title: Recomandarea comisiei din 7 februarie 2008 privind un cod de conduită pentru o cercetare responsabilă în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor [notificată cu numărul C(2008) 424]

text:
               30.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 116/46

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 7 februarie 2008
   privind un cod de conduită pentru o cercetare responsabilă în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor
   [notificată cu numărul C(2008) 424]
   (2008/345/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211,
   întrucât:

               (1)

               În comunicarea sa către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social și Comitetul Regiunilor, intitulată „Către un spațiu european de cercetare”, Comisia a propus în ianuarie 2000 crearea unui spațiu european de cercetare (1) în vederea consolidării și a structurării politicii europene de cercetare. În luna mai 2007, în cartea verde intitulată „Spațiul european de cercetare: noi perspective”, Comisia a relansat o largă dezbatere instituțională și publică asupra posibilelor soluții pentru crearea unui spațiu european de cercetare unificat și atractiv, care să acopere nevoile și așteptările comunității științifice, ale comunității de afaceri și ale cetățenilor (2).

               (2)

               Comisia a adoptat în luna februarie 2000 o Comunicare privind principiul precauției (3), vizând să ajungă la un acord privind modul de estimare, apreciere, gestionare și comunicare a riscurilor pe care știința nu este încă în măsură să le evalueze în întregime.

               (3)

               În luna martie 2000 Consiliul European de la Lisabona a stabilit pentru Comunitate obiectivul de a deveni în următorul deceniu cea mai competitivă și dinamică economie bazată pe cunoaștere din lume, capabilă de o creștere economică durabilă însoțită de o îmbunătățire cantitativă și calitativă a ocupării forței de muncă și de o mai mare coeziune socială.

               (4)

               În 2004, prin Comunicarea sa intitulată „Către o strategie europeană pentru nanotehnologie” (4), Comisia a identificat o serie de acțiuni menite să creeze acea valoare adăugată la nivel comunitar necesară pentru a rămâne competitivă în acest sector, asigurând în același timp dezvoltarea sa responsabilă. În concluziile sale din 24 septembrie 2004 (5), Consiliul (Competitivitate) a salutat abordarea integrată, sigură și responsabilă propusă, precum și intenția Comisiei de a elabora un plan de acțiune pentru nanotehnologie.

               (5)

               În 2005, luând în considerare rezultatele unei consultări publice, Comisia a elaborat un plan de acțiune privind nanotehnologiile (6) care prevede acțiuni coerente și interconectate pentru punerea imediată în aplicare a unei strategii integrate, sigure și responsabile pentru nanoștiințe și nanotehnologii, bazate pe domeniile prioritare identificate în Comunicarea „Către o strategie europeană pentru nanotehnologie”. În ambele comunicări se recunoaște în mod explicit că mediul, sănătatea publică și securitatea sunt aspecte care trebuie integrate la toate nivelurile de cercetare în nanoștiințe și nanotehnologii.

               (6)

               În urma planului de acțiune privind nanoștiințele și nanotehnologiile, în luna ianuarie 2007, Grupul european pentru etică în domeniul științei și al noilor tehnologii a prezentat un aviz privind aspectele etice ale nanomedicinei (7).

               (7)

               Ca urmare a comentariilor exprimate în timpul unei consultări publice asupra unui aviz prealabil, Comitetul științific pentru riscuri sanitare emergente și noi a adoptat în luna martie 2006 un aviz modificat privind adecvarea metodologiilor existente de evaluare a riscurilor potențiale legate de produsele fabricate sau obținute în mod întâmplător (8).

               (8)

               În luna iunie 2006, Consiliul European a adoptat o strategie revizuită de dezvoltare durabilă, prin care perfecționa strategia de dezvoltare durabilă a Comunității, lansată la întâlnirea la nivel înalt de la Gothenburg în luna iunie 2001, care s-a concentrat asupra obiectivelor de protecție a mediului și a sănătății, precum și de combatere a sărăciei.

               (9)

               În concluziile sale din 23 noiembrie 2007 (9), Consiliul (Competitivitate) a recunoscut necesitatea de a stimula sinergii și cooperare între toate părțile interesate de nanoștiințe și nanotehnologii, inclusiv statele membre, Comisia, mediul academic, centrele de cercetare, industria, organismele financiare, organizațiile neguvernamentale și societatea în general.

               (10)

               Un prim raport privind punerea în aplicare a planului de acțiune în nanotehnologii pentru Europa a fost prezentat Comisiei în 2007 (10). În acest raport, Comisa își anunța intenția de a adopta un cod opțional de conduită pentru o cercetare responsabilă în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiei.

               (11)

               Prezenta recomandare include un cod de conduită, care are obiectivul de a promova o cercetare integrată, sigură și responsabilă în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor în Europa, în folosul societății în ansamblu.

               (12)

               Principiile și orientările generale privind acțiunile care trebuie luate, enumerate în prezenta recomandare, au beneficiat de o consultare publică.

               (13)

               Prezenta recomandare le furnizează statelor membre un instrument pentru a dezvolta noi inițiative, în vederea garantării pentru Uniunea Europeană a unei cercetări sigure, etice și durabile, în domeniul nanoștiințelor și al nanotehnologiei.

               (14)

               De asemenea, prezenta recomandare are scopul de a contribui la coordonarea corectă a statelor membre în vederea optimizării sinergiilor dintre toate părțile interesate de nanoștiințe și nanotehnologii, la nivel național și european,

         RECOMANDĂ:

               1.

               Statele membre se conduc după principiile și după orientările generale stabilite în codul de conduită pentru o cercetare responsabilă în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor, publicat în anexă, pe măsură ce formulează, adoptă și pun în aplicare strategiile proprii de dezvoltare responsabilă a cercetării în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor (denumit în continuare N&N), în conformitate cu Strategia și cu Planul de acțiune ale Comisiei privind nanotehnologiile.

               2.

               Statele membre depun toate eforturile pentru a urma aceste principii și orientări generale la punerea în aplicare a cercetării naționale la nivel de reglementare și a strategiilor de dezvoltare sau la dezvoltarea standardelor privind cercetarea sectorială sau instituțională și a standardelor privind dezvoltarea, ținând cont de orientările preexistente aplicabile la N&N, precum și de bunele practici și de reglementările în vigoare.

               3.

               Statele membre estimează că astfel de principii și orientări generale privind cercetarea constituie o parte integrantă a mecanismelor instituționale de asigurare a calității, considerându-le un mijloc de stabilire a criteriilor de finanțare pentru sistemele de finanțare naționale/regionale și adoptându-le pentru audit, pentru monitorizare și pentru procesele de evaluare a organismelor cu vocație publică.

               4.

               Statele membre încurajează adoptarea, pe bază opțională, a codului de conduită de către autoritățile naționale și regionale competente, de către angajatori și de către organismele de finanțare a cercetării, de către cercetători și de către orice persoană sau organizație din societatea civilă interesată de cercetarea în N&N și iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că vor contribui la dezvoltarea și menținerea unui mediu de cercetare stimulant, care să favorizeze dezvoltarea sigură, etică și eficace a potențialului N&N.

               5.

               Statele membre cooperează cu Comisia la revizuirea bianuală a prezentei recomandări, precum și la monitorizarea măsurii în care părțile interesate relevante au adoptat și pun în aplicare codul de conduită.

               6.

               Criteriile de măsurare a unei astfel de adeziuni și aplicări a codului de conduită sunt stabilite și convenite cu statele membre în legătură cu acțiuni similare întreprinse la nivel comunitar.

               7.

               Statele membre, în cadrul acordurilor lor bilaterale cu țările terțe privind strategiile și activitățile de cercetare, precum și în calitatea lor de membri ai unor organizații internaționale, țin cont în mod corespunzător de prezenta recomandare atunci când propun strategii de cercetare și atunci când iau decizii în acest sens și își coordonează acțiunile în raport cu celelalte state membre și cu Comisia.

               8.

               Prezenta recomandare servește, de asemenea, drept instrument de promovare a dialogului la toate nivelurile de guvernare, între decidenții politici, cercetători, industrie, comitetele de etică, organizațiile din societatea civilă și societatea în ansamblu, în vederea creșterii nivelului de înțelegere și de implicare a publicului larg în dezvoltarea noilor tehnologii.

               9.

               Statele membre informează Comisia până la 30 iunie 2008, iar apoi anual, cu privire la orice măsuri luate pe baza prezentei recomandări, îi comunică primele rezultate ale aplicării acesteia și îi furnizează exemple de bună practică.

      Adoptată la Bruxelles, 7 februarie 2008.

            Pentru Comisie

         Janez POTOČNIK

            Membru al Comisiei

      (1)  COM(2000) 6, 18.1.2000.

      (2)  COM(2007) 161, 4.4.2007.

      (3)  COM(2000) 1, 2.2.2000.

      (4)  COM(2004) 338, 12.5.2004.

      (5)  Doc. 12487/04.

      (6)  COM(2005) 243, 7.6.2005.

      (7)  Avizul nr. 21 al GEE, 17 ianuarie 2007.

      (8)  SCENIHR/002/05, 10 martie 2006.

      (9)  Doc. 14865/07.

      (10)  COM(2007) 505, 6.9.2007.

      ANEXĂ
      Cod de conduită pentru o cercetare responsabilă în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor
      Prezentul cod de conduită le furnizează statelor membre, angajatorilor, organismelor de finanțare a cercetării și, în general, tuturor persoanelor și organizațiilor din societatea civilă (denumite în continuare „toate părțile interesate”) implicate sau interesate de cercetarea în domeniul nanoștiințelor și nanotehnologiilor (denumit în continuare „N&N”) orientări care vin în sprijinul unei abordări responsabile și deschise a cercetării în N&N în cadrul Comunității.
      Codul de conduită reprezintă o completare a normelor existente. Codul nu limitează și nu afectează în niciun mod posibilitățile statelor membre de a acorda mai multă protecție în ceea ce privește cercetarea în N&N decât se prevede în codul de conduită.
      Părțile interesate care aderă la prezentul cod de conduită trebuie, de asemenea, să se refere, după caz, la principiile enunțate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
      Codul de conduită va fi monitorizat periodic și revizuit la fiecare doi ani de către Comisie, pentru a lua în considerare evoluția N&N în lume și integrarea acestor inovații în societatea europeană.
      1.   Domeniu de aplicare și obiectiv
      Prezentul cod de conduită constituie o invitație adresată tuturor părților interesate de a acționa în mod responsabil și de a coopera între ele, în conformitate cu strategia și cu planul de acțiune privind N&N ale Comisiei, pentru a garanta că cercetarea în N&N este abordată în cadrul Comunității într-un cadru sigur, etic și eficient, venind în sprijinul unei dezvoltări durabile din punct de vedere economic, social și de mediu.
      Codul de conduită acoperă toate activitățile de cercetare în N&N înscrise în Spațiul de Cercetare European.
      Adoptarea codului de conduită este opțională. Codul oferă o serie de principii și orientări generale pentru acțiunile care urmează să fie întreprinse de toate părțile interesate de N&N. Acesta trebuie să faciliteze și să susțină abordările de reglementare și de orice alt tip definite în Planul de acțiune pentru Europa 2005-2009 privind N&N, îmbunătățind astfel punerea în aplicare a normelor existente și răspunzând incertitudinilor de natură științifică.
      De asemenea, codul de conduită trebuie să reprezinte la nivel european o bază pentru dialogul cu țările terțe și cu organizațiile internaționale.
      2.   Definiții
      În sensul prezentului cod de conduită, sunt valabile următoarele definiții:

                  (a)

                  Nanoobiecte: în absența unei terminologii recunoscute la nivel internațional, termenul generic de „nanoobiect” utilizat în textul prezentului cod de conduită se referă la produsele rezultate din cercetarea în N&N. Aceasta include nanoparticulele și compușii acestora la scară nanometrică, nanosisteme, nanomateriale, materiale nanostructurate și nanoproduse.

                  (b)

                  Cercetarea în N&N: în sensul cel mai larg al prezentului document, cercetarea în N&N include toate activitățile de cercetare în care se lucrează cu materia la scară nanometrică (1 până la 100 nm). Cercetarea în N&N cuprinde toate nanoobiectele artificiale, fie fabricate intenționat, fie rezultate în mod involuntar. Nanoobiectele care apar în mod natural sunt excluse din sfera de aplicare a codului de conduită. Cercetarea în N&N cuprinde activități de cercetare de la cercetarea cea mai fundamentală până la cercetarea aplicată, dezvoltarea tehnologică și cercetarea pre- și conormativă care stau la baza consultanței științifice, a standardelor și a normelor.

                  (c)

                  Părți interesate de N&N: statele membre, angajatorii, organismele de finanțare a cercetării, cercetătorii și, în general, toate persoanele și organizațiile din societatea civilă angajate, implicate sau interesate de cercetarea în N&N.

                  (d)

                  Organizații din societatea civilă: în contextul codului de conduită, se consideră organizație din societatea civilă orice entitate juridică neguvernamentală și nonprofit, care nu reprezintă interese comerciale și care urmărește un scop comun în interes public.

            3.   Principii generale
      Prezentul cod de conduită se bazează pe o serie de principii generale care impun luarea unor măsuri în vederea garantării respectării acestor principii de către toate părțile interesate.
      3.1.   Semnificație
      Activitățile de cercetare în N&N trebuie să fie inteligibile pentru public. Acestea trebuie să respecte drepturile fundamentale, iar elaborarea, punerea în aplicare, diseminarea și utilizarea lor trebuie să se efectueze în interesul bunăstării persoanelor și societății.
      3.2.   Durabilitate
      Activitățile de cercetare în N&N trebuie să fie sigure și etice și să contribuie la dezvoltarea durabilă, venind astfel în sprijinul obiectivelor de durabilitate ale Comunității și contribuind la Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului stabilite de Organizația Națiunilor Unite (1). Aceste activități trebuie să nu provoace daune populației, faunei, florei sau mediului înconjurător sau să constituie o amenințare biologică, fizică sau morală la adresa acestora, în prezent sau în viitor.
      3.3.   Precauție
      Activitățile de cercetare în N&N trebuie desfășurate în conformitate cu principiul precauției, anticipând impactul potențial al rezultatelor obținute din N&N asupra mediului, sănătății și a siguranței și luând măsurile de precauție necesare, proporțional cu nivelul de protecție, însă încurajând în același timp progresele în acest domeniu, în folosul societății și al mediului înconjurător.
      3.4.   Incluziune
      Organizarea activităților de cercetare în N&N (buna guvernare a acestora) trebuie să se conducă după principiul deschiderii spre toate părțile interesate, după principiul transparenței și al respectării dreptului legitim de acces la informație. Acest mod de organizare trebuie să permită participarea tuturor părților interesate implicate sau vizate de activitățile de cercetare în N&N la procesele de luare a deciziei.
      3.5.   Excelență
      Activitățile de cercetare în N&N trebuie să respecte cele mai înalte standarde științifice, inclusiv standardele care stau la baza întregii cercetări și standardele legate de buna practică de laborator (2).
      3.6.   Inovare
      Organizarea activităților de cercetare în N&N trebuie să încurajeze maximum de creativitate, flexibilitate, precum și abilități de planificare pentru a stimula inovarea și creșterea.
      3.7.   Răspundere
      Trebuie menținută răspunderea cercetătorilor și a organizațiilor de cercetare pentru impactul social, pentru impactul asupra mediului și pentru impactul asupra sănătății populației pe care cercetarea în N&N pe care o desfășoară le pot cauza pentru generațiile prezente și viitoare.
      4.   Orientări privind acțiunile care trebuie întreprinse
      Orientările prevăzute la acest punct se bazează pe aceleași principii generale descrise la punctul 3. Acestea trebuie să ofere o orientare privind modul de asigurare a bunei guvernări, a respectării corespunzătoare a principiului precauției, precum și a diseminării pe scară largă și a monitorizării eficace a codului de conduită. Responsabilitățile principale pentru acțiunile întreprinse sunt indicate mai jos, însă toate părțile interesate de N&N trebuie să contribuie cât mai mult posibil la punerea în aplicare a acestor acțiuni, în limitele sferei lor de activitate.
      4.1.   Buna guvernare a cercetării în N&N
      Buna guvernare a cercetării în N&N trebuie să ia în considerare necesitatea și dorința tuturor părților interesate de a conștientiza provocările și oportunitățile specifice ridicate de N&N. Trebuie creată o cultură a responsabilității în sens general, pentru a răspunde provocărilor și oportunităților care pot apărea în viitor și care nu pot fi prevăzute în prezent.
      4.1.1.   Statele membre trebuie să coopereze cu Comisia pentru a întreține un forum de discuție deschis și pluralist privind cercetarea în N&N la nivel comunitar, ca mijloc de stimulare a dezbaterii societale privind cercetarea în N&N, încurajând identificarea și discutarea preocupărilor și a speranțelor actorilor implicați și facilitând apariția unor posibile inițiative și soluții. Prin urmare, statele membre trebuie să își îmbunătățească comunicarea privind avantajele, riscurile și incertitudinile aferente cercetării în N&N. Tinerilor și persoanelor în vârstă trebuie să li se acorde o atenție deosebită.
      4.1.2.   Statele membre, organismele de finanțare a cercetării în N&N, organizațiile de cercetare și cercetătorii sunt încurajați să își aducă contribuția pentru ca toate informațiile științifice, precum și informațiile conexe, cum ar fi standardele, referințele, etichetele, cercetările asupra impactului, normele și legislația relevante, să devină mai accesibile și mai ușor de înțeles atât pentru oamenii obișnuiți, cât și pentru comunitatea științifică, păstrând în același timp respectul cuvenit drepturilor de proprietate intelectuală.
      4.1.3.   Statele membre trebuie să încurajeze laboratoarele din sectorul privat și din sectorul public să împărtășească bunele practici privind cercetarea în N&N, acordând totodată respectul cuvenit protecției proprietății intelectuale.
      4.1.4.   Organizațiile de cercetare în N&N și cercetătorii trebuie să se asigure că datele științifice și rezultatele sunt verificate corespunzător pe baza unei proceduri de evaluare reciprocă, înainte de a fi diseminate pe scară largă în exteriorul comunității științifice, în vederea asigurării clarității și a unei prezentări echilibrate.
      4.1.5.   Având în vedere potențialul enorm al cercetării în N&N, statele membre și organizațiile de cercetare în N&N trebuie să se asigure că cercetarea în N&N se desfășoară la nivelul cel mai înalt de integritate științifică. Practici de cercetare în N&N suspecte (plagiatul, falsificarea și fabricarea de date reprezentând doar câteva exemple) trebuie combătute, întrucât pot antrena riscuri pentru sănătate, pentru siguranță și pentru mediul înconjurător, pot suscita neîncrederea publicului și pot încetini difuzarea beneficiilor rezultate din cercetare. Persoanele care semnalează astfel de practici trebuie protejate în raport cu angajatorii și cu legislația națională și regională.
      4.1.6.   Statele membre trebuie să garanteze alocarea unor resurse umane și financiare corespunzătoare pentru aplicarea normelor și a reglementărilor existente aplicabile la cercetarea în N&N. Organizațiile care desfășoară activități de cercetare în N&N trebuie să demonstreze în mod transparent că respectă reglementările relevante.
      4.1.7.   Comitetele naționale și locale de etică și autoritățile competente trebuie să evalueze modul de aplicare a cerințelor de evaluare etică la cercetarea privind nanotehnologiile cu dublă utilizare. În special, aceste comitete și autorități trebuie să se ocupe de implicațiile asupra drepturilor fundamentale pe care le-ar avea eventualele limitări ale consimțământului exprimat în cunoștință de cauză și ale publicării rezultatelor cercetărilor din domeniul sănătății umane.
      Favorizarea unei abordări incluzive

                  4.1.8.

                  Direcțiile generale ale cercetării în N&N trebuie stabilite într-o manieră incluzivă, astfel încât să le permită tuturor părților interesate să contribuie la discuțiile preliminare privind aceste direcții de cercetare.

                  4.1.9.

                  Statele membre, organismele de finanțare a cercetării în N&N, organizațiile de cercetare și cercetătorii sunt încurajați să ia considerare, încă din primele etape, prin intermediul unor exerciții participative de prognoză, implicațiile viitoare ale tehnologiilor sau ale obiectelor cercetării. Aceasta ar putea permite dezvoltarea unor soluții care să amortizeze eventualul impact negativ al folosirii unui nou obiect sau al unei noi tehnologii într-o etapă ulterioară. Consultările cu comitetele de etică competente trebuie incluse, după caz, în aceste exerciții de prognoză.

                  4.1.10.

                  Cercetarea în N&N însăși trebuie să fie deschisă la contribuții din partea tuturor părților interesate care trebuie informate și sprijinite pentru a putea participa activ la activitățile de cercetare, în limitele misiunii și ale mandatului fiecăreia.

            Priorități esențiale

                  4.1.11.

                  Autoritățile privind cercetarea și organismele de standardizare trebuie să depună toate eforturile pentru adoptarea terminologiei standard pentru N&N, în vederea facilitării comunicării de date științifice. Acestea trebuie să încurajeze adoptarea unor proceduri standardizate de măsură, precum și utilizarea materialelor de referință adecvate, pentru a îmbunătăți comparabilitatea datelor științifice.

                  4.1.12.

                  Organismele de finanțare a cercetării în N&N trebuie să consacre o parte satisfăcătoare a cercetării dezvoltării de metode și instrumente de evaluare a riscurilor, perfecționării metrologiei la scară nanometrică și activităților de standardizare. În acest context, trebuie acordată o atenție deosebită dezvoltării de metode de evaluare a riscurilor pe care le implică nanostructurile active, din a doua generație.

                  4.1.13.

                  Statele membre, organismele de finanțare a cercetării în N&N și organizațiile trebuie să încurajeze acele segmente ale cercetării în N&N cu cel mai mare impact pozitiv posibil. Trebuie acordată prioritate cercetării care vizează să protejeze publicul și mediul înconjurător, consumatorii sau lucrătorii și care vizează să reducă, să perfecționeze sau să înlocuiască experimentele pe animale.

                  4.1.14.

                  Organismele de finanțare a cercetării în N&N trebuie să efectueze și să publice evaluări echilibrate, pe baza celor mai fiabile date științifice disponibile, privind potențialele costuri, riscuri și avantaje ale domeniilor de cercetare eligibile pentru finanțare.

            Interzicere, restricții sau limitări

                  4.1.15.

                  Organismele de finanțare a cercetării în N&N nu trebuie să finanțeze cercetarea în domenii care ar putea implica încălcarea drepturilor fundamentale sau a principiilor fundamentale de etică (de exemplu, viruși artificiali cu potențial patogen), atât în etapa de cercetare, cât și în cea de dezvoltare.

                  4.1.16.

                  Organizațiile de cercetare în N&N nu trebuie să se ocupe de teme de cercetare care vizează beneficii de altă natură decât terapeutice pentru organismul uman și care induc dependență, după cum nu trebuie să se ocupe nici de teme legate de îmbunătățirea ilicită a performanțelor corpului uman.

                  4.1.17.

                  Atât timp cât studiile de evaluare a riscurilor asupra siguranței pe termen lung nu sunt disponibile, trebuie evitată cercetarea care implică introducerea deliberată de nanoobiecte în corpul uman, includerea acestora în hrană (în special în hrana pentru copii și nou-născuți), în nutreț, în jucării, cosmetice și în alte produse care pot conduce la expunerea la risc a persoanelor și a mediului.

            4.2.   Respectul cuvenit pentru precauție
      Dat fiind deficitul de cunoaștere a impactului nanoobiectelor asupra mediului și asupra sănătății, statele membre trebuie să aplice principiul precauției pe parcursul activităților de cercetare în N&N pentru a proteja nu numai cercetătorii, respectiv primii care se vor afla în contact cu nanoobiectele, dar și lucrătorii, consumatorii, cetățenii și mediul.
      4.2.1.   Studenții, cercetătorii și programele de cercetare implicate în cercetarea în N&N trebuie să ia măsuri specifice privind sănătatea, siguranța și mediul, adaptate la particularitățile nanoobiectelor manevrate. Trebuie dezvoltate orientări specifice privind prevenirea patologiilor induse de nanoobiecte, în conformitate cu Strategia pentru 2007-2012 a Comunității privind sănătatea și siguranța la locul de muncă (3).
      4.2.2.   Organizațiile de cercetare în N&N trebuie să aplice bunele practici existente cu privire la clasificare și etichetare. În plus, deoarece nanoobiectele ar putea prezenta proprietăți specifice datorită dimensiunii lor, organizațiile respective trebuie să lanseze cercetări asupra sistemelor (inclusiv, de exemplu, crearea unor pictograme specifice), în scopul de a informa cercetătorii și, în general, persoanele care ar putea intra în contact cu nanoobiectele în zonele destinate cercetării (de exemplu, personalul de securitate și de urgență), astfel încât aceștia să poată lua măsurile necesare și adecvate de protecție în desfășurarea activităților lor.
      4.2.3.   Organismele publice și private de finanțare a cercetării în N&N trebuie să solicite prezentarea unei evaluări a riscurilor împreună cu fiecare propunere de finanțare a cercetării în N&N înaintată.
      4.2.4.   Programele organismelor de finanțare a cercetării în N&N trebuie să includă monitorizarea impactului social, a impactului asupra mediului și a impactului asupra sănătății populației, cauzate de N&N pe parcursul unei perioade relevante de timp.
      Aplicarea principiului precauției trebuie să includă reducerea golurilor din cunoașterea științifică, angajându-se ulterior în acțiuni de cercetare și dezvoltare, cum ar fi următoarele:
      4.2.5.   Organismele de finanțare a cercetării trebuie să consacre o parte satisfăcătoare a cercetării în N&N înțelegerii riscurilor potențiale, în special a riscurilor la adresa mediului și a sănătății populației, induse de nanoobiecte și cuprinzând întreg ciclul de viață al acestora, de la crearea lor la sfârșitul vieții, inclusiv etapa de reciclare.
      4.2.6.   Organizațiile de cercetare în N&N și cercetătorii trebuie să lanseze și să coordoneze activități specifice de cercetare în domeniul N&N pentru a obține o mai bună înțelegere a proceselor biologice fundamentale implicate în toxicologia și ecotoxicologia nanoobiectelor artificiale sau care sunt generate în mod natural. Organizațiile și cercetătorii trebuie să difuzeze pe scară largă, odată validate corespunzător, datele și rezultatele cercetării asupra efectelor biologice ale acestora, fie acestea pozitive, negative sau neutre.
      4.2.7.   Organismele de finanțare a cercetării trebuie să lanseze și să coordoneze activități specifice de cercetare în vederea obținerii unei mai bune înțelegeri a impactului etic, juridic și social al noilor domenii inaugurate de N&N. Trebuie să li se acorde o atenție deosebită tehnologiei informației, tehnologiei comunicației și biotehnologiei, precum și convergenței acestor domenii cu științele cognitive și N&N.
      4.3.   Difuzarea pe scară largă și monitorizarea codului de conduită
      4.3.1.   Statele membre trebuie să sprijine difuzarea pe scară largă a prezentului cod de conduită, în special prin intermediul organismelor publice, naționale și regionale, de finanțare a cercetării.
      4.3.2.   În plus față de existența prezentului cod de conduită, organismele de finanțare a cercetării trebuie să se asigure că cercetătorii în N&N cunosc legislația, principiile etice și cadrul social relevante.
      4.3.3.   Întrucât aplicarea codului de conduită trebuie monitorizată pe întreg teritoriul Comunității, statele membre trebuie să coopereze cu Comisia pentru a elabora măsuri adecvate de executare a acestor monitorizări la nivel național și pentru a garanta sinergiile cu alte state membre.

         (1)  Declarația mileniului a Organizației Națiunilor Unite, Rezoluția nr. 55/2 a Adunării Generale, 8.9.2000.

         (2)  Directiva 2004/9/CE și Directiva 2004/10/CE.

         (3)  COM(2007) 62, 21.2.2007.


title: Recomandarea Consiliului din 11 iulie 2017 privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2017 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru 2017

text:
               9.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/119

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 11 iulie 2017
   privind Programul național de reformă al Suediei pentru 2017 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Suediei pentru 2017
   (2017/C 261/26)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 16 noiembrie 2016, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2017. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 9-10 martie 2017. La 16 noiembrie 2016, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului, Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Suedia ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (2)

               Raportul de țară privind Suedia pentru 2017 a fost publicat la 22 februarie 2017. Acesta a evaluat progresele înregistrate de Suedia în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandării specifice fiecărei țări, adoptate de Consiliu la 12 iulie 2016, măsurile adoptate pentru a da curs recomandărilor specifice fiecărei țări din anii anteriori, precum și progresele înregistrate de Suedia în direcția îndeplinirii obiectivelor naționale din cadrul Strategiei Europa 2020. De asemenea, acesta a inclus un bilanț aprofundat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011; rezultatele bilanțului au fost publicate la 22 februarie 2017. În urma analizei sale, Comisia a concluzionat că Suedia se confruntă cu dezechilibre macroeconomice. În special, creșterea constantă a prețurilor locuințelor, de la niveluri care erau deja supraevaluate, coroborată cu o creștere continuă a datoriilor populației, prezintă riscul unei corecții dezorganizate. Deși băncile par a dispune de capitalul adecvat, o corecție dezorganizată ar putea afecta, de asemenea, sectorul financiar, întrucât băncile au un grad de expunere din ce în ce mai mare la ipotecile gospodăriilor. Într-un astfel de caz, ar putea exista efecte de propagare în țările vecine, dat fiind faptul că grupurile bancare suedeze au o importanță sistemică în regiunea Mării Nordice și a Mării Baltice. Există un grad de conștientizare ridicat în rândul autorităților suedeze cu privire la riscurile tot mai mari, iar în ultimii ani au fost luate măsuri pentru a frâna creșterea datoriilor ipotecare și a impulsiona construcția de locuințe. Cu toate acestea, măsurile de politică puse în aplicare până în prezent nu au fost suficiente pentru a aborda supraîncălzirea din sectorul locuințelor. Per ansamblu, persistă lacune în materie de politici în ceea ce privește impozitarea aferentă locuințelor, cadrul macroprudențial, precum și cu privire la abordarea blocajelor legate de oferta de locuințe noi și a barierelor în calea utilizării eficiente a fondului de locuințe existente.

               (3)

               La 28 aprilie 2017, Suedia a prezentat Programul său național de reformă pentru 2017 și Programul de convergență pentru 2017. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               Recomandările relevante specifice fiecărei țări au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene („fondurile ESI”) aferente perioadei 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (3), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza respectiva dispoziție în orientările cu privire la aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor ESI și buna guvernanță economică.

               (5)

               În prezent, Suedia face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere. Potrivit Programului său de convergență pentru 2017, guvernul intenționează să ajungă la un excedent de 0,3 % din PIB în 2017 și să îndeplinească în continuare, pe întreaga perioadă acoperită de program, obiectivul bugetar pe termen mediu, respectiv un deficit structural de 1 % din PIB. Conform Programului de convergență pentru 2017, se preconizează că ponderea datoriei publice în PIB va scădea la 39,5 % în 2017, continuând să scadă până la 31,4 % în 2020. O creștere economică robustă și soliditatea finanțelor publice sunt principalii factori care determină scăderea ponderii datoriei publice în PIB. Scenariul macroeconomic care stă la baza acestor proiecții bugetare este plauzibil. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2017, se preconizează că soldul structural va înregistra un excedent de 0,4 % din PIB în 2017 și, respectiv, de 0,8 % din PIB în 2018, depășind obiectivul bugetar pe termen mediu. Pe baza evaluării sale a Programului de convergență pentru 2017 și ținând seama de previziunile Comisiei din primăvara anului 2017, Consiliul consideră că este de așteptat ca Suedia să respecte dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere în 2017 și 2018.

               (6)

               Gradul de îndatorare al gospodăriilor a continuat să crească de la un nivel care era deja ridicat. Datoria gospodăriilor a crescut cu 7,1 % în 2016, atingând aproximativ 86 % din PIB și aproximativ 180 % din venitul disponibil, această creștere fiind determinată în principal de împrumuturile ipotecare mai mari legate de creșterea constantă a prețurilor locuințelor. Distribuția datoriilor a devenit din ce în ce mai neuniformă, o pondere ridicată din gospodăriile care dețin credite ipotecare noi (16,4 % în 2016) împrumutând până la 600 % din venitul lor disponibil. Guvernul a luat o serie de măsuri macroprudențiale relevante, inclusiv prin introducerea, în 2016, a unei noi cerințe privind amortizarea creditelor ipotecare, dar nu este clar dacă acestea vor avea un impact suficient pe termen mediu. În februarie 2017, guvernul a lansat o procedură legislativă menită să consolideze mandatul legal al autorității macroprudențiale, pentru a se asigura că, în viitor, autoritatea poate introduce potențiale măsuri macroprudențiale în timp util, utilizând o gamă mai largă de instrumente. Se preconizează că modificările legislative vor intra în vigoare până în februarie 2018. Ajustarea stimulentelor fiscale, de exemplu printr-o limitare treptată a deductibilității fiscale a dobânzilor pentru credite ipotecare sau printr-o majorare a impozitelor recurente pe proprietate, ar contribui la limitarea creșterii datoriei gospodăriilor, însă guvernul nu a înregistrat niciun progres în acest sens.

               (7)

               În Suedia s-a înregistrat o creștere rapidă și constantă a prețurilor locuințelor, începând de la mijlocul anilor 1990. Prețurile locuințelor au continuat să crească rapid și în mod constant, în special în principalele zone urbane. Printre principalii factori care au determinat această creștere se numără condițiile fiscale avantajoase pentru achiziționarea unei locuințe și contractarea de credite ipotecare, condițiile de creditare avantajoase, coroborate cu rate de amortizare a creditelor ipotecare relativ scăzute și persistența penuriei de locuințe. Această penurie este legată de ineficiențe structurale pe piața locuințelor. Construcția de locuințe a continuat să crească, dar rămâne mult sub nivelul nevoilor în materie de locuințe noi. Planul guvernului privind piața locuințelor cuprinde 22 de puncte și abordează o parte dintre factorii care stau la baza penuriei de locuințe, inclusiv prin măsuri de creștere a numărului de terenuri disponibile pentru construcții, reducerea costurilor de construcție și reducerea termenelor de realizare din cadrul procesului de planificare. Cu toate acestea, o serie de alte ineficiențe structurale, inclusiv concurența slabă din sectorul construcțiilor, nu beneficiază de atenția corespunzătoare. Deficitul de locuințe este exacerbat de barierele care stau în calea utilizării eficiente a parcului locativ existent. Piața strict reglementată a închirierilor din Suedia creează efecte de blocare (lock-in) și diviziune de tipul „insider/outsider”, însă nu a fost luată nicio măsură de politică importantă care să permită o mai mare flexibilitate în ceea ce privește stabilirea chiriilor. Pe piața proprietarilor-ocupanți, impozitele relativ mari pe câștigurile de capital reduc mobilitatea proprietarilor de locuințe. A fost introdusă o reformă temporară a normelor referitoare la amânarea plății taxelor pe câștigurile de capital pentru tranzacțiile imobiliare, dar acest lucru va avea, probabil, un efect limitat. Lipsa de locuințe disponibile și accesibile ca preț poate limita, de asemenea, mobilitatea forței de muncă și integrarea eficace a migranților pe piața forței de muncă și poate contribui la inegalitatea între generații.

               (8)

               În 2016, Suedia a avut una dintre cele mai ridicate rate de ocupare a forței de muncă din Uniune (81,2 %), în această țară înregistrându-se, totodată, una dintre cele mai scăzute rate ale șomajului pe termen lung. Cu toate acestea, persistă unele provocări, cum ar fi integrarea pe piața forței de muncă a persoanelor cu nivel scăzut de calificare și a migranților proveniți din țări terțe și reducerea decalajului important în materie de ocupare a forței de muncă a femeilor care nu s-au născut în UE. Suedia a depus eforturi considerabile în ceea ce privește primirea solicitanților de azil și integrarea refugiaților și a imigranților. Se pare că sunt posibile îmbunătățiri suplimentare, întrucât în 2016, doar o treime dintre participanții la programul introductiv desfășurau o activitate profesională sau urmau un curs de formare la 90 zile de la finalizarea programului; nici în ceea ce privește recunoașterea corespunzătoare a calificărilor nu există încă o abordare și o guvernanță cuprinzătoare.

               (9)

               Potrivit sondajului din 2015 al Programului privind evaluarea internațională a elevilor (PISA) al OCDE, nivelul competențelor de bază ale elevilor în vârstă de 15 ani s-a îmbunătățit după o perioadă de câțiva ani în care rezultatele în acest domeniu scăzuseră. Cu toate acestea, ponderea elevilor cu rezultate slabe este în continuare apropiată de media Uniunii, iar decalajul în ceea ce privește rezultatele școlare legat de contextul socioeconomic al elevilor a crescut. Măsurile lansate de guvern în vederea îmbunătățirii rezultatelor școlare și a echității generale necesită o monitorizare atentă, la fel ca și inițiativele care au ca obiectiv integrarea elevilor migranți nou-sosiți în sistemul școlar.

               (10)

               În contextul semestrului european 2017, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Suediei, pe care a publicat-o în raportul de țară pentru 2017. De asemenea, Comisia a evaluat Programul de convergență pentru 2017 și Programul național de reformă pentru 2017, precum și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Suediei în anii precedenți. Având în vedere necesitatea consolidării guvernanței economice globale a Uniunii prin oferirea unei contribuții la nivelul Uniunii la deciziile naționale viitoare, Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestor programe pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Suedia, ci și de conformitatea lor cu normele și orientările Uniunii.

               (11)

               Consiliul a examinat Programul de convergență pentru 2017 prin prisma acestei evaluări și a emis un aviz (4) conform căruia este de așteptat ca Suedia să respecte Pactul de stabilitate și de creștere.

               (12)

               Prin prisma bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă pentru 2017 și Programul de convergență pentru 2017. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 sunt reflectate în recomandarea 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2017-2018, Suedia să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să abordeze riscurile legate de gradul de îndatorare al gospodăriilor, în special printr-o limitare treptată a deductibilității fiscale a dobânzilor pentru credite ipotecare sau printr-o majorare a impozitelor recurente pe proprietate, reducând, în același timp, creditarea care antrenează grade excesive de îndatorare. Să încurajeze investițiile în locuințe și să sporească eficiența pieței locuințelor, inclusiv prin introducerea unui grad mai mare de flexibilitate în ceea ce privește stabilirea prețurilor chiriilor și prin revizuirea formei actuale a impozitului pe câștigurile de capital.

      Adoptată la Bruxelles, 11 iulie 2017.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         T. TÕNISTE

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (4)  În temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea comisiei din 27 noiembrie 2013 cu privire la dreptul la asistență judiciară al persoanelor suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale

text:
               24.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/11

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 27 noiembrie 2013
   cu privire la dreptul la asistență judiciară al persoanelor suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale
   2013/C 378/03
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Prezenta recomandare vizează să consolideze dreptul la asistență judiciară pentru persoanele suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale și pentru persoanele căutate în cadrul procedurilor privind mandatul european de arestare în temeiul Deciziei-cadru 2002/584/JAI a Consiliului (1), pentru ca în acest fel să se completeze dreptul de a avea acces la un avocat, prevăzut în Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului (2), și să se permită exercitarea efectivă a acestui drept.

               (2)

               Dreptul la asistență judiciară în cadrul procedurilor penale este prevăzut la articolul 47 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („carta”) și la articolul 6 alineatul (3) litera (c) din Convenția europeană a drepturilor omului („convenția”). Dreptul este prevăzut, de asemenea, la articolul 14 alineatul (3) litera (d) din Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice (PIDCP). Principiile fundamentale pe care ar trebui să se bazeze un sistem de asistență judiciară sunt prezentate în Principiile și orientările Națiunilor Unite privind accesul la asistența judiciară în sistemele de justiție penală, adoptate la 20 decembrie 2012 de Adunarea Generală.

               (3)

               Domeniul de aplicare și conținutul dreptului de avea acces la un avocat sunt stabilite în Directiva 2013/48/UE și nicio dispoziție din prezenta recomandare nu ar trebui să fie interpretată astfel încât să limiteze drepturile prevăzute în directivă.

               (4)

               Persoanele suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale au drept de acces la un avocat din momentul în care sunt informate de către autoritățile competente, prin notificare oficială sau în alt mod, cu privire la faptul că sunt suspectate sau învinuite de comiterea unei infracțiuni și indiferent dacă sunt private de libertate sau nu. Directiva se aplică până în momentul finalizării procedurilor, prin aceasta înțelegându-se stabilirea în mod definitiv că persoana suspectată sau acuzată a săvârșit infracțiunea, inclusiv, dacă este cazul, pronunțarea sentinței și soluționarea oricărei căi de atac. Același domeniu de aplicare temporal ar trebui să se aplice și dreptului la asistență judiciară.

               (5)

               Termenul „avocat” folosit în prezenta recomandare se referă la orice persoană care, în conformitate cu dreptul intern, este calificată și îndrituită, inclusiv prin autorizarea de către un organism autorizat, să ofere consultanță și asistență juridică persoanelor suspectate sau acuzate.

               (6)

               „Asistență judiciară” înseamnă punerea la dispoziție a mijloacelor financiare și a asistenței de către statul membru care asigură exercitarea efectivă a dreptului de a avea acces la un avocat. Mijloacele financiare ar trebui să acopere cheltuielile de apărare și de judecată ale persoanelor suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale și ale persoanelor căutate în cadrul procedurilor deschise în urma emiterii unui mandat european de arestare.

               (7)

               Persoanele suspectate, acuzate sau căutate care nu dispun de resursele financiare necesare pentru suportarea cheltuielilor de apărare și de judecată ar trebui să aibă acces la asistență judiciară, în măsura în care o astfel de asistență este necesară în interesul actului de justiție.

               (8)

               Ar trebui să nu fie necesar ca persoanele suspectate sau acuzate să dovedească dincolo de orice îndoială rezonabilă că nu dispun de mijloace financiare suficiente, astfel cum s-a stabilit în jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului. Pentru a se stabili dacă, „în interesul actului de justiție”, este necesar să se ofere în mod gratuit asistență juridică, Curtea Europeană a Drepturilor Omului a susținut că ar trebui să fie luate în considerare criteriile necumulative reprezentate de gravitatea infracțiunii, severitatea pedepsei aferente, complexitatea cazului sau situația personală a persoanei suspectate sau acuzate.

               (9)

               Curtea Europeană a Drepturilor Omului a mai susținut că, atunci când este în joc privarea de libertate, ar trebui, în principiu, să se considere că sunt îndeplinite criteriile interesului actului de justiție.

               (10)

               Decizia de admitere sau de respingere a unei cereri de asistență judiciară în cadrul procedurilor penale ar trebui să survină în timp util pentru ca persoana suspectată sau acuzată să se poată apăra în mod concret și eficace.

               (11)

               Dată fiind independența profesiei judiciare, modul în care se desfășoară apărarea este, în primul rând, o chestiune care se stabilește între persoana suspectată, acuzată sau căutată și reprezentantul său. Pentru a asigura un înalt standard profesional de asistență juridică care, la rândul său, să asigure un proces echitabil, statele membre ar trebui să instituie sisteme eficace de asigurare a calității generale a avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară. În acest scop, statele membre ar trebui să introducă sisteme de autorizare a avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară. În orice caz, statele membre ar trebui să asigure adoptarea măsurilor necesare în cazul în care anumite lipsuri ale asistenței judiciare sunt evidente sau le sunt aduse la cunoștință într-o măsură suficientă.

               (12)

               Avocații apărării, precum și personalul implicat în procesul de luare a deciziilor privind dreptul la asistență judiciară, cum ar fi procurorii, judecătorii și personalul organismelor de asistență judiciară, ar trebui să beneficieze de o formare adecvată în vederea aplicării dreptului la un acces efectiv la asistență judiciară.

               (13)

               Dată fiind importanța raportului de încredere dintre avocați și clienți, autoritățile competente relevante ar trebui, pe cât posibil, să țină seama de preferințele și dorințele manifestate de persoana suspectată sau acuzată în ceea ce privește alegerea avocatului însărcinat cu furnizarea de asistență judiciară. Ele pot însă, conform jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului, să nu țină seama de dorințele respective atunci când există motive suficiente și relevante pentru a se considera că acest lucru este necesar în interesul actului de justiție.

               (14)

               Prezenta recomandare respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și în Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale. Prezenta recomandare urmărește, în special, promovarea dreptului la libertate, a dreptului la un proces echitabil și a dreptului de apărare. Aceasta ar trebui să fie interpretată și respectată în consecință.

               (15)

               Dat fiind faptul că în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene sunt consacrate drepturi care corespund unor drepturi garantate prin Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, înțelesul acestor drepturi și domeniul lor de aplicare ar trebui să fie aceleași cu cele stabilite în convenție. Dispozițiile corespunzătoare ale prezentei recomandări ar trebui, prin urmare, să fie interpretate și respectate în acord cu drepturile respective, astfel cum au fost interpretate în jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului.

               (16)

               Statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la măsurile luate pentru a da curs acestei recomandări.

               (17)

               În termen de 48 de luni de la notificarea prezentei recomandări, Comisia ar trebui să evalueze dacă sunt necesare acțiuni suplimentare, inclusiv măsuri legislative, pentru a asigura realizarea pe deplin a obiectivelor prezentei recomandări,

         RECOMANDĂ:
   SECȚIUNEA 1

      DOMENIUL DE APLICARE

               1.

               Prezenta recomandare privește dreptul la asistență judiciară al persoanelor suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale și al persoanelor căutate în cadrul procedurilor deschise în urma emiterii unui mandat european de arestare, în vederea asigurării unui acces efectiv la un avocat, în conformitate cu Directiva 2013/48/UE.

               2.

               Persoanele suspectate sau acuzate în cadrul procedurilor penale ar trebui să beneficieze de dreptul la asistență judiciară din momentul în care sunt suspectate de comiterea unei infracțiuni. Acest drept ar trebui să se aplice până la încheierea procedurilor.

         SECȚIUNEA 2

      ACCESUL LA ASISTENȚĂ JUDICIARĂ

      Dreptul la asistență judiciară

               3.

               În vederea garantării dreptului la un proces echitabil, în conformitate cu prezenta recomandare, statele membre ar trebui să ia măsuri corespunzătoare pentru a asigura faptul că persoanele suspectate, acuzate sau căutate au dreptul să beneficieze de o asistență judiciară efectivă.

               4.

               Persoanele suspectate, acuzate sau căutate ar trebui să beneficieze de asistență judiciară cel puțin atunci când, pe baza situației lor financiare, acestea nu dispun de resurse financiare suficiente pentru a suporta, parțial sau integral, cheltuielile de apărare și de judecată („proba necesității”) și/sau când o astfel de asistență este necesară în interesul actului de justiție („proba temeiniciei”).

               5.

               Ar trebui să fie luate toate măsurile necesare pentru ca persoanele suspectate, acuzate sau căutate să poată accesa și înțelege ușor toate informațiile relevante privind asistența judiciară în cadrul procedurilor penale, cum ar fi informații cu privire la modul și la locul în care se poate depune o cerere de asistență judiciară, criterii transparente de admitere a cererilor de asistență judiciară, precum și informații referitoare la posibilitățile de a depune o plângere în cazurile în care accesul la asistență judiciară este refuzat sau în care un avocat însărcinat cu furnizarea de asistență judiciară nu asigură o asistență juridică suficientă.

      Proba necesității

               6.

               Dacă pentru acordarea dreptului la asistență judiciară este necesar să se stabilească faptul că solicitantul nu dispune de resurse financiare suficiente („proba necesității”), ar trebui ca situația financiară a solicitantului să fie evaluată pe baza unor factori obiectivi, cum ar fi veniturile, averea personală, situația familială, standardul de viață și onorariile unui avocat al apărării. Dacă asistența judiciară este destinată unui copil, ar trebui să fie luate în considerare activele deținute de copil, și nu cele deținute de către părinți sau de către titularii răspunderii părintești.

               7.

               Dacă la proba necesității se ține seama de venitul familial, însă diferiții membri ai familiei se află în conflict unii cu alții sau nu au un acces egal la venitul familiei, ar trebui să fie luat în considerare numai venitul persoanei care solicită asistență judiciară.

               8.

               Atunci când se stabilește dacă persoanele suspectate, acuzate sau căutate dispun sau nu de resurse financiare suficiente ar trebui să se țină seama de toate circumstanțele relevante.

               9.

               Statele membre ar trebui să țină seama de factorii menționați la punctul 6 atunci când stabilesc praguri dincolo de care se presupune că o persoană este capabilă, parțial sau total, să suporte cheltuielile de apărare și de judecată. În plus, existența unor astfel de praguri nu ar trebui să împiedice persoanele care se situează deasupra unui prag să obțină asistență judiciară pentru acoperirea integrală sau parțială a cheltuielilor, dacă persoanele respective nu dispun de resurse financiare suficiente în cazul respectiv.

               10.

               Ar trebui să nu fie necesar ca persoanele suspectate sau acuzate să dovedească dincolo de orice îndoială că nu dispun de resurse financiare suficiente pentru acoperirea cheltuielilor de apărare și de judecată.

      Proba temeiniciei

               11.

               Dacă se aplică criteriul necesității în interesul actului de justiție (proba temeiniciei), ar trebui să se evalueze complexitatea cazului, situația socială și personală a persoanei suspectate, acuzate sau căutate, gravitatea infracțiunii și severitatea posibilei sancțiuni. Ar trebui să fie luate în considerare toate circumstanțele relevante.

               12.

               Ar trebui să se considere că acordarea de asistență judiciară este în interesul actului de justiție atunci când o persoană este suspectată sau acuzată de o infracțiune care ar putea atrage o pedeapsă cu închisoarea ca posibilă sancțiune și când asistența judiciară este obligatorie.

               13.

               În cazurile în care persoanelor suspectate, acuzate sau căutate li se acordă asistență judiciară pe baza unei probe a temeiniciei, costurile asistenței judiciare pot fi recuperate în eventualitatea unei condamnări definitive, cu condiția ca persoana să dispună de resurse suficiente în momentul recuperării, astfel cum se prevede la punctele 6-10.

      Soluționarea cererilor de asistență judiciară

               14.

               Decizia de admitere sau de respingere a unei cereri de asistență judiciară ar trebui să fie adoptată în cel mai scurt timp de către o autoritate competentă independentă, într-un interval de timp care să permită persoanelor suspectate, acuzate sau căutate să își pregătească apărarea în mod eficace și concret.

               15.

               Persoanele suspectate, acuzate sau căutate ar trebui să aibă dreptul de a solicita reexaminarea deciziilor de respingere integrală sau parțială a cererii de asistență judiciară.

               16.

               În cazul respingerii totale sau parțiale a unei cereri, motivele respingerii ar trebui să fie oferite în scris.

         SECȚIUNEA 3

      EFICACITATEA ȘI CALITATEA ASISTENȚEI JUDICIARE

      Calitatea asistenței juridice oferite în cadrul sistemelor de asistență judiciară

               17.

               Pentru asigurarea unor proceduri echitabile, ar trebui ca asistența juridică oferită în cadrul sistemele de asistență judiciară să fie de calitate. În acest scop, toate statele membre ar trebui să dispună de sisteme de asigurare a calității avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară.

               18.

               Ar trebui să existe mecanisme care să permită autorităților competente să înlocuiască avocații însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară sau să îi oblige la îndeplinirea obligațiilor care le revin, în cazul în care aceștia nu își respectă sarcina de a oferi o asistență juridică adecvată.

      Autorizarea

               19.

               Fiecare stat membru ar trebui să instituie și să mențină un sistem de autorizare a avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară.

               20.

               Statele membre sunt invitate să stabilească, pe baza celor mai bune practici, criteriile de autorizare a avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară.

      Formarea

               21.

               Personalul implicat în procesul de luare a deciziilor privind asistența judiciară în cadrul procedurilor penale ar trebui să beneficieze de o formare adecvată.

               22.

               Pentru asigurarea unei consultanțe și a unei asistențe juridice de calitate, ar trebui să fie promovate stagii de formare și dezvoltate programe de formare pentru avocații care oferă servicii de asistență judiciară.

               23.

               Autorizarea avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară ar trebuie să fie legată, în măsura posibilului, de obligația urmării unei formări profesionale continue.

      Numirea avocaților însărcinați cu furnizarea de asistență judiciară

               24.

               La alegerea avocatului însărcinat cu furnizarea de asistență judiciară ar trebui ca sistemele naționale de asistență judiciară să țină seama, în măsura posibilului, de preferința și dorințele persoanelor suspectate, acuzate sau căutate.

               25.

               Ar trebui ca sistemul de asistență judiciară să asigure, în măsura posibilului, continuitatea reprezentării judiciare, prin numirea aceluiași avocat, dacă persoana suspectată, acuzată sau căutată dorește acest lucru.

               26.

               Ar trebui instituite mecanisme transparente și responsabile prin care să se asigure faptul că persoanele suspectate, acuzate sau căutate pot să facă o alegere în cunoștință de cauză și la adăpost de orice influență necuvenită în ceea ce privește asistența juridică oferită în cadrul sistemului de asistență judiciară.

         SECȚIUNEA 4

      COLECTAREA DATELOR ȘI MONITORIZAREA

      Colectarea datelor

               27.

               Statele membre ar trebui să colecteze date referitoare la aspectele relevante pentru urmărirea modului în care se dă curs prezentei recomandări.

      Monitorizarea

               28.

               Statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la măsurile luate pentru a duce la îndeplinire prezenta recomandare până la (36 luni de la data notificării).

         SECȚIUNEA 5

      DISPOZIȚII FINALE

               29.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 noiembrie 2013.

            Pentru Comisie

         Viviane REDING

            Vicepreședinte

      (1)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, 18.7.2002, p. 1).

      (2)  Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate (JO L 294, 6.11.2013, p. 1).