menținerea acesteia, ulterior,
pe o traiectorie îndeajuns de descendentă. Prin urmare, strategia
bugetară prezentată în program respectă cerințele Pactului
de stabilitate și de creștere. Scenariul macroeconomic pe care se
întemeiază previziunile bugetare din program, care a fost aprobat în mod
oficial de un organism independent, este plauzibil, corespunzând în general
previziunilor Comisiei din primăvara anului 2014. În temeiul
Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, pe baza evaluării
Programului de stabilitate și pe baza previziunilor Comisiei, Consiliul
consideră că finanțele publice ale Germaniei rămân în
general solide, întrucât se preconizează menținerea în continuare a
obiectivului pe termen mediu și respectarea regulii privind gradul de
îndatorare.
(10)
Germania a înregistrat doar progrese limitate în
ceea ce privește consolidarea raportului cost-eficacitate în domeniul
cheltuielilor publice pentru asistență medicală și
îngrijire pe termen lung, chiar dacă au fost anunțate unele inițiative
noi. Aceste planuri vizează îmbunătățirea raportului
cost-eficacitate în domeniul asistenței medicale, însă s-ar putea ca
ele să nu fie suficiente pentru a acoperi creșterile preconizate ale
costurilor. Reforma recent adoptată a pensiilor vizează
îmbunătățirea condițiilor aferente pensionării
anticipate („Rente mit 63” - pensionarea la 63 de ani) și a
nivelurilor pensiilor pentru anumite categorii de persoane. Acestea din
urmă presupun, de asemenea, un supliment de pensie pentru persoanele care
au crescut copii născuți înainte de anul 1992 („Mütterrente”).
Reforma creează o presiune suplimentară asupra sustenabilității
sistemului public de pensii și se preconizează că aceasta va fi
finanțată printr-o rată mai mare a contribuției la sistemul
de pensii, antrenând consecințe negative asupra veniturilor disponibile
ale populației active. Reforma ar putea avea, de asemenea, un impact
negativ asupra utilizării pensiilor complementare din cadrul celui de al
doilea și al celui de al treilea pilon. Germania a înregistrat progrese
limitate în ceea ce privește sporirea cheltuielilor cu educația,
precum și unele progrese referitoare la un nivel mai ridicat al
cheltuielilor pentru cercetare. Par să fie necesare eforturi suplimentare
la toate nivelurile de guvernare în vederea îndeplinirii, până în 2015, a
obiectivului de 10 % din PIB privind totalul cheltuielilor publice și
private în materie de educație și de cercetare. De asemenea, ar
trebui avute în vedere obiective subsecvente și mai ambițioase pentru
a putea ține pasul cu economiile cele mai inovatoare. În ultimii ani,
investițiile în infrastructură au crescut în Germania și se
preconizează consolidarea ulterioară a acestora, însă sunt
necesare eforturi suplimentare în acest sens.
(11)
Germania a realizat, în general, progrese limitate
în ceea ce privește crearea unui sistem fiscal mai eficient și mai
favorabil creșterii, precum și în ceea ce privește reducerea
presiunii fiscale ridicate asupra veniturilor salariale. Nu se prevede
adoptarea vreunor măsuri majore destinate trecerii spre surse de venituri
mai favorabile creșterii. Aplicarea cotei reduse de taxă pe valoarea
adăugată (TVA) (în prezent 7 %) ar putea fi restrânsă, iar
baza TVA generală ar putea fi extinsă. Veniturile destul de
scăzute provenind din impozitele recurente pe proprietate sunt un indiciu
al faptului că există posibilitatea unor majorări în acest sens,
iar repartizarea sarcinii fiscale s-ar putea realiza în mod mai echitabil în
cazul în care baza de impozitare a impozitului municipal pe bunurile imobile (Grundsteuer)
ar fi reevaluată. Condițiile privind investițiile în Germania ar
putea fi îmbunătățite în continuare prin reformarea impozitului
comercial perceput la nivel local (Gewerbesteuer), diminuarea sarcinii
administrative legate de colectarea impozitelor și reducerea tendinței
de finanțare prin îndatorare favorizate de impozitul pe profit.
(12)
Cadrul bugetar a fost completat prin instituirea
unei reguli naționale a echilibrului bugetar și a unui comitet
consultativ independent. În mai multe landuri par să fie necesare norme
specifice de implementare a regulii constituționale a echilibrului bugetar
(frânarea îndatorării), astfel încât să se asigure aplicarea
efectivă a mecanismului de frânare a îndatorării în ciclul bugetar anual.
Pentru a consolida responsabilitatea bugetară, ar trebui să se
recurgă la revizuirea planificată a relațiilor bugetare dintre
autoritățile federale, cele de la nivelul landurilor și cele
municipale.
(13)
Salariile au crescut în ultimii ani, după o
perioadă prelungită de moderare salarială, însă în anul
2013, creșterea salariilor reale a fost mai temperată decât în 2012.
Germania intenționează să introducă un salariu minim
general de 8,50 EUR/oră în 2015, care va intra pe deplin în vigoare
începând din anul 2017. Introducerea salariului minim general preconizat, care
vizează asigurarea unui venit minim adecvat pentru lucrători,
necesită o monitorizare strictă a impactului, mai ales a impactului
asupra ocupării forței de muncă. S-au depus eforturi limitate în
vederea reducerii sarcinii fiscale ridicate asupra costului forței de
muncă, îndeosebi pentru persoanele cu venituri salariale mici. Reforma
pensiilor care a fost adoptată și planurile de reformă actuale
în domeniul îngrijirii pe termen lung, ce presupun o creștere a ratelor
contribuțiilor la asigurările sociale, ar putea antrena o nouă
majorare a sarcinii fiscale asupra costului forței de muncă. Germania
a înregistrat unele progrese în ceea ce privește creșterea nivelului
de educație al persoanelor defavorizate, însă legătura dintre
nivelul de educație și contextul socioeconomic rămâne
puternică și se răsfrânge asupra vieții profesionale a
persoanelor. În pofida anumitor progrese înregistrate în direcția
adoptării unor măsuri adecvate de activare și de integrare, șomajul
de lungă durată rămâne un motiv de îngrijorare, semnalând
necesitatea unor măsuri suplimentare. Nu s-au înregistrat decât progrese
minore în ceea ce privește adoptarea de măsuri menite să
faciliteze trecerea de la „mini-joburi” la forme de ocupare a forței de
muncă supuse contribuțiilor obligatorii la fondul asigurărilor
sociale. Nu s-au realizat progrese în vederea reducerii măsurilor fiscale
de descurajare a muncii pentru o a doua persoană care contribuie la
venitul familiei. Germania a făcut unele progrese în ceea ce privește
asigurarea unei disponibilități mai mari a locurilor în structurile
de educație și de îngrijire a copiilor preșcolari cu program
prelungit, în timp ce progresele referitoare la sporirea numărului de școli
cu program prelungit au fost limitate. În același timp, structurile de
îngrijire a copiilor și școlile cu program prelungit fac în
continuare obiectul unor preocupări legate de calitate și al unor
discrepanțe la nivelul regiunilor.
(14)
Propunerea guvernului legată de revizuirea
legii energiei din surse regenerabile vizează diminuarea ritmului de creștere
a costurilor globale ale energiei, repartizarea mai echilibrată a
costurilor în rândul consumatorilor, controlul extinderii surselor regenerabile
și promovarea integrării pieței. Punerea în aplicare a reformei
necesită o monitorizare atentă în ceea ce privește impactul
său asupra raportului cost-eficacitate al sistemului de sprijin. Sunt necesare
eforturi suplimentare în domeniul extinderii rețelelor și al
coordonării cu țările învecinate.
(15)
Acțiunile de politică menite să
stimuleze și mai mult concurența în sectoarele serviciilor au fost
limitate, chiar dacă au fost adoptate reforme izolate în cazul anumitor
profesii și regiuni specifice, de exemplu în ceea ce privește
procedurile de autorizare și comunicarea comercială din sectorul
construcțiilor. În timp ce creșterea productivității poate
fi mai scăzută din punct de vedere structural în sectoarele
serviciilor decât în sectoarele industriale, aceasta prezintă niveluri
extrem de scăzute în anumite sectoare ale serviciilor, mai ales în cazul
serviciilor profesionale. Există în continuare obstacole în calea
intrării pe piață și a exercitării serviciilor
profesionale. Printre acestea se numără restricțiile privind
forma juridică și participarea la capital, precum și cerințele
în materie de calificări profesionale. Diferențele la nivelul
landurilor dintre dispozițiile de reglementare pentru serviciile
profesionale sugerează faptul că există posibilitatea de a
identifica abordările cele mai puțin greoaie în materie de
reglementare și de a le extinde la nivel național. Valoarea contractelor publicate de către
autoritățile germane în temeiul legislației UE privind achizițiile
publice rămâne una dintre cele mai scăzute din UE. Tranziția
globală spre o piață transparentă a achizițiilor
publice electronice ar putea spori concurența. În sectorul comerțului
cu amănuntul, reglementările în materie de urbanism din anumite
landuri continuă să restricționeze noile intrări pe piață.
Progresele realizate în privința îmbunătățirii concurenței
pe piețele feroviare au fost limitate.
(16)
Germania a înregistrat progrese reduse în ceea ce
privește măsurile întreprinse în vederea consolidării sectorului
bancar, îndeosebi prin îmbunătățirea cadrului de guvernanță.
Deciziile Comisiei privind ajutoarele de stat au stimulat în mare
măsură restructurarea Landesbanken în ultimii ani, acest
sector fiind în continuare fragmentat. Sunt necesare eforturi suplimentare în
vederea abordării obstacolelor structurale și a celor de la nivelul
guvernanței care stau în calea unei consolidări orientate spre piață,
ceea ce ar spori, de asemenea, eficiența globală a sectorului
financiar. Revizuirea cadrului juridic al celui de al doilea pilon bancar ar
putea contribui și mai mult la consolidarea sectorului bancar public.
(17)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Germaniei și
a evaluat Programul de stabilitate și Programul național de
reformă al acestei țări. Comisia a ținut seama nu numai de
relevanța acestora pentru o politică bugetară și
socioeconomică sustenabilă în Germania, ci și de conformitatea
acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de
a consolida guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin
oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare.
Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului
european se reflectă în recomandările 1-4 de mai jos.
(18)
Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a
examinat Programul de stabilitate al Germaniei, iar avizul său[10] se reflectă
îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.
(19)
Având în vedere bilanțul aprofundat realizat
de Comisie și prezenta evaluare, Consiliul a examinat Programul național
de reformă și Programul de stabilitate prezentate de această țară.
Recomandările sale, formulate în temeiul articolului 6 din
Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, se reflectă în recomandările
1-4 de mai jos.
(20)
În contextul semestrului european, Comisia a
efectuat și o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul
său. Pe baza acestei analize, Consiliul a emis recomandări specifice
adresate statelor membre a căror monedă este euro. Germania ar trebui
să vegheze la punerea în aplicare integrală și în timp util și
a acestor recomandări,
RECOMANDĂ ca, în perioada
2014-2015, Germania să întreprindă acțiuni astfel încât:
1.           Să
urmărească o politică bugetară favorabilă creșterii
și să mențină o poziție bugetară solidă,
asigurându-se că obiectivul bugetar pe termen mediu continuă să
fie respectat pe întreaga durată a Programului de stabilitate și
că ponderea datoriei publice rămâne pe o traiectorie descendentă
susținută. În special, să valorifice posibilitățile de
creștere și de eficientizare a investițiilor publice în
infrastructură, educație și cercetare. Să
îmbunătățească eficiența sistemului fiscal, îndeosebi
prin lărgirea bazei de impozitare, și anume a impozitului pe consum,
prin reevaluarea bazei de aplicare a impozitului municipal pe bunurile imobile,
prin îmbunătățirea administrației fiscale și prin
revizuirea impozitului comercial perceput la nivel local, de asemenea în
vederea încurajării investițiilor private. Să depună
eforturi suplimentare pentru a spori raportul cost-eficacitate al cheltuielilor
publice în domeniul asistenței medicale și al îngrijirii pe termen
lung. Să asigure sustenabilitatea sistemului public de pensii prin (i)
trecerea de la finanțarea noilor prestații neincluse în sistemul de
asigurări (Mütterrente) la finanțarea din venituri fiscale,
inclusiv pentru a se evita o creștere ulterioară a contribuțiilor
la fondul asigurărilor sociale, (ii) sporirea stimulentelor pentru o
pensionare mai târzie și (iii) creșterea gradului de acoperire a
sistemelor de pensii din cadrul celui de al doilea și al celui de al
treilea pilon. Să finalizeze implementarea mecanismului de frânare a
îndatorării în mod consecvent în toate landurile, asigurând promptitudinea
și relevanța procedurilor de monitorizare și a mecanismelor de
corecție. Să îmbunătățească contextul relațiilor
bugetare dintre autoritățile federale, cele de la nivelul landurilor și
cele municipale, inclusiv pentru a garanta investiții publice
corespunzătoare la toate nivelurile de guvernare.
2.           Să amelioreze condițiile
care continuă să sprijine cererea internă, prin reducerea, inter
alia, a impozitelor și a contribuțiilor la fondul asigurărilor
sociale cu un nivel ridicat, îndeosebi pentru persoanele cu venituri salariale
mici. În momentul punerii în aplicare a salariului minim general, să
monitorizeze impactul acestuia asupra ocupării forței de muncă.
Să optimizeze capacitatea de inserție profesională a
lucrătorilor prin creșterea în continuare a nivelului de educație
al persoanelor defavorizate și prin punerea în aplicare a unor măsuri
mai ambițioase de activare și de integrare pe piața muncii,
îndeosebi pentru șomerii de lungă durată. Să intervină
pentru a reduce măsurile fiscale de descurajare a muncii, în special
pentru o a doua persoană care contribuie la venitul familiei, și
să faciliteze trecerea de la „minijoburi” la forme de ocupare a forței
de muncă supuse contribuțiilor obligatorii la fondul
asigurărilor sociale. Să remedieze lacunele existente la nivel
regional în ceea ce privește disponibilitatea mai mare a locurilor în
structurile de educație și de îngrijire a copiilor preșcolari cu
program prelungit, îmbunătățind totodată calitatea per
ansamblu a educației de acest tip.
3.           Să mențină la
minimum costurile globale aferente transformării sistemului energetic. În
special, să monitorizeze impactul reformei referitoare la legea energiei
din surse regenerabile asupra raportului cost-eficacitate al sistemului de
sprijin în favoarea energiilor din surse regenerabile. Să își
consolideze eforturile în vederea accelerării extinderii rețelelor naționale
și transfrontaliere de energie electrică și gaze naturale.
Să intensifice strânsa coordonare a politicilor energetice cu țările
învecinate.
4.           Să ia măsuri mai
ambițioase pentru a stimula în continuare concurența în sectorul
serviciilor, inclusiv în ceea ce privește anumite servicii profesionale,
revizuind, de asemenea, abordările existente în materie de reglementare și
convergând către aplicarea celor mai bune practici în toate landurile.
Să identifice cauzele valorii scăzute a contractelor publice deschise
procedurilor de achiziții publice în temeiul legislației UE. Să
își intensifice eforturile în vederea eliminării reglementărilor
existente în materie de urbanism care restricționează noile
intrări pe piață în sectorul comerțului cu amănuntul.
Să ia măsuri pentru eliminarea obstacolelor încă existente în
calea concurenței pe piețele feroviare. Să continue eforturile
de consolidare a sectorului bancar (Landesbanken), inclusiv prin
îmbunătățirea cadrului de guvernanță.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2014) 406 final.
[4]               P7_TA(2014)0128
și P7_TA(2014)0129.
[5]               JO L 140, 27.5.2013, p. 11.
[6]               C(2013) 8001 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 78 final.
[10]             Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Consiliului din 8 iulie 2014 privind Programul național de reformă al Maltei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Maltei pentru 2014

text:
               29.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/83

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 8 iulie 2014
   privind Programul național de reformă al Maltei pentru 2014 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Maltei pentru 2014
   2014/C 247/16
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă, Europa 2020, bazată pe coordonarea extinsă a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă existente la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă, prin care se oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, la nivelul UE și la nivelul zonei euro, și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile posibile. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 9 iulie 2013, Consiliul a adoptat o recomandare (4) privind Programul național de reformă al Maltei pentru 2013 și a emis un aviz cu privire la Programul de stabilitate actualizat al Maltei pentru perioada 2012-2016. La 15 noiembrie 2013, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (5), Comisia a prezentat avizul său privind proiectul de plan bugetar al Maltei pentru 2014.

               (5)

               La 13 noiembrie 2013, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european 2014 pentru coordonarea politicilor economice. De asemenea, la 13 noiembrie 2013, Comisia a adoptat, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Malta ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (6)

               La 20 decembrie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea fiscală într-un mod diferențiat și favorabil creșterii economice, să fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea economică și competitivitatea, să se combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (7)

               La 5 martie 2014, Comisia a publicat rezultatele bilanțului aprofundat pe care l-a efectuat pentru Malta, în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. În urma analizei efectuate, Comisia a ajuns la concluzia că Malta nu se mai confruntă cu dezechilibre macroeconomice în sensul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice. Deși gradul de îndatorare rămâne ridicat, riscurile la adresa sustenabilității datoriei publice și private și a stabilității sectorului financiar par a fi limitate, chiar dacă merită să fie monitorizate în permanență. Indicatorii stabilității financiare, în special, se mențin la niveluri adecvate. Cu toate acestea, având în vedere natura structurală a riscurilor din sector, este esențială continuarea practicilor actuale prudente în materie de supraveghere și de asumare a riscurilor. Piața locuințelor s-a stabilizat și, prin urmare, riscurile generate de o expunere excesivă la proprietate sunt limitate. Datoria privată este în scădere; reducerea efectului de levier al întreprinderilor are loc în mod ordonat, iar presiunile de pe piața de credit sunt limitate.

               (8)

               La 16 aprilie 2014, Malta și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2014, care a fost actualizat pe 8 mai 2014, iar la 30 aprilie 2014 și-a prezentat Programul de stabilitate pentru 2014. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (9)

               Obiectivul strategiei bugetare prezentate în Programul de stabilitate pentru 2014 este de a corecta deficitul excesiv în mod sustenabil până în 2014 și de a avansa treptat către obiectivul pe termen mediu de a avea o poziție bugetară echilibrată în termeni structurali, care este mai strict decât cerințele impuse de Pactul de stabilitate și de creștere. Cu toate acestea, îndeplinirea obiectivului pe termen mediu nu este planificată să aibă loc în cadrul perioadei acoperite de program. În 2014, ajustarea structurală planificată (recalculată) este ușor mai redusă decât efortul recomandat. După corectarea planificată a deficitului excesiv, în 2015 este planificată o mică abatere de la traiectoria de ajustare în vederea îndeplinirii obiectivului pe termen mediu. Ulterior, progresele anuale planificate în vederea atingerii obiectivului pe termen mediu sunt, în linii mari, conforme cu cerința de cel puțin 0,5 % din PIB. Programul de stabilitate prognozează înscrierea pe o traiectorie descendentă a datoriei publice, situate la 73 % din PIB în 2013, în conformitate cu criteriul de referință privind reducerea datoriei, începând din 2014. În ansamblu, obiectivele programului sunt, în linii mari, conforme cu cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Scenariul macroeconomic pe care se întemeiază proiecțiile bugetare din Programul de stabilitate, care a fost aprobat de un organism independent (Biroul național de audit), este plauzibil pentru 2014 și 2015, întrucât proiecțiile de creștere economică sunt ușor mai scăzute decât cele din previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014 pentru anii respectivi.
               Cu toate acestea, riscurile la care sunt expuse obiectivele bugetare sunt preponderent negative, deoarece creșterea structurală a veniturilor planificată pe perioada acoperită de program nu se sprijină în totalitate pe măsuri, iar depășirile nivelului prevăzut al cheltuielilor ar putea necesita plăți mai mari decât sumele bugetate. Conform previziunilor Comisiei, se așteaptă ca Malta să își corecteze în mod sustenabil deficitul excesiv în 2014. În același timp, pe baza previziunilor Comisiei, efortul bugetar din perioada 2013-2014 este mai mic cu 1,6 % din PIB din punctul de vedere al modificării (corectate) a soldului structural și cu 1,25 % din PIB din punctul de vedere al cuantumului măsurilor impuse, estimate ca fiind necesare la momentul formulării recomandării privind procedura aplicabilă deficitelor excesive. Cu toate că nu există nicio marjă în ceea ce privește îndeplinirea criteriului de referință privind reducerea datoriei în 2014, riscurile la care este expus scenariul datoriei sunt preponderent pozitive.

               (10)

               În 2015, există un risc semnificativ de abatere de la progresele necesare în vederea îndeplinirii obiectivului pe termen mediu. În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, pe baza evaluării Programului de stabilitate și pe baza previziunilor Comisiei, Consiliul consideră că, deși deficitul global și datoria publică planificate ale Maltei respectă recomandarea referitoare la procedura aplicabilă deficitelor excesive, sunt necesare eforturi suplimentare pentru a alinia ajustarea structurală la cea recomandată în 2014 și pentru a asigura o traiectorie adecvată în vederea îndeplinirii obiectivului pe termen mediu începând din 2015.

               (11)

               Natura neobligatorie a cadrului bugetar al Maltei și orizontul scurt al planificării bugetare nu favorizează o poziție bugetară solidă. Adoptarea actelor legislative care trebuiau să intre în vigoare până la sfârșitul anului 2013 și care vizează îndeplinirea cerințelor Directivei 2011/85/UE a Consiliului (6) și pactul bugetar a suferit întârzieri. Cu toate acestea, în conformitate cu Programul de stabilitate, guvernul a aprobat recent un act legislativ privind responsabilitatea bugetară, care va fi supus spre aprobare parlamentului. Proiectul de act legislativ prevede introducerea unei reguli a echilibrului bugetar în termeni structurali, a unei reguli privind datoriile, a unui cadru bugetar de trei ani cu rulare anuală, precum și înființarea treptată a consiliului bugetar care ar urma să aibă sarcina de a aproba previziunile macroeconomice și bugetare oficiale ale guvernului, precum și de a monitoriza ex ante și ex post respectarea normelor bugetare.

               (12)

               Departamentele de administrare fiscală din Malta urmează să fie reunite în cadrul unei autorități unice, ceea ce ar raționaliza procesele de colectare a impozitelor și ar combate evaziunea fiscală. Pentru a îmbunătăți conformitatea fiscală și a încuraja recuperarea sumelor datorate, au fost revizuite sancțiunile prevăzute în legislația privind TVA, precum și dobânzile aplicate impozitelor datorate. Au fost introduse diverse alte măsuri preconizate să consolideze sistemul fiscal al Maltei. Aceste măsuri merg în direcția bună, însă impactul lor încă nu este vizibil.

               (13)

               Deși Malta încă se mai confruntă cu provocări în ceea ce privește sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor sale publice, deocamdată au fost înregistrate puține progrese în legătură cu reformele sistemului de pensii și cu sustenabilitatea serviciilor de asistență medicală. Cu toate că a fost înființat un grup strategic privind pensiile care să evalueze toate opțiunile de reformă a sistemului de pensii, autoritățile malteze și-au luat angajamentul de a nu mări vârsta legală de pensionare peste majorările prevăzute în reforma pensiilor din 2006. Malta intenționează să combată aceste deficiențe prin măsuri de ocupare și mai ales prin strategia sa recent adoptată privind îmbătrânirea activă, însă este puțin probabil că acestea vor rezolva problema. Sustenabilitatea sistemului de sănătate complică și mai mult lucrurile, printr-o creștere prognozată a cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației. Tocmai a fost lansat un proiect de strategie națională privind sistemele de sănătate, însă este neclar cum va fi pusă în aplicare această strategie și ce avantaje va aduce prin prisma eficacității din punctul de vedere al costurilor și prin prisma sustenabilității. Asistența medicală primară publică trebuie consolidată.

               (14)

               Rata părăsirii timpurii a școlii este încă foarte ridicată în Malta, însă se iau măsuri în vederea reducerii acesteia și este în curs de înființare un sistem de monitorizare cuprinzător. Gradul de obținere a calificărilor de bază rămâne, totuși, scăzut, ceea ce contribuie la un nivel redus de alfabetizare și la părăsirea timpurie a școlii. Se preconizează că punerea în aplicare adecvată a Strategiei naționale de alfabetizare recent adoptate va sprijini eforturile de a contracara această deficiență. Aceasta trebuie completată și cu alte măsuri care se preconizează că vor crește relevanța formării profesionale și a învățământului pentru piața muncii. Printre aceste măsuri se numără reforma cadrului privind ucenicia, elaborarea unei strategii privind învățarea pe tot parcursul vieții, introducerea activităților de învățare la locul de muncă în cadrul învățământului profesional și tehnic, precum și un program specific finanțat prin Fondul social european.

               (15)

               În prezent, Malta pune în aplicare o serie de măsuri semnificative care urmăresc să sporească participarea femeilor pe piața muncii, în principal prin asigurarea de servicii gratuite de îngrijire a copiilor pentru familiile în care părinții lucrează sau își continuă studiile. Punerea în aplicare eficace a acestor măsuri va fi crucială. De asemenea, autoritățile sprijină asigurarea serviciilor de îngrijire a copiilor după programul școlar și oferă oportunități de a trimite copiii la școală înainte de orele de deschidere prevăzute, astfel încât calitatea de părinte să poată fi mai bine conciliată cu viața profesională. Sunt prevăzute inclusiv stimulente fiscale pentru a încuraja părinții să își înscrie copiii în structurile de îngrijire care funcționează deja în cadrul schemelor anterioare. Cu toate acestea, nu se fac prea multe pentru a asigura și promova utilizarea sistemelor de muncă flexibile, cum ar fi munca la distanță și cu program flexibil, care ar contribui la reintegrarea femeilor pe piața muncii.

               (16)

               Pentru a-și îmbunătăți în continuare competitivitatea internațională, precum și pentru a evita potențialul impact negativ al unei disparități între evoluția salariilor și cea a productivității, Malta trebuie să combată în continuare deficiențele de infrastructură din sectoarele energiei și transportului, care îi afectează potențialul, mai ales din cauza costurilor ridicate ale energiei. Interconectorul de electricitate cu Italia ar trebui să fie finalizat anul acesta, ceea ce va spori siguranța aprovizionării și ar putea contribui la diversificarea surselor de aprovizionare și la utilizarea energiei din surse regenerabile produse extern. Terminalul de gaz natural lichefiat de la Delimara și conectarea planificată la rețeaua europeană de gaze vor contribui, de asemenea, la mixul energetic al Maltei, reducând dependența acesteia de o singură sursă principală de energie și sporindu-i, astfel, atractivitatea ca loc de desfășurare a activităților economice. Cu excepția câtorva reușite legate de utilizarea energiei fotovoltaice, sursele regenerabile de energie autohtone reprezintă un potențial încă nevalorificat.

               (17)

               Anumite ineficiențe ale administrației publice plafonează dezvoltarea mediului de afaceri din Malta. Deși îmbunătățirile aduse achizițiilor publice merg în direcția bună, procedurile de achiziții continuă să fie excesiv de lungi, având ca rezultat cheltuieli publice ineficiente. Aceste măsuri nu sunt însoțite de ținte, ceea ce face ca evaluarea eficacității lor să fie dificilă. Lipsa alternativelor la finanțarea prin îndatorare duce la costuri de finanțare ridicate pentru întreprinderi, ceea ce exercită presiuni asupra activității lor economice. Această preferință acordată finanțării prin îndatorare a întreprinderilor ar putea conduce și la un efect de levier excesiv de ridicat al acestora, precum și la o alocare insuficientă a capitalului. Trebuie urmărite, așadar, și alte oportunități de finanțare decât cele prin îndatorare. Ineficiențele sistemului judiciar evidențiate în recomandările specifice fiecărei țări din 2013 adresate Maltei se mențin. Deși se așteaptă ca o parte dintre numeroasele propuneri de reformă înaintate de Comisia pentru reforma justiției în noiembrie 2013 să fie puse în aplicare până la sfârșitul lui 2014, încă nu au fost anunțate un calendar și o prioritizare clare ale măsurilor. De asemenea, rămâne de văzut cum vor rezolva acestea problema cauzelor rămase nesoluționate, în special în ceea ce privește deficiențele identificate mai sus.

               (18)

               Malta a consolidat supravegherea reglementară pentru a asigura stabilitatea sectorului financiar. La funcțiile Băncii Centrale a Maltei s-a adăugat și supravegherea macroprudențială, iar un accent deosebit se pune pe aspectele legate de stabilitatea financiară; în același timp, Consiliul comun pentru Stabilitate Financiară a fost prevăzut în legislație. Au fost luate măsuri satisfăcătoare pentru a îmbunătăți provizionarea creditelor, în principal prin introducerea unei revizuiri a Normei bancare nr. 9.

               (19)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Maltei. Comisia a evaluat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Malta, ci și de conformitatea lor cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții la nivelul UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului european se reflectă în recomandările 1-5 de mai jos.

               (20)

               Prin prisma acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (7) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (21)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat și o analiză a politicii economice a zonei euro în ansamblul său. Pornind de la această bază, Consiliul a emis recomandări specifice adresate statelor membre a căror monedă este euro (8). Fiind un stat membru a cărui monedă este euro, Malta ar trebui să garanteze implementarea integrală și promptă a respectivelor recomandări,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2014-2015, Malta să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să corecteze deficitul excesiv în mod sustenabil până în 2014. Să consolideze în mod semnificativ, în 2015, strategia bugetară pentru a asigura ajustarea structurală de 0,6 % din PIB necesară în vederea îndeplinirii obiectivului pe termen mediu. Ulterior, să urmărească în fiecare an o ajustare structurală de cel puțin 0,5 % din PIB sau mai mult, în condiții economice favorabile sau în situația în care acest lucru este necesar pentru a asigura respectarea regulii privind îndatorarea, astfel încât rata datoriei publice să fie menținută pe o traiectorie descendentă susținută. Să finalizeze adoptarea actului legislativ privind responsabilitatea bugetară în vederea instituirii unui cadru bugetar multianual obligatoriu, bazat pe norme, și în vederea înființării unei instituții independente care să aibă sarcina de a monitoriza normele bugetare și de a aproba previziunile macroeconomice pe care se întemeiază planificarea bugetară. Să continue să îmbunătățească conformitatea fiscală și să combată evaziunea fiscală prin asigurarea aplicării și a evaluării continue a măsurilor luate până acum și totodată prin luarea unor măsuri suplimentare, în special prin promovarea utilizării mijloacelor electronice de plată.

               2.

               Să asigure sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice, să continue reforma pensiilor aflată în curs, de exemplu prin accelerarea creșterii vârstei legale de pensionare, puse deja în aplicare, și prin corelarea consecutivă a acesteia cu schimbările produse la nivelul speranței de viață. Să se asigure că o reformă cuprinzătoare a sistemului de sănătate publică conduce la o utilizare sustenabilă și eficace din punctul de vedere al costurilor a resurselor disponibile, cum ar fi consolidarea asistenței medicale primare.

               3.

               Să continue eforturile în materie de politici pentru abordarea relevanței învățământului și a formării profesionale pentru piața muncii și să intensifice eforturile legate de reforma sistemului de ucenicie. Să îmbunătățească suplimentar gradul de obținere a calificărilor de bază și să reducă rata de părăsire timpurie a școlii, în special prin finalizarea și punerea în aplicare a strategiei naționale privind alfabetizarea anunțate. Să îmbunătățească în continuare rata de participare a femeilor la piața muncii, în special a femeilor care doresc să se reintegreze pe piața muncii, prin promovarea sistemelor de muncă flexibile.

               4.

               Să diversifice mixul energetic din economie, inclusiv prin creșterea ponderii energiei produse din surse regenerabile.

               5.

               Să continue eforturile de a spori eficiența și de a reduce durata procedurilor de achiziții publice, să încurajeze alternativele la finanțarea prin îndatorare a întreprinderilor, prin facilitarea accesului la piețele de capital și dezvoltarea fondurilor cu capital de risc și să sporească eficiența sistemului judiciar, prin asigurarea punerii în aplicare rapide și eficiente a reformei planificate a sistemului judiciar.

      Adoptată la Bruxelles, 8 iulie 2014.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P.C. PADOAN

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținute pentru 2014 prin Decizia 2014/322/UE a Consiliului din 6 mai 2014 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre pentru 2014 (JO L 165, 4.6.2014. p. 49).

      (4)  JO C 217, 30.7.2013, p. 59.

      (5)  Regulamentul (UE) nr. 473/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind dispozițiile comune pentru monitorizarea și evaluarea proiectelor de planuri bugetare și pentru asigurarea corectării deficitelor excesive ale statelor membre din zona euro (JO L 140, 27.5.2013, p. 11).

      (6)  Directiva 2011/85/UE a Consiliului din 8 noiembrie 2011 privind cerințele referitoare la cadrele bugetare ale statelor membre (JO L 306, 23.11.2011, p. 41).

      (7)  În temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

      (8)  A se vedea pagina 141 din prezentul Jurnal Oficial.


				|

		52013PC0907

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de stabilire a faptului că Polonia nu a luat măsuri eficace ca răspuns la recomandarea Consiliului din 21 iunie 2013 /* COM/2013/0907 final - 2013/ () */

			   	Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de stabilire a faptului că Polonia nu a
luat măsuri eficace ca răspuns la recomandarea Consiliului din 21
iunie 2013

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126
alineatul (8),
având în vedere
recomandarea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       În conformitate cu articolul
126 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), statele
membre evită deficitele publice excesive.
(2)       Pactul de stabilitate și
de creștere are la bază obiectivul unor finanțe publice solide
ca mijloc de consolidare a condițiilor pentru stabilitatea prețurilor
și pentru o creștere susținută și durabilă, care
să contribuie la crearea de locuri de muncă.
(3)       La 7 iulie 2009, Consiliul a
decis, în conformitate cu articolul 104 alineatul (6) din Tratatul de
instituire a Comunității Europene (TCE), că în Polonia
există un deficit excesiv și a emis o recomandare pentru corectarea
acestuia până cel târziu în 2012, în conformitate cu articolul 104
alineatul (7) din TCE și cu articolul 3 din Regulamentul (CE)
nr. 1467/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind accelerarea și
clarificarea aplicării procedurii de deficit excesiv[1]. Pentru a aduce deficitul
public la nivelul de 3 % din PIB sau sub acest nivel într-un mod credibil și
durabil, autorităților poloneze li s-a recomandat să
implementeze în 2009 măsurile de stimulare fiscală planificate,
să asigure o ajustare bugetară structurală anuală medie de
cel puțin 1¼ % puncte procentuale din PIB începând din 2010 și
să detalieze măsurile necesare pentru aducerea deficitului sub
valoarea de referință până în 2012, precum și să
introducă reforme care să vizeze limitarea cheltuielilor curente
primare în anii următori. Consiliul a stabilit termenul-limită de 7
ianuarie 2010 pentru întreprinderea unor acțiuni eficace.
(4)       La 3 februarie 2010, Comisia
a ajuns la concluzia că, pe baza previziunilor din toamna anului 2009 ale
Comisiei, Polonia a luat măsurile necesare în conformitate cu recomandarea
Consiliului din 7 iulie 2009 pentru a-și aduce deficitul public în limita
valorii de referință prevăzute de tratat și a considerat
că, prin urmare, nu sunt necesare măsuri suplimentare în cadrul
procedurii de deficit excesiv. Pe baza previziunilor sale din toamna anului
2011, Comisia a considerat că Polonia nu înregistra progrese conform așteptărilor
și a solicitat măsuri suplimentare, pe care Polonia le-a adoptat și
le-a anunțat public până la 10 ianuarie 2012. Astfel, la 11 ianuarie
2012, Comisia a confirmat că autoritățile poloneze au luat
măsuri eficace în direcția corectării durabile și la timp a
deficitului excesiv și că, la momentul respectiv, nu erau necesare
măsuri suplimentare în cadrul procedurii de deficit excesiv pentru Polonia[2].
(5)       La 21 iunie 2013, Consiliul a
ajuns la concluzia că Polonia a luat măsuri eficace, însă s-au
produs evenimente economice negative cu implicații majore asupra finanțelor
publice, și a emis recomandări revizuite[3]. Astfel, Polonia a îndeplinit
condițiile de prelungire a termenului-limită pentru corectarea
deficitului public excesiv, în conformitate cu dispozițiile articolului 3
alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97. Consiliul a recomandat
Poloniei să pună capăt situației de deficit excesiv
până în 2014. Polonia ar trebui să atingă un obiectiv de deficit
public de 3,6 % din PIB în 2013 și de 3,0 % din PIB în 2014,
ceea ce corespunde unei îmbunătățiri anuale a soldului bugetar
structural cu cel puțin 0,8 % din PIB și 1,3 % din PIB în 2013 și,
respectiv, în 2014, pe baza previziunilor actualizate din primăvara anului
2013 ale Comisiei. Polonia ar trebui să implementeze riguros măsurile
deja adoptate și să le completeze cu măsuri suplimentare
suficiente pentru a fi în măsură să corecteze deficitul excesiv
până în 2014. Polonia ar trebui să utilizeze toate veniturile excepționale
în vederea reducerii deficitului. Consiliul a stabilit data de 1 octombrie 2013
ca termen-limită până la care Polonia trebuie să ia măsuri
eficace și, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4a) din Regulamentul
(CE) nr. 1467/97, să prezinte un raport detaliat privind strategia de
consolidare pe care o are în vedere pentru atingerea obiectivelor.
(6)       La 2 octombrie 2013, Polonia
a prezentat un raport privind măsurile eficace. Scenariul macroeconomic pe
care se bazează raportul este similar celui utilizat pentru Programul de
convergență 2013. După ce a înregistrat o creștere medie a
PIB-ului real de 4 % pe an în perioada 2001-2011, ritmul activității
economice a încetinit în 2012, ajungând la 1,9 %. În scenariul
macroeconomic pe care se bazează raportul privind măsurile eficace se
estimează că, în 2013, creșterea PIB-ului real se va reduce în
continuare la 1,5 %, înainte de a se relansa în 2014 și 2015, când
PIB-ul real se va majora cu 2,5 % și, respectiv, cu 3,8 %.
Conform previziunilor din toamna anului 2013 ale Comisiei, PIB-ul real va crește
cu 1,3 % în 2013, iar creșterea se va accelera, ajungând la
2,5 % în 2014 și 2,9 % în 2015. Spre deosebire de autoritățile
poloneze, Comisia este mai puțin optimistă privind creșterea
cererii interne pe parcursul perioadei analizate, în special în ceea ce privește
consumul privat și investițiile private.
(7)       Autoritățile
poloneze preconizează un deficit public de 4,8 % din PIB în 2013, în
creștere de la 3,9 % din PIB în 2012. Acest deficit este mai mare
decât cel de 3,5 % din PIB prevăzut în actualizarea din 2013 a programului
de convergență, fiind cauzat de o scădere semnificativă a
veniturilor, în valoare de 1,2 % din PIB, și de un derapaj al cheltuielilor,
în valoare de 0,1 % din PIB. Prin urmare, Ministerul finanțelor din
Polonia estimează un excedent de 4,5 % din PIB în 2014, rezultat din
reforma planificată a sistemului de pensii, a cărei consecință
este, în special, un transfer punctual de active în valoare de 8,5 % din
PIB. Se estimează că, în 2015, soldul bugetului general va reveni la
un deficit de 3 % din PIB.
(8)       Pentru 2013 și 2014,
previziunile Comisiei sunt similare cu cele ale autorităților
poloneze. Și acestea estimează un deficit de 4,8 % din PIB în
2013. Deteriorarea în comparație cu cele 3,9 % din PIB prevăzute
în scenariul de referință al procedurii de deficit excesiv este
cauzată, în principal, de scăderea veniturilor. În 2014, se
estimează că soldul bugetului general va fi excedentar
(+ 4,6 % din PIB), ca o consecință a reformei planificate a
sistemului de pensii. Pentru 2015, Comisia este mai puțin optimistă
decât autoritățile poloneze și estimează un deficit public
de 3,3 % din PIB. Diferența de 0,3 puncte procentuale din PIB este
cauzată, în principal, de veniturile actuale mai scăzute, bazate pe o
estimare mai scăzută a creșterii PIB-ului nominal, precum și
de cheltuielile publice mai mari pentru consumul intermediar. Obiectivele de
deficit sunt expuse riscurilor legate de punerea în aplicare.
(9)       Atât autoritățile
poloneze, cât și Comisia estimează că datoria publică
brută va rămâne sub pragul de 60 % pe parcursul întregii
perioade analizate. Conform previziunilor din toamna anului 2013 ale Comisiei,
se preconizează că ponderea datoriei în PIB va scădea de la
55,6 % în 2012 la 51 % în 2014, aceasta fiind în principal o consecință
a transferului anunțat al activelor fondurilor de pensii de 8,5 % din
PIB, înainte de a crește până la 52,5 % în 2015.
(10)     Întrucât, conform previziunilor
din toamna anului 2013 ale serviciilor Comisiei, se preconizează că
în 2013 deficitul public va ajunge la 4,8 % din PIB, Polonia nu va
respecta obiectivul de deficit de 3,6 % din PIB recomandat de Consiliu. De
asemenea, efortul ajustării structurale anuale în 2013 (0,3 % din PIB) se
situează cu mult sub efortul fiscal anual recomandat (0,8 % din PIB).
Analiza dinspre bază spre vârf a noilor măsuri discreționare,
completată de o evaluare a evoluției cheltuielilor[4], arată un efort fiscal
global de 0,2 % din PIB. Acest procent nu respectă nivelul de 0,4 % din
PIB al măsurilor suplimentare solicitate care stau la baza efortului
fiscal prevăzut în recomandarea Consiliului și confirmă faptul
că Polonia nu a depus în 2013 efortul fiscal recomandat de Consiliul.
(11)     În 2014, Comisia
estimează un excedent al bugetului general de 4,6 % din PIB. Astfel,
obiectivul de deficit va fi respectat numai datorită transferului punctual
de active ale fondurilor de pensii. Efortul ajustării structurale anuale
preconizat este de 1,4 % din PIB în 2014, depășind efortul
fiscal anual recomandat de 1,3 % din PIB.
(12)     În general, Polonia nu a
respectat obiectivele fiscale recomandate pentru 2013, însă se
estimează că obiectivele specificate pentru 2014 în recomandarea
Consiliului din 21 iunie 2013 vor fi îndeplinite. Cu toate acestea, conform
previziunilor pentru 2015 ale Comisiei, corectarea deficitului excesiv în 2014
nu va avea un caracter durabil, întrucât se estimează că deficitul va
ajunge la 3,3 % din PIB,
DECIDE:
Articolul 1
Polonia nu a luat măsuri eficace în 2013
ca răspuns la recomandarea Consiliului în conformitate cu articolul 126
alineatul (7) din tratatul din 21 iulie 2013.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii
Polonia.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 6.
[2]               Comunicare a Comisiei către Consiliu privind
evaluarea execuției bugetare în contextul procedurilor de deficit excesiv
în curs de desfășurare, după întocmirea previziunilor
serviciilor Comisiei din toamna anului 2011 – COM(2012) 4 final, 11.1.2012.
[3]               Recomandare a Consiliului cu scopul de a pune capăt
situației de deficit public excesiv în Polonia, 21 iunie 2013.
[4]               Corectată pentru depășirea și
subutilizarea cheltuielilor care nu se află sub controlul autorităților
publice.