				|

		52012DC0307

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă pe 2012 al Greciei /* COM/2012/0307 final */

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă pe 2012 al Greciei
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1], în special articolul 5
alineatul (2),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[3],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul
Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea
Comisiei Europene de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței
de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020,
bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va
concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea
stimulării potențialului de creștere durabilă și de
competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind
orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre
și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, Consiliul a
adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a
forței de muncă ale statelor membre[4], care
formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au
fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă naționale.
(3)       La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul
național de reformă pe 2011 al Greciei.
(4)       La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua
analiză anuală a creșterii, marcând începutul celui de al doilea
semestru european de coordonare ex ante și integrată a
politicilor, care este ancorat în Strategia Europa 2020.
(5)       La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat
prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare,
consolidării fiscale și acțiunilor de promovare a creșterii
economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se
continue consolidarea fiscală diferențiată favorabilă
creșterii, să fie restabilite condițiile normale de creditare a
economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea,
să se abordeze șomajul și consecințele sociale ale crizei
și să se modernizeze administrația publică.
(6)       La 2 martie 2012, Consiliul European a invitat, de asemenea,
statele membre care participă la Pactul euro plus să își
prezinte angajamentele în timp util pentru a fi incluse în programele lor de
stabilitate sau de convergență și în programele lor
naționale de reformă.
(7)       La 12 aprilie 2012, Grecia și-a prezentat programul
național de reformă pe 2012 și a trimis informații
incomplete privind planurile sale bugetare. Autoritățile elene sunt
invitate să trimită întregul set de tabele standard necesare în temeiul
componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere.
(8)       La 21 februarie 2012, Eurogrupul a convenit cu privire la un
al doilea program de ajustare economică pentru Grecia. Punerea în aplicare
a politicilor economice indicate în Memorandumul de înțelegere privind
condițiile specifice de politică va contribui la reducerea datoriei
publice a Greciei la 117% din PIB până în 2020. S-a convenit ca
finanțarea programului din partea sectorului public să fie de 130 de
miliarde EUR până în 2014, sumă ce se adaugă la cele angajate în
primul program de finanțare.
(9)       Deblocarea tranșelor se bazează pe respectarea
criteriilor de performanță cantitativă și pe o evaluare
pozitivă a progreselor realizate în ceea ce privește criteriile
politice stabilite în Decizia 2011/734/UE a Consiliului din 12 iulie 2011
(modificată la 8 noiembrie 2011 și la 13 martie 2012) și în
Memorandumul de înțelegere de stabilire a condițiilor privind
politica economică, semnat la 14 martie 2012.
(10)     La 19 martie 2012, FESF a achitat Greciei prima rată (5,9
miliarde EUR) din prima tranșă (14,5 miliarde EUR) din cadrul noului
program de finanțare. Grecia a primit, de asemenea, 1,6 miliarde EUR din
partea FMI. Până în mai 2012, Grecia a primit 147,5 miliarde EUR din
finanțarea oficială din cadrul primului și al celui de al doilea
program.
(11)     În 2010 și 2011, Grecia a făcut unele progrese
privind atingerea obiectivelor ambițioase prevăzute de programul de
ajustare. Punerea în aplicare a fost împiedicată de mai mulți
factori: instabilitatea politică, tulburările sociale și
problemele legate de capacitatea administrativă și, mai ales, faptul
că recesiunea a fost mult mai profundă decât se preconizase. Nu au
fost atinse obiective fiscale importante, ceea ce a dus la adoptarea unor
măsuri de consolidare suplimentare în 2010 și 2011. Cu toate acestea,
Grecia și-a redus semnificativ deficitul public general: de la 15,8% din
PIB în 2009 la 9,1% în 2011.
(12)     La 18 aprilie 2012, Comisia a adoptat comunicarea
„Creștere economică pentru Grecia”, în care a subliniat impactul
pozitiv pe care îl poate avea punerea în aplicare integrală și
eficace a programului de ajustare economică prin punerea bazelor pentru
creștere economică, investiții și reînnoire socială. Comunicarea
menționată anterior reamintește faptul că Grecia, prin
calitatea sa de stat membru al Uniunii Europene și al zonei euro, poate obține
forța de care are nevoie, precum și sprijin concret. Comunicarea
subliniază faptul că reformele prevăzute în cel de al doilea
program de ajustare economică vizează restabilirea potențialului
economiei grecești de creștere economică și de creare de
locuri de muncă, precum și crearea unei societăți mai
echitabile. Comunicarea subliniază sprijinul financiar considerabil care
îi este acordat Greciei, precum și faptul că partenerii Greciei, în
special Comisia, sunt gata să identifice modalitățile de
maximizare a impactului unor prime rezultate prin acțiuni rapide și
sprijin din partea UE.
(13)     Criza economică și măsurile de consolidare
fiscală luate ca urmare a acesteia au afectat capacitatea Greciei de a
realiza obiectivele Strategiei Europa 2020, în special pe cele cu caracter
social. Cu toate acestea, reformele structurale, în special cele privind
piața forței de muncă, liberalizarea mai multor sectoare și
o serie de măsuri de îmbunătățire a mediului de afaceri vor
contribui la promovarea concurenței, creșterea
productivității și a ocupării forței de muncă,
precum și la reducerea costurilor de producție, favorizând astfel creșterea
ocupării forței de muncă, precum și reducerea
sărăciei și excluziunii sociale pe termen mediu. În ciuda crizei
economice, Grecia a continuat să depună eforturi în vederea atingerii
obiectivelor de mediu prevăzute de Strategia Europa 2020.
(14)     Este în curs o reprogramare strategică a fondurilor
structurale, în care se pune accentul pe sprijinirea ocupării forței
de muncă în rândul tinerilor și a competitivității (în
special în ceea ce privește IMM-urile). Noile măsuri
consolidează acțiunile din domeniul pașaportului pentru ocuparea
forței de muncă, al formării și calificărilor
profesionale, precum și al accesului la finanțare pentru
întreprinderile mici și mijlocii.
(15)     Grecia și-a asumat o serie de angajamente în cadrul
Pactului euro plus. Aceste angajamente și punerea în aplicare a
angajamentelor prezentate în 2011 se referă la creșterea ratei ocupării
forței de muncă, la îmbunătățirea
competitivității, la îmbunătățirea
viabilității finanțelor publice și la consolidarea
stabilității financiare.
RECOMANDĂ ca Grecia:
Să pună în aplicare pe deplin măsurile prevăzute în
Decizia 2011/734/UE a Consiliului din 12 iulie 2011, modificată la 8
noiembrie 2011 și la 13 martie 2012, și în Memorandumul de
înțelegere privind condițiile specifice de politică
economică, care a fost semnat la 14 martie 2012.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               COM (2012) 307 final.
[3]               P7_TA (2012) 0048 și P7_TA (2012) 0047.
[4]               Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012.


				|

		52013DC0360

			Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al Franței pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Franței pentru perioada 2012-2017 /* COM/2013/0360 final - 2013/ () */

.
Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă al Franței pentru 2013
și care include un aviz al Consiliului privind Programul de
convergență al Franței pentru perioada 2012-2017
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1],
în special articolul 5 alineatul (2),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011
al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind
prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice[2], în special articolul 6
alineatul (1),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[3],
având în vedere rezoluțiile Parlamentului
European[4],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea
forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)       La 26 martie 2010, Consiliul
European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru
creștere economică și ocuparea forței de muncă,
Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor
economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare
acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere
durabilă și de competitivitate al Europei.
(2)       La 13 iulie 2010, Consiliul a
adoptat, pe baza propunerilor Comisiei, o recomandare privind orientările
generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014),
iar la 21 octombrie 2010 Consiliul a adoptat o decizie privind
orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale
statelor membre[5],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
aplicate la nivel național.
(3)       La 29 iunie 2012, șefii
de stat sau de guvern au convenit asupra unui Pact pentru creștere
economică și locuri de muncă, prin care se oferă un cadru
coerent de acțiune la nivel național, dar și la nivelul UE
și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile,
instrumentele și politicile existente. Ei au stabilit acțiunile care
trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special
angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei
Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor
specifice fiecărei țări.
(4)       La 6 iulie 2012,
Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de
reformă al Franței pentru 2012 și a emis un aviz cu privire la
Programul actualizat de stabilitate al Franței pentru perioada 2011-2016.
(5)       La 28 noiembrie 2012, Comisia
a adoptat analiza anuală a creșterii[6],
marcând începutul semestrului european 2013 pentru coordonarea politicilor
economice. Tot la 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat, în temeiul
Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de
alertă[7],
în care a identificat Franța ca fiind unul dintre statele membre pentru
care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.
(6)       La 14 martie 2013, Consiliul
European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității
financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare
a creșterii economice. Consiliul European a subliniat că este necesar
să se continue consolidarea finanțelor publice într-un mod diferențiat
și favorabil creșterii economice, să fie restabilite
condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze
creșterea economică și competitivitatea, să se combată
șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se
modernizeze administrația publică.
(7)       La 10 aprilie 2013, Comisia a
publicat rezultatele bilanțului său aprofundat[8] pentru Franța, în temeiul
articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Concluzia care se desprinde
din analiza Comisiei este că Franța traversează o perioadă
de dezechilibre macroeconomice și că se impune monitorizarea acestora
și întreprinderea de acțiuni hotărâte pentru corectarea
acestora. În special, trebuie acordată o atenție constantă
evoluțiilor legate de o deteriorare a balanței comerciale și a
competitivității, determinată de factori legați de costuri,
dar și de factori care nu sunt legați de costuri, inclusiv în
contextul deteriorării poziției externe și al nivelului ridicat
al datoriei publice, astfel încât să se reducă riscul apariției
unor efecte negative asupra funcționării economiei franceze și a
uniunii economice și monetare, în special având în vedere mărimea
economiei Franței.
(8)       La 30 aprilie 2013,
Franța și-a prezentat Programul de stabilitate pentru 2013, care
acoperă perioada 2012-2017 și Programul național de reformă
pentru 2013. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele
două programe, acestea au fost evaluate în același timp.
(9)       Pe baza evaluării, în
temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a Programului de
stabilitate pentru 2013, Consiliul consideră că, în ciuda eforturilor
importante de consolidare, care au contribuit la reducerea deficitului global
de la 7,5 % din PIB în 2009 la 4,8 % în 2012, se preconizează
că Franța nu își va corecta deficitul excesiv până în 2013,
conform recomandărilor care i-au fost adresate de Consiliu la
sfârșitul anului 2009. Acest lucru se datorează în special
situației economice mai nefavorabile decât se prevăzuse în momentul
formulării recomandării respective și pe care veniturile
bugetare excepționale au putut doar parțial să o atenueze, în
timp ce eforturile au fost într-o oarecare măsură concentrate spre
sfârșitul perioadei. Scenariul macroeconomic care stă la baza
previziunilor bugetare ale programului sunt plauzibile pentru 2013, dar mult
prea optimiste pentru 2014. În special, autoritățile anticipează
că, după o stagnare în 2012 (0 %) și în 2013 (+0,1 %), PIB-ul va
crește cu 1,2 % în 2014, presupunând totodată că se vor lua
măsurile bugetare necesare pentru a aduce deficitul public la 2,9 % din
PIB. În comparație, Comisia previzionează că PIB-ul va
crește cu 1,1 % în 2014, în ipoteza în care nu intervine nicio schimbare
de politică, scenariu care nu ia însă în considerare decât
măsurile care au fost adoptate sau pentru care au fost furnizate
suficiente detalii și care, prin urmare, preconizează un deficit de 4,2
% din PIB. Obiectivul principal al strategiei bugetare descrise în program este
atingerea obiectivului pe termen mediu, adică un buget echilibrat din
punct de vedere structural, așa cum a fost cel din programul de anul
trecut. Acest obiectiv este mai ambițios decât angajamentul asumat în
Pactul de stabilitate și de creștere. Anul în care se
anticipează că va fi atins obiectivul pe termen mediu este 2016,
comparativ cu 2015, conform programului de stabilitate anterior. Valoarea
estimată a deficitului global, înscrisă în programul de stabilitate,
ar putea fi atinsă în cazul corectării deficitului excesiv până
în 2014, un an după termenul revizuit stabilit de Consiliu la
sfârșitul anului 2009 în cadrul procedurii aplicabile deficitelor
excesive. Având în vedere faptul că previziunile de creștere pentru 2014
formulate în program sunt excesiv de optimiste în cazul în care nu se iau
măsuri suplimentare pentru a se consolida în mod semnificativ eforturile
în anul respectiv, Consiliul consideră că efortul bugetar avut în
vedere de autorități nu este compatibil cu o corectare efectivă
a deficitului excesiv până în 2014. Nu sunt furnizate detalii nici în ceea
ce privește economiile prevăzute a fi făcute și veniturile
suplimentare. Prin urmare, trebuie furnizate detalii privind măsurile
prevăzute pentru 2014 și 2015 pentru a avea garanția că
deficitul excesiv este corectat până cel mai târziu în 2015 [conform
recomandărilor Consiliului]. În 2016, se așteaptă ca soldul
structural, astfel cum a fost recalculat de Comisie, să fie de -0,4 % din
PIB (-0,3 % în 2017), ceea ce înseamnă că obiectivul pe termen
mediu nu va putea fi atins până la sfârșitul programului. Se
preconizează că progresele în direcția atingerii în acel an a
obiectivului pe termen mediu vor reprezenta 0,3 % din PIB, sub nivelul de
referință de 0,5 % din PIB. Datoria publică a crescut
substanțial de la declanșarea crizei. De la 64,2 % în 2007,
nivelul datoriei a ajuns la 90,2 % din PIB în 2012 și se
previzionează că va crește și mai mult, până la 96,2 %
în 2014, conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013.
Autoritățile se așteaptă ca ponderea datoriei în PIB
să ajungă la un nivel maxim de 94,3 % în 2014, pentru ca apoi să
scadă la 88,2 % în 2017. Franța va fi într-o perioadă de
tranziție începând din 2016 în ceea ce privește conformitatea cu
criteriul (de referință) în materie de datorie.
(10)     Având în vedere nivelul
ridicat al datoriei și tendința de creștere în continuare a
acesteia, precum și faptul că termenul prevăzut pentru
corectarea deficitului excesiv este amânat încă o dată [pentru 2015],
este cu atât mai important ca bugetul pentru 2013 să fie executat cu
strictețe și să se continue cu fermitate în anii următori
efortul substanțial de consolidare. În special, este crucial ca ritmul de
creștere a nivelului cheltuielilor publice ale Franței să fie
mult mai puțin rapid decât ritmul de creștere a PIB-ului
potențial, având în vedere că îmbunătățirea deficitului
structural a fost până acum bazată în principal pe creșterea
veniturilor. În această privință, analiza în curs a
cheltuielilor publice (Modernisation de l’action publique), care
vizează administrația centrală, dar și
autoritățile locale și administrațiile de securitate
socială, ar trebui să sugereze modalități prin care să
se îmbunătățească și mai mult eficiența
cheltuielilor publice. Mai pot fi, de asemenea, întreprinse măsuri pentru
a continua procesul de raționalizare a diferitelor niveluri și
competențe administrative, astfel încât să se realizeze noi sinergii,
să se asigure o mai mare eficiență și să se realizeze
economii. Noua lege planificată privind descentralizarea ar trebui să
abordeze această problemă. Având în vedere creșterea preconizată
pe termen mediu și lung a cheltuielilor publice aferente serviciilor de
asistență medicală, cheltuielile publice viitoare în acest
sector trebuie să fie monitorizate cu mai multă atenție și
trebuie urmărită eficientizarea acestora, în special a cheltuielilor
cu produsele farmaceutice. Cele mai recente previziuni ale Consiliului de
orientare în domeniul pensiilor (Conseil d'orientation des retraites)
indică o menținere a deficitelor în sistemul de pensii până în 2018,
ceea ce ar însemna o abatere de la obiectivul de a avea un sistem echilibrat
până la acea dată, stabilit prin reforma din 2010. În plus, reducerea
parțială a eforturilor de reformă începute în 2010 este
contrară recomandării Consiliului. Prin urmare, sistemul de pensii va
fi grevat în continuare de deficite importante până în 2020, impunându-se
adoptarea urgentă de noi măsuri de politică pentru a remedia
această situație, fără a se aduce însă atingerii
adecvării sistemului. Astfel de măsuri ar putea să includă
o creștere suplimentară a vârstei minime de pensionare, a vârstei
care dă dreptul la pensia integrală, precum și a perioadei de
cotizare la sistemul de pensii pentru a avea dreptul la pensia integrală,
adaptarea regulilor de indexare și revizuirea derogărilor numeroase
acordate în prezent în cadrul sistemului general pentru anumite categorii de
lucrători. Având în vedere impactul său negativ asupra costului
forței de muncă, ar trebui evitată o creștere a nivelului
contribuțiilor la sistemul de securitate socială. Date fiind
problemele cu care se confruntă Franța în materie de finanțe
publice, este de o importanță crucială ca măsurile fiscale
să fie însoțite de eforturi sporite de continuare a reformelor
structurale, astfel încât să se susțină și să se
sporească potențialul de creștere pe termen lung a economiei
franceze.
(11)     Conform bilanțului
aprofundat pentru 2013, competitivitatea Franței reprezintă, în
continuare, o provocare importantă, așa cum o indică erodarea
accentuată a cotei de piață a exporturilor sale în ultimii ani.
Guvernul francez a propus în noiembrie 2012 mai multe măsuri de
politică în contextul „Pactului de competitivitate”. Introducerea unui
credit fiscal pentru competitivitate și ocuparea forței de muncă
(crédit d’impôt pour la compétitivité et l’emploi — CICE), al cărui
impact prevăzut este de 20 de miliarde EUR la nivelul unui an
întreg, constituie o măsură importantă, care ar trebui să
contribuie la scăderea costurilor forței de muncă. Mai pot fi întreprinse acțiuni în acest sens,
întrucât noul credit fiscal nu reușește decât să reducă la
jumătate decalajul dintre sarcina fiscală asupra costului forței
de muncă în Franța, la nivelul salariului mediu, și media OCDE. În plus, măsurile fiscale destinate
întreprinderilor, care au fost adoptate începând din 2010, au determinat o
creștere globală a impozitelor aplicate acestora, chiar și
ținând cont de CICE. Creșterea salariului
minim, hotărâtă în iulie 2012, deși limitată, poate
avea un impact negativ asupra ocupării forței de muncă și a
competitivității, astfel cum se subliniază în recomandarea din 2012
a Consiliului. În perioada 2002-2012, salariul
minim pe oră a crescut cu 38 % (16 % în termeni reali). Nivelul ridicat al
salariului minim, care reprezintă două treimi din salariul mediu,
este compensat parțial din punctul de vedere al angajatorilor de o serie
de scutiri de la plata contribuțiilor la sistemul de securitate
socială care le sunt acordate. Costurile care rezultă pentru
finanțele publice au crescut rapid în ultimii câțiva ani,
reprezentând peste 1 % din PIB, în parte pentru a compensa creșterea
rapidă a salariului minim. În plus, instrumentele alternative, precum
schemele de ajutor pentru venit (așa-numitele Prime pour l'emploi
și Revenu de solidarité active), sunt instrumente mai eficiente
decât salariul minim pentru a combate sărăcia persoanelor încadrate
în muncă.
(12)     În ceea ce privește
competitivitatea pe alte criterii decât cel al prețurilor, cu toate
că guvernul și-a reînnoit recent strategia în domeniul exporturilor,
sprijinirea dezvoltării de rețele și de parteneriate axate pe exporturi
ar promova internaționalizarea IMMurilor[9].
Pe un plan mai general, ar putea fi întreprinse măsuri pentru a se asigura
faptul că mediul de afaceri este favorabil dezvoltării IMM-urilor. În
ciuda eforturilor substanțiale depuse de societățile din
sectoarele cu o intensitate ridicată a activității de cercetare
și dezvoltare (C&D) și în ciuda asistenței importante din
partea guvernului (de exemplu, creditul fiscal pentru cercetare), sectoarele
care utilizează tehnologii avansate și medii-avansate reprezintă
doar un segment modest și tot mai restrâns din economia Franței. Prin
urmare, în aceste sectoare este necesar să se promoveze crearea și
dezvoltarea IMM-urilor și a întreprinderilor de talie mijlocie prin
îmbunătățirea condițiilor-cadru care încurajează
inovarea și spiritul întreprinzător. Politica de încurajare a
formării de clustere economice, formulată pentru a crea legături
între cercetarea publică și societățile din mediul privat
ar putea, la rândul său, să fie orientată și mai mult
înspre externalitățile pozitive dintre societățile private
situate în apropiere unele de altele. În plus, studiile doctorale și
activitatea de cercetare ar trebui să fie concepute astfel încât să
fie suficient de atractive pentru a favoriza pe mai departe crearea de legături
între societățile private și institutele de cercetare.
(13)     În sectorul serviciilor, s-au
constatat progrese limitate în 2012. În special, nu a fost inițiată
nicio reformă orizontală care să elimine restricțiile
nejustificate aplicate în cazul sectoarelor și al profesiilor reglementate.
Mulți prestatori de servicii profesionale se confruntă în continuare
cu restricții legate de forma juridică și de structura
acționariatului (de exemplu, restricții privind deținerea de
capital în cazul medicilor veterinari și al avocaților). În mai multe
sectoare (de exemplu în cazul taximetriștilor, al anumitor meserii din
sectorul sănătății, al notarilor și al altor profesii
juridice) persistă alte bariere importante care împiedică accesul la
profesie sau exercitarea unei profesii (cum ar fi comunicările comerciale,
cotele sau restricțiile teritoriale). Sectorul comerțului cu
amănuntul face în continuare obiectul unei serii de reglementări care
prevăd, de exemplu, proceduri anevoioase și îndelungate în cazul
deschiderii de puncte de vânzare. În plus, interdicția existentă cu
privire la vânzările în pierdere dă naștere unor
perturbări, iar obiectivul sprijinirii producătorilor și a
punctelor de desfacere de dimensiuni mici ar putea fi realizat efectiv prin
măsuri cu un impact perturbator mai redus. Aceste restricții excesive
aplicate în cazul sectoarelor și al profesiilor reglementate frânează
concurența și tind să favorizeze creșterea prețurilor.
Așa cum se arată în bilanțul aprofundat, practicarea unor
prețuri mai mari pentru serviciile de intermediere, care reprezintă
aproape un sfert din costurile de producție în industria
prelucrătoare, are în ultimă instanță un impact asupra
competitivității externe a întreprinderilor franceze. S-au realizat
progrese limitate în 2012 în ceea ce privește industriile de rețea.
Piața franceză a energiei electrice rămâne una dintre cele mai
concentrate din UE. Reglementarea prețurilor la electricitate și la
gaze denaturează concurența și constituie în continuare o barieră
la intrare pentru operatorii nou-veniți. Ar trebui să se renunțe
la reglementarea tarifelor pentru clienții care nu sunt gospodării,
pe baza unui calendar convenit cu autoritățile franceze. O capacitate
mai mare de interconectare cu țările vecine și lansarea
procedurilor de achiziții pentru concesiunile hidroelectrice ar contribui,
de asemenea, la stimularea concurenței pe piața energiei electrice.
În sectorul feroviar, piața transporturilor feroviare de marfă este
mai puțin dinamică decât în alte state membre, iar transportul
feroviar de călători nu este deschis concurenței, cu
excepția serviciilor internaționale. Unul dintre obiectivele reformei
viitoare ar trebui să fie ca orice nou „manager de infrastructură
unificată” să își mențină independența
față de operatorul tradițional, asigurându-se astfel accesul
echitabil și nediscriminatoriu pe piață al operatorilor
nou-veniți.
(14)     Sistemul fiscal francez
continuă să fie complex și ineficient din cauza numărului
mare de scutiri, de indemnizații speciale acordate, dar și ca urmare
a modificărilor frecvente aduse legislației în materie. În ciuda
eforturilor de a reduce și de a raționaliza cheltuielile fiscale,
ponderea în cadrul acestora a veniturilor la care statul renunță
rămâne importantă. Opțiunea de lărgire a bazei de
impozitare și de scădere a ratei de impozitare în cazul impozitelor
pe veniturile salariale și pe profit ar încuraja într-o mai mare
măsură creșterea economică și ar susține
bunăstarea socială. Se preconizează o creștere a cotei
intermediare a TVA de la 7 % la 10 % în ianuarie 2014. Aceasta este o
măsură în direcția cea bună, însă este nevoie să
se depună eforturi suplimentare. Costurile totale ale scutirilor fiscale
și ale scutirilor de la plata contribuțiilor de securitate
socială se mențin la un nivel foarte ridicat, reprezentând până
la 10 % din PIB. În ciuda ineficacității demonstrate a reducerii
anumitor cote ale TVA, cum ar fi cele pentru serviciile de restaurant, nu au
fost întreprinse măsuri de politică suficient de diferențiate.
Introducerea creditului fiscal pentru competitivitate și ocuparea
forței de muncă (CICE), finanțat parțial din creșterea
menționată anterior a cotei intermediare, dar și a celei
standard a TVA, reduce sarcina fiscală asupra forței de muncă. Este
însă nevoie de mai mult spațiu de manevră, în special pentru a
reechilibra ponderea taxelor de mediu. Anul trecut, Franța a adoptat o
serie de măsuri menite să abordeze problema stimulentelor fiscale
care favorizează îndatorarea întreprinderilor. Cu toate acestea, pot fi
aduse și alte îmbunătățiri în acest domeniu (deducerea
dobânzilor este limitată doar pentru sumele de peste 3 milioane EUR
și numai 15 % din dobânzile care depășesc această
limită nu vor putea fi deduse fiscal în 2013, respectiv 25 % în 2014).
(15)     Rata șomajului a crescut
de la 9,7 % în 2010 la 10,2 % în 2012. Conform previziunilor Comisiei, rata
șomajului va crește până la 10,6 % în 2013 și până la 10,9
în 2014, din cauza menținerii unei creșteri economice firave. În
acest context, segmentarea pieței forței de muncă în Franța
continuă să stârnească îngrijorare. Șansele
lucrătorilor care au un loc de muncă temporar de a obține unul
permanent erau de numai 10,6 % în 2010, spre deosebire de media UE de 25,9 %.
Prin urmare, lucrătorii slab calificați, aflați în forme precare
de încadrare în muncă, par să fie cei mai expuși în cazul în
care se fac ajustări pe piața forței de muncă. În mai 2013
a fost adoptată o lege, care se bazează pe acordul interprofesional
privind garantarea locurilor de muncă, încheiat între partenerii sociali
în ianuarie 2013. Aceasta prevede drepturi extinse pentru lucrători,
abordând problema incertitudinii juridice în cazul disponibilizărilor,
și o mai mare flexibilitate pentru angajatori. Legea reprezintă un
pas înainte în sensul asigurării unei mai mari fluidități a
pieței forței de muncă. Punerea în aplicare efectivă a
acestei reforme, precum și impactul acesteia sunt în continuare incerte în
acest moment, întrucât, în urma adoptării legii care transpune acordul
interprofesional, va fi nevoie să se încheie și alte acorduri interprofesionale/între
întreprinderi înainte ca acordul să poată să intre pe deplin în
vigoare.
(16)     Unul
din șase tineri din Franța părăsește sistemul de
învățământ sau de formare fără nicio calificare. Acest
lucru este deosebit de îngrijorător având în vedere că rata
șomajului în rândul tinerilor era de 25,4 % la sfârșitul anului 2012,
iar riscul de a nu avea un loc de muncă era aproape de două ori mai
mare în cazul tinerilor cu cele mai slabe calificări. Inițiativele de
promovare a uceniciilor ar trebui să se adreseze în special tinerilor cu
cele mai slabe calificări. Asigurarea conformității schemelor
naționale cu recomandarea Consiliului privind garanția pentru tineri
ar trebui să aibă un rol structurant în ceea ce privește
abordarea acestor provocări. În ciuda reformelor întreprinse din 2009
până în prezent, în Franța, rata de participare a persoanelor adulte
la programele de învățare pe tot parcursul vieții (5,7 % în 2012,
persoane adulte slab calificate: 2,5 %) se situează sub media UE.
Transferul prevăzut de competențe către consiliile regionale ar
putea reprezenta o ocazie pentru a se remedia carențele sistemului actual.
Rata de ocupare în rândul lucrătorilor cu vârste cuprinse între 55 și
64 de ani este printre cele mai scăzute din UE (45,7 % în al patrulea
trimestru al anului 2012), iar nivelul șomajului este în creștere în
rândul persoanelor vârstnice. Deși „contractele generaționale”
reprezintă o măsură pozitivă, nu este clar în ce
măsură acestea vor contribui la inserția profesională a
lucrătorilor în vârstă și vor facilita reluarea
activității profesionale de către persoanele vârstnice aflate în
căutarea unui loc de muncă. Cheltuielile publice ale Franței cu
indemnizațiile de șomaj au crescut cu 5,3 % în 2012 și se
preconizează creșterea în continuare a acestora cu 6,1 % în 2013,
conform Programului de stabilitate. Deficitul global al regimului de
indemnizații de șomaj, care se va apropia de 1 % din PIB până în
2013, face necesară o reformă a acestui sistem. În special unele
elemente, cum ar fi condițiile de eligibilitate, caracterul degresiv al
indemnizațiilor în timp sau ratele de înlocuire pentru lucrătorii cu
un nivel foarte ridicat al salariilor, ar trebui adaptate pentru a se garanta
faptul că stimulentele pentru desfășurarea unei
activități profesionale sunt adecvate. O nouă convenție
tripartită a serviciului public de ocupare a forței de muncă (Pôle
emploi) prevede o monitorizare diferențiată a persoanelor care
sunt în căutarea unui loc de muncă. Dimensiunea medie a portofoliului
unui consilier pentru îndrumare și orientare profesională a crescut
totuși și mai mult ca urmare a creșterii ratei șomajului,
iar Pôle emploi are dificultăți în a-și reorienta
strategia având în vedere situația economică precară. În
concluzie, având în vedere perspectivele economice nefavorabile și
previziunile privind creșterea în continuare a nivelului șomajului în
Franța, este necesar să se adopte în continuare măsuri.
(17)     În contextul semestrului
european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice
a Franței. A evaluat Programul de stabilitate și Programul
național de reformă al acesteia și a prezentat un bilanț
aprofundat. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestor
programe pentru o politică bugetară și socioeconomică
sustenabilă în Franța, ci și de conformitatea acestora cu
normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida
guvernanța economică globală a Uniunii Europene prin oferirea
unei contribuții a Uniunii Europene la deciziile naționale viitoare.
Recomandările formulate de Comisie în cadrul semestrului european se
reflectă în recomandările de la punctele 1-6 de mai jos.
(18)     În lumina acestei
evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate al Franței,
iar avizul[10]
său se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.
(19)     În
lumina concluziilor bilanțului aprofundat al Comisiei și a prezentei
evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă
și Programul de stabilitate prezentate de Franța. Recomandările
sale, formulate în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011,
cu privire la prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice sunt
reflectate în special în recomandările 1, 2, 3, 4, 5 și 6 de mai jos.
(20)     În contextul semestrului
european, Comisia a efectuat și o analiză a politicii economice a
zonei euro în ansamblul său. Pe baza acestei analize, Consiliul a emis
recomandări specifice adresate statelor membre a căror monedă
este euro. Franța ar trebui, la rândul său, să vegheze la
punerea în aplicare integrală și în timp util a acestor
recomandări,
RECOMANDĂ ca, în perioada 2013-2014,
Franța să întreprindă acțiuni astfel încât:
1.           Să consolideze și
să continue strategia bugetară în 2013. Să sporească
credibilitatea ajustării specificând până în toamna anului 2013
măsurile necesare a fi întreprinse pentru 2014 și în perioada
ulterioară și punând în aplicare aceste măsuri astfel încât
să asigure corectarea durabilă a deficitului excesiv până cel
mai târziu în 2015 și realizarea efortului de ajustare structurală
menționat în cadrul recomandărilor Consiliului, în contextul
procedurii aplicabile deficitelor excesive. Să exploateze orice venituri
excepționale pentru a-și reduce deficitul. Pentru a corecta în mod
durabil dezechilibrele bugetare este necesară o punere în aplicare
credibilă a unor reforme structurale ambițioase, astfel încât să
se asigure o mai mare capacitate de ajustare și să se stimuleze
creșterea economică și ocuparea forței de muncă.
Să se mențină efortul de consolidare fiscală pe o
traiectorie favorabilă creșterii economice și să se
sporească în continuare eficiența cheltuielilor publice, în special
efectuând, așa cum s-a prevăzut, o revizuire a categoriilor de
cheltuieli în toate subsectoarele administrațiilor publice. Să ia
măsuri prin intermediul viitoarei legi privind descentralizarea pentru a
realiza sinergii mai bune și economii între nivelurile central, regional
și local de guvernare. După corectarea deficitului excesiv, să
continue efortul de ajustare structurală într-un ritm adecvat astfel încât
să se îndeplinească obiectivul pe termen mediu până în 2016.
Să ia măsuri până la sfârșitul anului 2013 pentru ca,
până cel mai târziu în 2020, să asigure echilibrarea durabilă a
sistemului de pensii, de exemplu, prin adaptarea normelor de indexare, prin
creșterea suplimentară a vârstei legale de pensionare și a
perioadei de contribuție necesare pentru a avea dreptul la o pensie
completă și prin revizuirea schemelor speciale, evitându-se
totodată creșterea contribuțiilor de securitate socială ale
angajatorilor, precum și creșterea eficienței costurilor cu
serviciile de asistență medicală, inclusiv în ceea ce
privește cheltuielile cu produsele farmaceutice.
2.           Să se asigure că prin creditul fiscal pentru
competitivitate și ocuparea forței de muncă se reduce efectiv
costul forței de muncă conform previziunilor și că nicio
altă măsură nu va anula efectul acesteia. Să
întreprindă măsuri suplimentare pentru a reduce costul forței de
muncă, în special prin măsuri suplimentare prin care să se fie
reduse contribuțiile de securitate socială ale angajatorilor. Să
se asigure că evoluțiile salariului minim sunt favorabile
competitivității și creării de locuri de muncă,
ținând seama de existența schemelor de ajutoare salariale și a
scutirilor de la plata contribuțiilor de securitate socială.
3.           Să ia măsuri
pentru a îmbunătăți climatul de afaceri și a dezvolta
capacitatea de inovare și de export a întreprinderilor, în special a
IMM-urilor și a întreprinderilor de talie mijlocie. În special, să
lanseze inițiativa de simplificare a cadrului normativ care a fost
anunțată și să îmbunătățească
condițiile-cadru pentru inovare prin intensificarea transferului de
tehnologie și a exploatării comerciale a activității de cercetare,
inclusiv printr-o reorientare a polilor de competitivitate.
4.           Să ia măsuri pentru a susține
concurența în sectorul serviciilor. Să elimine restricțiile
nejustificate care blochează accesul la anumite servicii profesionale sau
exercitarea acestora, în special pe cele legate de forma juridică, de
structura acționariatului, de cote și de restricțiile
teritoriale. Să ia măsuri pentru a simplifica procedurile de
autorizare a deschiderii de puncte de comercializare și să elimine
interzicerea vânzărilor în pierdere. Să dereglementeze prețurile
la gaze și la energia electrică pentru clienții care nu sunt
gospodării și să consolideze capacitatea de interconectare cu
țările vecine. În sectorul feroviar, să deschidă
concurenței sectorul transporturilor interne de călători.
5.           Să continue eforturile
de simplificare a sistemului fiscal și de îmbunătățire a
eficienței acestuia, asigurând totodată continuitatea în timp a
normelor fiscale. Să ia măsuri pentru a elimina stimulentele fiscale
care favorizează îndatorarea întreprinderilor. Să depună
eforturi suplimentare pentru a reduce și a raționaliza cheltuielile
cu impozitele pe veniturile salariale și pe profit, reducând totodată
ratele legale. Să apropie într-o măsură mai mare cotele reduse
de TVA de cota standard și să elimine cotele reduse care sunt
ineficiente. Să ia măsuri suplimentare pentru a reduce sarcina
fiscală asupra forței de muncă și a o reorienta asupra
taxelor de mediu sau asupra consumului.
6.           Să pună în aplicare
integral și fără întârziere acordul interprofesional din
ianuarie 2013, în consultare cu partenerii sociali. Să ia măsuri
suplimentare pentru a combate segmentarea pieței forței de
muncă, în special pentru a aborda situația lucrătorilor
recrutați prin intermediul agențiilor de plasare a forței de
muncă. Să demareze urgent o reformă a sistemului de indemnizații
de șomaj, împreună cu partenerii sociali, pentru a asigura
sustenabilitatea sistemului, veghind totodată ca acesta să ofere
stimulente adecvate pentru reluarea activității profesionale. Să
mărească rata de ocupare în rândul lucrătorilor vârstnici
și să stimuleze participarea acestora pe piața forței de
muncă; să ia măsuri specifice pentru a îmbunătăți
perspectivele de încadrare în muncă ale șomerilor vârstnici, în
special prin măsuri specifice de consiliere și de formare. Să
mărească participarea persoanelor adulte, în special a celor foarte
slab calificați și a șomerilor, la programe de
învățare pe tot parcursul vieții. să se asigure că
serviciile publice de ocupare a forței de muncă oferă efectiv un
sprijin individualizat șomerilor și că politicile active în
domeniul pieței forței de muncă îi vizează cu adevărat
pe cei mai defavorizați; să ia măsuri suplimentare pentru a
îmbunătăți tranziția de la școală la activitatea
profesională, de exemplu, printr-o garanție pentru tineri și
prin promovarea uceniciilor.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO L 306, 23.11.2011, p. 25.
[3]               COM(2013) 360 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 și P7_TA(2013)0053.
[5]               Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 117 final.
[9]               Comisia Europeană (2011), „Întreprinderi mici
într-o lume mare - un nou parteneriat pentru sprijinirea IMM-urilor în vederea
valorificării oportunităților globale”, COM(2011) 702.
[10]             Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


|

32011H0856

2011/856/UE: Recomandarea Comisiei din 15 decembrie 2011 privind evitarea dublei impuneri în cazul succesiunilor

Jurnalul Oficial L 336 , 20/12/2011 p. 0081 - 0084

		Recomandarea Comisieidin 15 decembrie 2011privind evitarea dublei impuneri în cazul succesiunilor(2011/856/UE)COMISIA EUROPEANĂ,având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,întrucât:(1) Majoritatea statelor membre impun taxe în cazul decesului unei persoane, mai precis impozite pe succesiuni și pe bunuri, dar este posibil ca unele state membre să impoziteze succesiunile și bunurile încadrându-le la alte categorii, cum ar fi impozitele pe venituri. Toate impozitele aplicate în cazul decesului unei persoane sunt numite în continuare impozite pe succesiuni.(2) Majoritatea statelor membre care aplică impozite pe succesiuni impun, de asemenea, impozite pe donații efectuate între persoane în viață.(3) Statele membre pot impozita succesiunile pe baza mai multor factori "de conexiune". Pot impune impozite în baza unei relații personale, cum ar fie reședința, domiciliul sau naționalitatea persoanei decedate sau reședința, domiciliul sau naționalitatea moștenitorului ori ambele. Este posibil ca unele state membre să aplice mai mulți astfel de factori sau măsuri de combatere a abuzului care presupun o accepțiune mai largă asupra noțiunii de domiciliu sau reședință.(4) În plus față de impozitarea pe baza unei relații personale, este posibil ca unele state membre să aplice impozite pe succesiune pentru bunurile aflate în jurisdicția lor. Este posibil ca impozitul să se aplice pe această bază chiar dacă persoana decedată sau moștenitorul nu are nicio legătură personală cu statul în care se află bunurile respective.(5) Un număr tot mai mare de cetățeni ai Uniunii se mută în cursul vieții în diferite state ale Uniunii pentru a locui, a studia, a munci sau pentru a se pensiona și achiziționează proprietăți și investesc în bunuri din alte țări decât cea de origine.(6) Dacă, în cazul decesului unei persoane, aceste situații au drept urmare succesiuni în străinătate, este posibil ca mai multe state membre să fie îndreptățite să aplice impozite pe succesiuni pentru moștenirile respective.(7) Statele membre au puține convenții bilaterale de scutire de la dubla sau multipla impozitare a succesiunilor.(8) În legislația sau în practicile administrative adoptate unilateral la nivel național, majoritatea statelor membre prevăd evitarea dublei impuneri în cazul impozitelor pe succesiuni din străinătate.(9) Cu toate acestea, sistemele naționale menționate de evitare a dublei impuneri în cazul succesiunilor din străinătate au în general anumite limite. Mai precis, domeniul de aplicare poate fi limitat în ceea ce privește impozitele și persoanele care intră sub incidența lor. Este posibil ca acestea să nu permită creditarea pentru impozitele pe donații plătite anterior pentru aceeași succesiune sau pentru impozite aplicate la nivel local sau regional și nu la nivel național ori pentru toate impozitele aplicate de alte țări la momentul decesului. Este posibil ca acestea să acorde scutirea numai pentru impozite plătite în străinătate pentru un anumit bun din străinătate. Este posibil ca ele să nu acorde scutirea în ceea ce privește taxele din străinătate pentru un bun situat în altă țară decât cea de origine a persoanei decedate sau a moștenitorului. Se poate ca ele să excludă impozitele din străinătate aplicate bunurilor aflate pe teritoriul statului membru care acordă scutirea. Este posibil ca sistemele naționale de aplicare a scutirilor să eșueze și din cauza faptului că nu au în vedere neconcordanțele dintre normele de impozitare din alte state membre, mai ales modul în care bunurile sunt clasificate drept locale sau din străinătate, precum și momentul transferului bunurilor și data scadenței impozitului. În final, este posibil ca scutirea de la plata impozitului să rămână la aprecierea autorității competente și, prin urmare, să nu poată fi garantată.(10) Lipsa unor modalități corespunzătoare de evitare a impozitării cumulate în cazul succesiunilor poate duce la niveluri globale de impozitare semnificativ mai mari decât cele aplicabile în situații strict interne din statele membre în cauză.(11) Acest fapt îi poate împiedica pe cetățenii UE să se bucure pe deplin de dreptul de a circula liber și de a desfășura activități pe teritoriul UE. El poate, de asemenea, să îngreuneze transferul micilor întreprinderi în cazul decesului proprietarului.(12) În timp ce veniturile provenite din impozite pe succesiuni reprezintă o cotă relativ scăzută din veniturile generale din impozite ale statelor membre, iar situațiile transfrontaliere reprezintă mult mai puțin, este posibil ca dubla impunere a succesiunilor să aibă un impact major asupra persoanelor afectate.(13) În prezent, problema dublei impuneri în cazul succesiunilor nu este complet soluționată la nivel național sau bilateral ori în temeiul dreptului Uniunii. Pentru a se asigura o funcționare mai eficientă a pieței interne, ar trebui să se încurajeze aplicarea unui sistem mai cuprinzător de acordare a scutirilor de la dubla impozitare a succesiunilor în cazurile transfrontaliere.(14) Ar trebui să se stabilească o ordine a priorităților în ceea ce privește drepturile de impunere sau, dimpotrivă, acordarea de scutiri în situațiile în care două sau mai multe state membre aplică impozite pentru aceeași succesiune.(15) Ca regulă generală și în conformitate cu cele mai utilizate practici la nivel internațional, ar trebui ca statul membru în care se află bunurile imobile și localurile profesionale ale unui sediu permanent să dețină dreptul principal de a aplica impozitul pe succesiune acestor bunuri, în calitate de stat cu cea mai apropiată legătură.(16) Deoarece bunul mobil care nu este un local profesional al unui sediu permanent poate să își schimbe cu ușurință locația, legătura sa cu statul membru unde se întâmplă să se afle la momentul decesului este, de obicei, mult mai puțin apropiată decât legăturile personale pe care le pot avea persoana decedată sau moștenitorul cu un alt stat membru. Statul membru pe teritoriul căruia se află un astfel de bun mobil ar trebui, prin urmare, să scutească bunul de la impozitul pe succesiune, în cazul în care acest impozit este aplicat de statul membru cu care persoana decedată și/sau moștenitorul au o legătură personală.(17) De cele mai multe ori, moștenirile au fost acumulate în timpul vieții de persoana decedată. Mai mult, este mai probabil ca bunurile care constituie o moștenire să se afle pe teritoriul statului membru cu care persoana decedată are legături personale, decât în statul membru în care moștenitorul are astfel de legături, dacă statele sunt diferite. Atunci când aplică impozite pe succesiuni în temeiul legăturilor personale cu teritoriul propriu, majoritatea statelor membre iau în considerare legăturile persoanei decedate, și nu ale moștenitorului, cu toate că unele state impozitează și sau numai dacă moștenitorul are o legătură personală cu teritoriul lor. Datorită naturii și importanței legăturilor personale ale persoanei decedate, subliniate mai sus, precum și din motive practice, dubla impunere datorată faptului că persoana decedată și moștenitorul au legături personale cu state membre diferite ar trebui să fie evitată de statul membru cu care moștenitorul are o legătură personală.(18) Conflictele care se nasc din legăturile personale cu mai multe state membre ar putea fi soluționate pe baza unei proceduri amiabile, care presupune reguli de departajare pentru a stabili cea mai apropiată legătură personală.(19) Deoarece impozitul pe succesiune poate fi aplicat în momente diferite în statele membre în cauză, iar cazurile care includ aspecte transfrontaliere pot necesita mai mult timp pentru soluționare, comparativ cu cazurile interne privind impozitele pe succesiuni, datorită nevoii de a lucra cu mai multe sisteme juridice și/sau fiscale, statele membre ar trebui să permită solicitările de scutire de la plata impozitelor pentru o perioadă de timp rezonabilă.(20) Prezenta recomandare promovează drepturile fundamentale, recunoscute în special prin Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cum ar fi dreptul de proprietate (articolul 17), care garantează în mod expres dreptul de a lăsa moștenire bunurile dobândite în mod legal, libertatea de a desfășura o activitate comercială (articolul 16) și dreptul cetățenilor UE la ședere liberă pe teritoriul UE (articolul 45),ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:1. Obiect1.1. Prezenta recomandare stabilește modul în care statele membre pot aplica măsuri sau pot îmbunătăți măsurile în vigoare în scopul evitării dublei sau multiplei impuneri datorată faptului că două sau mai multe state membre aplică impozite pe succesiuni (denumită în continuare "dublă impunere").1.2. Prin analogie, prezenta recomandare se referă și la impozitele pe donații, în cazul în care donațiile sunt impozitate în temeiul acelorași norme sau al unor norme similare cu cele aplicabile în cazul succesiunilor.2. DefinițiiÎn sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:(a) "impozit pe succesiune" reprezintă orice impozit aplicat la nivel național, federal, regional sau local în urma decesului unei persoane, indiferent de denumirea impozitului, de modul de impunere sau de persoana căreia i se aplică, incluzând mai exact impozitul pe masa succesorală, impozitul pe succesiune, impozitul pe transfer, taxa de transfer, taxa de timbru, impozitul pe câștigul de capital și pe venituri;(b) "scutire de la plata impozitului" reprezintă o dispoziție din legislația și/sau din instrucțiunile sau orientările administrative generale, în temeiul căreia un stat membru acordă scutirea de la impozitul pe succesiune plătit în alt stat membru prin creditarea impozitului din străinătate cu impozitul datorat în statul membru în cauză, prin scutirea moștenirii sau a unor părți din aceasta de la plata impozitului în statul membru în cauză în urma recunoașterii impozitului plătit în străinătate sau prin neaplicarea în alt mod a impozitului pe succesiune;(c) "bunuri" reprezintă orice bunuri mobile și/sau imobile și/sau drepturi care fac obiectul impozitului pe succesiune;(d) "legătura personală" reprezintă legătura unei persoane decedate sau a moștenitorului cu un stat membru, care poate să se bazeze pe domiciliu, reședință, domiciliu permanent, centrul intereselor vitale, reședința obișnuită, naționalitate sau sediu administrativ.În sensul celor specificate la litera (a), în scopul acordării de credit fiscal, impozitul pe donații plătit anterior pentru același bun este considerat impozit pe succesiune.Termenii "sediu permanent", "bun imobil", "bun mobil", "rezident", "domiciliu/domiciliat", "național/naționalitate", "reședință obișnuită" și "domiciliu permanent" au înțelesul aplicabil în temeiul legislației interne a statului membru care aplică termenul în cauză.3. Obiectiv generalMăsurile recomandate au drept scop soluționarea situațiilor de dublă impunere, astfel încât nivelul global al impozitului aplicat unei moșteniri date să nu fie mai mare decât nivelul aplicabil dacă numai statul membru cu cel mai ridicat nivel de impozitare dintre statele membre vizate ar fi avut jurisdicție fiscală asupra tuturor elementelor moștenirii.4. Prevederea scutirii de la plata impozituluiAtunci când aplică impozite pe succesiuni, statele membre ar trebui să acorde scutirea de la plata impozitului în conformitate cu punctele 4.1-4.4.4.1. Scutirea de la plata impozitului a bunurilor imobile și a bunurilor mobile ale unui sediu permanentAtunci când aplică impozite pe succesiuni, un stat membru ar trebui să permită scutirea de la plata impozitului pe succesiune aplicat de un alt stat membru asupra următoarelor bunuri:(a) bunuri imobile aflate pe teritoriul celuilalt stat membru;(b) bunuri mobile care sunt localuri profesionale ale unui sediu permanent aflat pe teritoriul celuilalt stat membru.4.2. Scutirea de la plata impozitului pentru alte tipuri de bunuri mobileÎn ceea ce privește bunurile mobile, altele decât localurile profesionale astfel cum sunt menționate la punctul 4.1 litera (b), un stat membru cu care nici persoana decedată și nici moștenitorul nu au o legătură personală ar trebui să se abțină să aplice impozitul pe succesiune, cu condiția ca acest impozit să fie aplicat de alt stat membru în temeiul legăturii personale a persoanei decedate și/sau a moștenitorului cu acel stat membru.4.3. Scutirea de la plata impozitului în cazul în care persoana decedată a avut o legătură personală cu un stat membru diferit de cel cu care moștenitorul are o legătură personalăÎn conformitate cu punctul 4.1, în cazurile în care mai multe state membre pot aplica impozitul pe succesiune pe baza faptului că persoana decedată a avut legături personale cu un stat membru, iar moștenitorul are legături personale cu alt stat membru, atunci al doilea stat membru ar trebui să acorde scutirea pentru impozitul plătit pentru succesiune în statul membru cu care persoana decedată a avut legături personale.4.4. Scutirea de la plata impozitului în cazurile legăturilor personale multiple ale unei singure persoaneÎn cazul în care, pe baza dispozițiilor unor state membre diferite, se consideră că o persoană are o legătură personală cu mai multe state membre care aplică impozitul, atunci autoritățile competente din statele membre în cauză ar trebui să stabilească de comun acord, în conformitate cu procedura prevăzută la punctul 6 sau în alt mod, statul membru care ar trebui să acorde scutirea de la plata impozitului dacă impozitul pe succesiune este aplicat de un stat cu care persoana are o legătură personală mai apropiată.4.4.1. Legătura personală mai apropiată a unei persoane poate fi stabilită după cum urmează:(a) se poate considera că persoana are o legătură personală mai apropiată cu statul membru în care are un domiciliu stabil la care are acces;(b) dacă statul membru menționat la litera (a) nu impozitează sau dacă persoana are un domiciliu stabil la care are acces în mai multe state membre, se poate considera că persoana în cauză are o legătură mai apropiată cu statul membru în care are relații personale și economice mai apropiate (centrul intereselor vitale);(c) dacă statul membru menționat la litera (b) nu impozitează sau dacă nu se poate stabili statul membru în care persoana respectivă are centrul intereselor vitale sau dacă persoana nu are un domiciliu permanent la care are acces în niciun stat membru, se poate considera că are o legătură personală mai apropiată cu statul membru în care are reședința obișnuită;(d) dacă statul membru menționat la litera (c) nu impozitează sau dacă persoana are reședința obișnuită în mai multe state membre sau în niciunul din statele membre, se poate considera că persoana are o legătură personală mai apropiată cu statul membru al cărui cetățean este.4.4.2. În cazul unei alte persoane, care nu este persoană fizică, cum ar fi o organizație de caritate, legătura sa personală mai apropiată se poate considera cu statul membru pe teritoriul căruia este situat sediul administrativ.5. Momentul aplicării scutirii de la plata impozituluiStatele membre ar trebui să permită scutirea de la plata impozitului pentru o perioadă rezonabilă, de exemplu zece ani de la termenul de scadență a impozitelor pe succesiuni aplicate de acestea.6. Procedura amiabilăÎn cazul în care este necesar pentru îndeplinirea obiectivului general prevăzut la punctul 3, statele membre ar trebui să aplice o procedură amiabilă pentru a soluționa orice conflicte privind dubla impunere, inclusiv cu privire la definiții contradictorii ale bunurilor mobile și imobile sau ale amplasamentului bunurilor sau cu privire la stabilirea statului membru care ar trebui să acorde scutirea într-un caz dat.7. Acțiuni de follow-up7.1. Statele membre ar trebui să continue să identifice modalități posibile de îmbunătățire a cooperării dintre autoritățile fiscale, inclusiv la nivel local și regional, în scopul sprijinirii contribuabililor care fac obiectul dublei impuneri.7.2. De asemenea, statele membre ar trebui să adopte o poziție coordonată în cadrul discuțiilor cu privire la impozitele pe succesiuni desfășurate la nivelul Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE).7.3. Comisia va monitoriza aplicarea recomandării în statele membre și, la trei ani după adoptarea recomandării, va publica un raport privind stadiul curent al scutirii transfrontaliere de la plata impozitelor pe succesiuni pe teritoriul Uniunii.8. DestinatariPrezenta recomandare se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 15 decembrie 2011.Pentru ComisieAlgirdas ŠemetaMembru al Comisiei--------------------------------------------------


title: 2013/637/UE: Recomandarea Comisiei din 4 noiembrie 2013 de modificare a Recomandării 2006/576/CE a Comisiei în ceea ce privește toxinele T-2 și HT-2 în hrana combinată pentru pisici  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               6.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 294/44

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 4 noiembrie 2013
   de modificare a Recomandării 2006/576/CE a Comisiei în ceea ce privește toxinele T-2 și HT-2 în hrana combinată pentru pisici
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2013/637/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Toxinele T-2 și HT-2 sunt micotoxine produse de diverse specii din genul Fusarium. Toxina T-2 se metabolizează rapid într-un număr mare de produse, unul dintre principalii metaboliți fiind toxina HT-2.

               (2)

               Grupul științific pentru contaminanții din lanțul alimentar (CONTAM) al Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a adoptat, la cererea Comisiei Europene, un aviz privind riscurile pentru sănătatea animală și pentru sănătatea publică asociate prezenței toxinelor T-2 și HT-2 în produsele alimentare și în hrana pentru animale (1).

               (3)

               În ceea ce privește riscul pentru sănătatea animală, grupul CONTAM a concluzionat că expunerea actuală estimată a rumegătoarelor, iepurilor de crescătorie și peștilor la toxinele T-2 și HT-2 nu poate fi considerată ca fiind un motiv de îngrijorare pentru sănătate. Expunerea estimată a porcinelor, păsărilor de curte, cailor și câinilor la toxinele T-2 și HT-2 indică că riscul unor efecte adverse asupra sănătății este redus. Pisicile se numără printre cele mai sensibile specii de animale. Având în vedere datele disponibile limitate și efectele adverse grave asupra sănătății declanșate de aceste toxine la concentrații mici, nu s-a putut stabili nivelul la care nu se observă niciun efect advers (NOAL – No Observed Adverse Effect Level) și nici nivelul cel mai scăzut pentru care este observat un efect advers (LOAEL – Lowest Observed Adverse Effect Level).

               (4)

               Având în vedere concluziile avizului științific, este necesar să se efectueze investigații pentru a colecta informații privind factorii care conduc la niveluri relativ ridicate de toxine T2 și HT-2 în cereale și în produsele pe bază de cereale, precum și privind efectele prelucrării hranei pentru animale și a produselor alimentare. Prin urmare, a fost adoptată Recomandarea 2013/165/UE a Comisiei (2) pentru a recomanda efectuarea acestor investigații.

               (5)

               Având în vedere toxicitatea toxinelor T-2 și HT-2 pentru pisici, este adecvat să se stabilească, în plus, o valoare orientativă pentru suma toxinelor T-2 și HT-2 din hrana pentru pisici care trebuie aplicată pentru a stabili admisibilitatea hranei pentru pisici în ceea ce privește prezența toxinelor T-2 și HT-2. Prin urmare, Decizia 2006/576/CE a Comisiei (3) ar trebui să fie modificată,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   În anexa la Recomandarea 2006/576/CE, se introduce următoarea rubrică după rubrica privind fumonisinele B1 + B2:

                  „Micotoxină

                  Produse destinate hranei pentru animale

                  Valoare orientativă în mg/kg (ppm) referitoare la hrana pentru animale cu un conținut de umiditate de 12 %

                  toxinele T-2 + HT-2

                  hrană combinată pentru pisici

                  0,05”

      Adoptată la Bruxelles, 4 noiembrie 2013.

            Pentru Comisie

         Tonio BORG

            Membru al Comisiei

      (1)  Grupul pentru contaminanții din lanțul alimentar al EFSA (CONTAM); Scientific Opinion on risks for animal and public health related to the presence of T-2 and HT-2 toxin in food and feed (Aviz științific privind riscurile pentru sănătatea animală și pentru sănătatea publică asociate prezenței toxinelor T-2 și HT-2 în produsele alimentare și în hrana pentru animale). EFSA Journal 2011; 9(12):2481. [187 p.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2481. Document disponibil online la adresa: www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      (2)  Recomandarea 2013/165/UE a Comisiei din 27 martie 2013 privind prezența toxinelor T-2 și HT-2 în cereale și în produsele pe bază de cereale (JO L 91, 3.4.2013, p. 12).

      (3)  Recomandarea 2006/576/CE a Comisiei din 17 august 2006 privind prezența deoxinivalenolului, a zearalenonei, a ochratoxinei A, a toxinelor T-2 și HT-2 și a fumonisinelor în produsele destinate alimentației animalelor (JO L 229, 23.8.2006, p. 7).


title: Recomandările Consiliului – „Promovarea utilizării și partajării de bune practici privind videoconferințele transfrontaliere în domeniul justiției în statele membre și la nivelul UE”

text:
               31.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/1

         Recomandările Consiliului
   „Promovarea utilizării și partajării de bune practici privind videoconferințele transfrontaliere în domeniul justiției în statele membre și la nivelul UE”
   (2015/C 250/01)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   REAMINTIND:

               1.

               Strategia privind e-justiția europeană 2014-2018 adoptată de Consiliu (Justiție și Afaceri Interne) la 6 decembrie 2013 (1);

               2.

               Punctul 59 al Strategiei privind e-justiția europeană 2014-2018, care prevede că „în cazul în care este necesar, se pot reuni grupuri informale ale statelor membre implicate în anumite proiecte pentru a realiza progrese în domeniile de activitate respective (…)”;

               3.

               Planul de acțiune multianual 2014-2018 privind e-justiția europeană adoptat de Consiliu (Justiție și Afaceri Interne) la 6 iunie 2014 (2);

               4.

               Orientările privind punerea în aplicare a Planului de acțiune multianual 2014-2018 privind justiția europeană aprobat de Consiliu (Justiție și Afaceri Interne) la 4 decembrie 2014 (3), care a stabilit măsurile concrete adresate Grupului de lucru pentru e-legislație (e-justiție) ca urmare a planului de acțiune multianual, printre care și instituirea grupului de lucru informal pentru videoconferințele transfrontaliere;

               5.

               Rezultatele activității grupului de lucru informal pentru videoconferințele transfrontaliere, astfel cum figurează în raportul final (4) prezentat Grupului de lucru pentru e-legislație (e-justiție);

         RECUNOAȘTE că:

               6.

               Videoconferințele reprezintă un instrument cu un potențial imens nu doar la nivel național, ci și, în special, în situații transfrontaliere în care sunt implicate mai multe state membre și chiar țări terțe. În cauzele transfrontaliere, comunicarea fără sincope dintre autoritățile judiciare ale statelor membre este de o importanță crucială. Videoconferințele sunt una dintre modalitățile posibile de simplificare și de încurajare a unei astfel de comunicări. Avantajele videoconferințelor au fost recunoscute de dreptul Uniunii, care a încurajat, printre altele, utilizarea acestora în domeniul obținerii de probe transfrontaliere în materie civilă sau comercială (5) și în procedura europeană cu privire la cererile cu valoare redusă (6) sau a reglementat proceduri privind utilizarea acestora în cadrul procedurilor penale (7);

               7.

               Tehnologia pentru videoconferințe poate fi utilizată în toate tipurile de proceduri judiciare (atât în materie penală, cât și în materie civilă/comercială) și oferă instanțelor și parchetelor o mai mare flexibilitate în ceea ce privește luarea de mărturii de la victime și de la martori, audierea opiniilor experților și luarea de declarații de la suspecți și de la învinuiți. Videoconferințele pot contribui la reducerea stresului pentru martorii vulnerabili, cum ar fi copiii. De asemenea, evită deplasările atunci când victimelor, martorilor sau experților din alte state membre li se solicită să depună mărturie. Totodată, videoconferințele permit acordarea unor garanții imediate și efective, precum dreptul la interpretare, dreptul la informare, accesul la avocat al persoanei suspectate, atunci când aceasta este arestată într-un loc îndepărtat (de exemplu, în cazul unei arestări în marea liberă). Utilizarea unei astfel de tehnologii reduce și costul audierilor care cade în sarcina administrațiilor naționale. Prin evitarea transportării persoanelor în detenție se pot obținute avantaje semnificative în ceea ce privește costurile și securitatea;

               8.

               În cadrul e-justiției europene, statele membre ale UE au început deja să coopereze în vederea promovării utilizării videoconferințelor, precum și să facă schimb de experiențe și de bune practici. Astfel de activități au loc, printre altele, în contextul Grupului de lucru pentru e-legislație (e-justiție) la nivelul UE;

               9.

               Activitățile întreprinse până acum la nivel național și la nivelul UE în domeniul videoconferințelor în cadrul primului Plan de acțiune 2009-2013 privind e-justiția europeană a produs deja rezultate semnificative. Portalul e-justiție oferă informații cu privire la utilizarea echipamentelor de videoconferință în cadrul procedurilor judiciare în situații transfrontaliere în toate limbile oficiale, precum și un manual și, pentru majoritatea statelor membre, date de contact relevante;

               10.

               Se urmărește ca cel de al doilea Plan de acțiune multianual 2014-2018 privind e-justiția europeană să se bazeze pe lucrările deja întreprinse și să continue aceste evoluții pozitive la nivel național și european. Aceste lucrări ar trebui să fie considerate ca făcând parte dintr-o evoluție mai amplă către modernizarea justiției în UE, ținând cont de cadrul juridic existent în acest domeniu special și de nevoia de a respecta garanțiile procedurale în vigoare la nivelul statelor membre și la nivelul UE;

         SUBLINIAZĂ că:

               11.

               Astfel cum a fost prezentat în Planul de acțiune multianual 2014-2018 privind e-justiția europeană, înfățișarea în instanță și inițierea procedurilor extrajudiciare în situații transfrontaliere ar trebui facilitate prin asigurarea posibilității de comunicare prin mijloace electronice între instanțe și părțile la procedură, precum și martori, victime, experți și alți participanți;

               12.

               Mai mult decât atât, utilizarea pentru audieri a videoconferințelor, a teleconferințelor sau a altor mijloace adecvate de comunicare la distanță ar trebui extinsă, după caz, pentru a se evita necesitatea deplasării în instanță cu scopul de a participa la procedurile judiciare, în special în cauzele transfrontaliere și astfel, prin reducerea costurilor și a eforturilor, pentru a contribui la accesul efectiv la justiție;

               13.

               După cum se arată în Planul de acțiune multianual 2014-2018 privind e-justiția, activitățile viitoare în acest domeniu ar trebui extinse pentru a facilita în continuare organizarea și desfășurarea de videoconferințe transfrontaliere în toate statele membre, prin promovarea utilizării instrumentelor informatice pentru a sprijini și a organiza videoconferințe și prin consolidarea interoperabilității în domeniul videoconferințelor. Aceste activități ar trebui să includă, de asemenea, conceperea unui formular comun de solicitare/confirmare a unei videoconferințe transfrontaliere. Totodată, ar trebui avută în vedere instituirea unei rețele de schimb de experiență și de bune practici în domeniul videoconferințelor, care să includă și cursuri de formare. Participarea la aceste activități a practicienilor din domeniul juridic, cum ar fi judecătorii, procurorii, avocații, mediatorii, precum și interpreții în domeniul juridic, ar trebui luată în considerare;

         SALUTĂ:

               14.

               Lucrările întreprinse de grupul de lucru la nivel de experți pentru videoconferințele transfrontaliere în vederea îmbunătățirii funcționării generale a sistemelor de e-justiție în statele membre și la nivel european. Grupul de lucru la nivel de experți a fost instituit în ianuarie 2014, la inițiativa Austriei, în scopul promovării utilizării practice a videoconferințelor transfrontaliere și al partajării de bune practici și de know-how cu privire la aspecte organizatorice, tehnice și juridice;

               15.

               Raportul final al grupului de lucru la nivel de experți, prezentat în martie 2015, care conține recomandări specifice privind activitățile viitoare din acest domeniu;

         IA ACT de faptul că:
   (a)   Grupul de lucru la nivel de experți

               16.

               În raportul său final, grupul de lucru la nivel de experți a identificat un număr de obstacole de ordin tehnic, organizatoric și juridic care împiedică utilizarea echipamentelor de videoconferință de către statele membre în situații transfrontaliere. Rezultatele au arătat că, deși este adevărat că cerințele juridice existente trebuie respectate, majoritatea problemelor imediate care apar în situații transfrontaliere sunt mai degrabă de natură organizatorică și tehnică. Aceste aspecte ar trebui abordate cu precădere, pe termen scurt sau mediu;

         (b)   Portalul e-justiție

               17.

               În plus, informațiile deja disponibile pe portalul e-justiție ar trebui actualizate și completate. În particular, planurile viitoare ar putea include adăugarea de: linkuri către legislația UE și către legislația statelor membre care reglementează utilizarea videoconferințelor; informații consolidate privind toate instanțele care dispun de echipamente pentru videoconferințe în statele membre; instrumente pentru organizarea practică a videoconferințelor (formulare electronice, eventual un sistem de rezervare pe termen lung); linkuri către instrucțiuni sau manuale naționale, dacă este cazul; o secțiune privind exemple de videoconferințe în proceduri transfrontaliere și o colecție de bune practici; informații privind formarea și modulele de formare online, precum și un link către bazele de date de interpreți interconectate, dacă sunt disponibile;

         (c)   Sinergiile cu alte proiecte

               18.

               Sinergiile potențiale cu alte proiecte, cum ar fi e-CODEX, proiectele AVIDICUS (interpretare în timpul unei videoconferințe) și Rețeaua europeană de formare judiciară ar trebui luate în considerare, de asemenea. În plus față de informațiile deja disponibile pe portalul e-justiție, ar trebui utilizate cât mai mult cu putință și materialele utile din alte surse existente, inclusiv din partea statelor membre și a Eurojust;

         (d)   Aspecte juridice

               19.

               Videoconferințele au câștigat recunoaștere juridică prin intermediul convențiilor internaționale și al mai multor acte legislative ale UE, precum Regulamentul privind obținerea de probe în materie civilă sau comercială, Regulamentul de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă, Directiva privind ordinul european de anchetă în materie penală;

               20.

               Deși oferă protecție suplimentară suspecților, victimelor, martorilor și persoanelor vulnerabile, ar trebui să se garanteze că videoconferințele nu sunt dăunătoare drepturilor de apărare; trebuie acordată o atenție specială asigurării respectării principiului rapidității, al egalității armelor și al contradictorialității. Acest lucru presupune utilizarea unor echipamente moderne, pentru obținerea unei calități video și audio satisfăcătoare, dar și securizate, proporțional cu caracterul sensibil al cauzei;

               21.

               Prin urmare, va trebui evaluat impactul evoluțiilor pe plan legislativ, în special al ordinului european de anchetă, care stabilește o procedură detaliată pentru utilizarea videoconferințelor în cauzele penale, asupra diferitelor norme și garanții procedurale aplicabile în statul membru solicitant și în statul membru de executare. Alte aspecte juridice referitoare la videoconferințe includ și identificarea autorităților competente;

         INVITĂ STATELE MEMBRE:

               22.

               să ia în considerare punerea în aplicare, la nivel național, a următoarelor măsuri, în vederea îmbunătățirii interoperabilității dintre statele membre:

         (a)   Aspecte organizatorice

               (a)

               Să instituie unul sau mai multe puncte de contact național pentru videoconferințe, după caz, în fiecare stat membru. Să îmbunătățească și să actualizeze în consecință – în strânsă cooperare cu Comisia, dacă este necesar – informațiile de pe portalul e-justiție (prin intermediul bazei de date a instanțelor europene) privind echipamentele de videoconferință disponibile la nivel național, punctele de contact naționale privind videoconferințele și instanțele competente relevante. Să îmbunătățească organizarea punctelor de contact la nivel național și la nivelul instanțelor;

               (b)

               Pentru anumite videoconferințe, să convină asupra unui limbaj comun, după caz, împreună cu serviciile de traducere și de interpretare adecvate și asupra fusului orar care va fi folosit pentru a determina ora de începere a videoconferinței. Dacă în timpul unei videoconferințe se solicită servicii de interpretare, statele membre ar trebui să fie la curent cu recomandările din partea proiectelor AVIDICUS și, în măsura în care este posibil, să le urmeze;

               (c)

               Fără a aduce atingere independenței judiciare și diferențelor în ceea ce privește organizarea sistemelor judiciare din întreaga Uniune, să ofere cursuri de formare eficace pentru utilizatorii potențiali, inclusiv pentru judecători și procurori, pentru a le spori încrederea și capacitatea de a conduce o videoconferință transfrontalieră;

         (b)   Aspecte tehnice

               (d)

               Să stabilească mecanisme eficace, inclusiv o formă îmbunătățită a schimbului efectiv de parametri de videoconferință variabili și/sau confidențiali, împreună cu informațiile publice și statice privind echipamentele de videoconferință pentru fiecare stat membru, care vor fi apoi publicate pe portalul european e-justiție;

               (e)

               Să elaboreze orientări practice pentru utilizatori și pentru personalul care se ocupă de planificarea tehnică și sprijinul administrativ cu privire la standardele tehnice recomandate;

               (f)

               Să îmbunătățească interoperabilitatea dintre statele membre prin derularea sistematică de teste practice între perechi de state membre pentru a documenta parametrii de lucru. Acestea pot fi ulterior refolosite în vederea stabilirii unor legături mai fiabile de videoconferință între statele membre, cu o calitate audio și video satisfăcătoare;

               (g)

               Să implementeze cel puțin următoarele standarde tehnice pentru a îmbunătăți calitatea sesiunilor de videoconferință:

                           —

                           utilizarea unui sistem de videoconferință pe suport hardware (H.323/SIP videoconferință);

                           —

                           sesiunea de videoconferință să fie pe suport IP;

                           —

                           utilizarea infrastructurii de traversare a firewall-urilor;

                           —

                           utilizarea comunicațiilor criptate (AES-128);

                           —

                           primirea imaginii sub formă de DuoVideo (H.239) (8);

         (c)   Aspecte juridice

               (h)

               Să evalueze impactul instrumentelor UE adoptate, precum ordinul european de anchetă în legătură cu normele procedurale actuale;

         INVITĂ GRUPUL DE LUCRU PENTRU E-LEGISLAȚIE (E-JUSTIȚIE):

               23.

               Să înceapă să analizeze posibilitățile și soluțiile practice pentru o abordare coordonată, în vederea inițierii cooperării în domeniul videoconferințelor cu țări terțe, în plus față de contactele bilaterale pe care statele membre le-au stabilit deja în acest domeniu;

               24.

               Să continue activitățile întreprinse în cadrul grupului de lucru la nivel de experți pentru videoconferințele transfrontaliere prin instituirea unei rețele de cooperare între statele membre sub egida în cadrul Grupului de lucru pentru e-legislație (e-justiție), în scopul de a face schimb de experiență și de bune practici cu privire la videoconferințe, inclusiv cursuri de formare, pe baza unei propuneri care urmează să fie înaintată de grupul de lucru la nivel de experți. Această rețea ar trebui:

                           (a)

                           să ia în considerare îmbunătățirea echipamentelor și a sălilor de videoconferință la nivel european prin crearea unor „săli de reuniune pentru videoconferințe virtuale” securizate, care să poată fi accesate de statele membre participante;

                           (b)

                           să elaboreze o descriere clară, pas-cu-pas (un „protocol”) pentru pregătirea și desfășurarea videoconferințelor transfrontaliere, care să fie adecvată cazurilor tipice de utilizare a videoconferințelor judiciare transfrontaliere și care să combine toate elementele organizatorice, tehnice și juridice necesare;

                           (c)

                           să ofere orientări utilizatorilor în ceea ce privește cazurile tipice de utilizare judiciară care ar beneficia cel mai mult de pe urma unei utilizări sporite și superioare a videoconferințelor transfrontaliere;

                           (d)

                           să îmbunătățească transmiterea electronică a formularelor de solicitare a asistenței juridice reciproce transfrontaliere prin combinarea funcțiilor formularelor dinamice din cadrul portalului european e-justiție cu cele ale e-CODEX, de exemplu ale formularelor pentru „obținerea directă de probe” și pentru „obținerea (indirectă) de probe”;

                           (e)

                           să conceapă instrumente care să ajute autoritățile judiciare să identifice instrumentul juridic aplicabil organizării unei anumite videoconferințe;

                           (f)

                           să conceapă instrumente care să ajute autoritățile judiciare să identifice autoritatea competentă pentru organizarea unei anumite videoconferințe;

                           (g)

                           să identifice demersurile care ar trebui făcute pentru a garanta garanțiile procedurale în exercitarea drepturilor la apărare; și

                           (h)

                           să asigure durabilitatea activității prin:

                                       —

                                       monitorizarea punerii în aplicare a acțiunilor și proiectelor care vizează îmbunătățirea;

                                       —

                                       monitorizarea noilor tehnologii pentru videoconferință;

                                       —

                                       propunerea unor noi acțiuni și proiecte în vederea obținerii de noi îmbunătățiri;

         INVITĂ COMISIA EUROPEANĂ:

               25.

               Să publice raportul final al grupului de experți pentru videoconferințele transfrontaliere pe portalul european e-justiție în vederea difuzării mai largi în rândul practicienilor din domeniul juridic și al altor părți interesate.

               26.

               Să sprijine din punct de vedere financiar punerea în aplicare la nivel național a măsurilor stabilite la punctul 22 menite să asigure interoperabilitatea transfrontalieră a echipamentelor de videoconferință, în măsura în care acest lucru generează valoare adăugată europeană, în conformitate cu instrumentele de finanțare aplicabile.

      (1)  JO C 376, 21.12.2013, p. 7.

      (2)  JO C 182, 14.6.2014, p. 2.

      (3)  Documentul 15771/14.

      (4)  Documentul 8364/15 + ADD.

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 1206/2001 al Consiliului din 28 mai 2001 privind cooperarea între instanțele statelor membre în domeniul obținerii de probe în materie civilă sau comercială (JO L 174, 27.6.2001, p. 1).

      (6)  Regulamentul (CE) nr. 861/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă (JO L 199, 31.7.2007, p. 1).

      (7)  Convenția din 29 mai 2000 privind asistența juridică reciprocă în materie penală între statele membre și Uniunea Europeană.

      (8)

      Notă: ar putea fi necesară utilizarea ISDN ca soluție de rezervă, dacă un partener de videoconferință nu deține încă suport IP.