title: Recomandarea Comisiei din 13 ianuarie 2010 privind schimbul securizat de date electronice între statele membre în vederea verificării unicității cartelelor de conducător auto pe care le eliberează [notificată cu numărul C(2010) 19] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               14.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 9/10

         RECOMANDAREA COMISIEI
   din 13 ianuarie 2010
   privind schimbul securizat de date electronice între statele membre în vederea verificării unicității cartelelor de conducător auto pe care le eliberează
   [notificată cu numărul C(2010) 19]
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2010/19/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Conform articolului 14 din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 privind aparatura de înregistrare în transportul rutier (1), autoritatea competentă a unui stat membru trebuie să elibereze, la cererea unui conducător auto care are reședința obișnuită în respectivul stat membru, o cartelă de conducător auto în conformitate cu anexa IB la regulamentul menționat.

               (2)

               Cerința 268a din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 impune statelor membre să facă schimb electronic de date pentru a asigura unicitatea cartelelor de conducător auto pe care le eliberează. Conform acestei cerințe, autoritățile competente ale statelor membre pot face schimb electronic de date și atunci când efectuează controale ale cartelelor conducătorilor auto pe șosea ori la sediul societăților în scopul de a verifica unicitatea și statutul acestor cartele.

               (3)

               Autoritatea competentă trebuie să se asigure că solicitanții nu dețin deja cartele de conducător auto valabile.

               (4)

               Cartelele de conducător auto eliberate de statele membre sunt recunoscute reciproc.

               (5)

               Securitatea, integritatea și fiabilitatea sistemului de tahograf digital trebuie asigurată prin controlul și utilizarea adecvată a cartelelor de conducător auto eliberate în întreaga Uniune Europeană.

               (6)

               Este de dorit ca autoritățile emitente să dispună de procese și proceduri eficace pentru a gestiona în mod corespunzător datele referitoare la eliberarea cartelelor tahografice în general și a cartelelor de conducător auto în particular.

               (7)

               Autoritățile competente ale statelor membre trebuie să fie capabile să verifice repede informațiile cu privire la cartelele de conducător auto eliberate și să facă schimb în mod fiabil cu astfel de informații, împiedicând în acest mod conducătorii auto să dețină mai mult de o cartelă valabilă de conducător auto.

               (8)

               Este necesar ca autoritățile naționale responsabile să aibă posibilitatea de a verifica, în timpul controalelor pe șosea, dacă un conducător auto se află în posesia unei cartele de conducător auto și de a controla valabilitatea unei anumite cartele de conducător auto.

               (9)

               Utilizarea sistemului de mesaje TACHOnet reprezintă un instrument solid și fiabil pentru schimbul electronic de date între statele membre în ceea ce privește eliberarea și controlul cartelelor de conducător auto, la care sunt deja conectate 28 de țări europene. Sistemul de mesaje TACHOnet este definit de o serie de documente de referință, printre care se numără și XML messaging Reference Guide (Ghidul de referință pentru schimbul de mesaje XML), toate acestea fiind publicate pe site-ul serviciilor Comisiei care sunt responsabile de aspectele sociale ale politicii privind transportul rutier.

               (10)

               Eficacitatea sistemului de schimb de mesaje TACHOnet depinde de eficacitatea sistemelor naționale. Prin urmare, este necesar să se stabilească un nivel minim de serviciu pe care statele membre trebuie să se străduiască să îl atingă în ceea ce privește disponibilitatea sistemului,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

      Utilizarea sistemului TACHOnet

               1.

               În ceea ce privește schimbul de informații efectuat la verificarea unicității cartelelor de conducător auto eliberate în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 3821/85, statele membre trebuie să utilizeze sistemul de schimb de mesaje TACHOnet.

      Utilizarea altor sisteme compatibile

               2.

               Pentru a face schimb de date electronice, un grup de state membre poate de asemenea utiliza un sistem compatibil, care respectă cel puțin TACHOnet XML messaging Reference Guide (Ghidul de referință TACHOnet pentru schimbul de mesaje XML) publicat pe site-ul Comisiei, atât timp cât acestea fac schimb de date electronice cu toate celelalte state membre prin intermediul sistemului TACHOnet.

      Procedura de verificare a unicității cartelelor de conducător auto

               3.

               La verificarea unicității cartelelor de conducător auto, statele membre trebuie să aplice procedura prezentată în anexa I.

      Utilizarea sistemului TACHOnet sau a unor sisteme echivalente de către organismele naționale de control

               4.

               Statele membre trebuie să facă posibilă, să încurajeze și să sprijine utilizarea sistemului TACHOnet și/sau a unor sisteme echivalente de către organismele lor naționale de execuție și control pentru a facilita eficacitatea verificărilor valabilității, statutului și unicității cartelelor de conducător auto efectuate fie pe șosea, fie la sediul întreprinderii.

      Nivelul minim de serviciu

               5.

               Statele membre trebuie să asigure nivelul minim de serviciu al sistemului TACHOnet sau al unui sistem compatibil menționat la punctul 2, în conformitate cu prevederile din anexa II.

      Acțiuni subsecvente

               6.

               Statele membre sunt invitate să informeze Comisia, până la 30 iunie 2010, cu privire la acțiunile întreprinse în temeiul prezentei recomandări.

      Revizuire

               7.

               În cazul în care va fi disponibil un sistem echivalent pentru schimbul electronic de date care să fie aplicabil tuturor statelor membre, Comisia trebuie să revizuiască prezenta recomandare la cererea a cel puțin cinci state membre, după consultarea comitetului creat în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85.

      Destinatari

               8.

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 ianuarie 2010.

            Pentru Comisie

         Antonio TAJANI

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 370, 31.12.1985, p. 8.

      ANEXA I

         VERIFICAREA UNICITĂțII CARTELELOR DE CONDUCĂTOR AUTO

                  1.

                  Toate cererile de cartele de conducător auto trebuie verificate pe baza registrului cartelelor de conducător auto al statului membru în care se depune cererea.

                  2.

                  În cazurile în care solicitantul deține un permis de conducere eliberat în țara în care se depune cererea, autoritățile emitente ale cartelelor din acel stat membru pot utiliza sistemul de schimb de mesaje TACHOnet sau un sistem compatibil în scopul efectuării de verificări aleatorii pentru a stabili dacă solicitantul a depus o cerere de cartelă de conducător auto sau dacă a primit o astfel de cartelă într-un alt stat membru. Cel puțin 2 % din totalul cererilor trebuie să facă obiectul acestor verificări aleatorii.

                  3.

                  În cazurile în care solicitantul deține un permis de conducere eliberat într-un stat membru diferit de țara în care se depune cererea, autoritățile emitente ale cartelelor din acel stat membru trebuie să utilizeze întotdeauna sistemul de schimb de mesaje TACHOnet sau un sistem compatibil.

                  4.

                  Statele membre care eliberează o cartelă de conducător auto unui conducător auto ce deține un permis de conducere eliberat într-un alt stat membru trebuie să notifice imediat respectivului stat membru, prin intermediul TACHOnet sau al unui sistem compatibil, faptul că a fost eliberată o cartelă de conducător auto.

                  5.

                  Un stat membru care primește o notificare de la un alt stat membru în privința eliberării unei cartele de conducător auto pentru un conducător auto ce deține un permis de conducere eliberat în statul membru notificat trebuie să înregistreze această informație în propriul registru al cartelelor de conducător auto. Înregistrarea acestor informații nu este necesară dacă autoritățile emitente ale cartelelor din respectivul stat membru utilizează sistemul TACHOnet sau un sistem compatibil pentru 100 % din cererile depuse.

      ANEXA II

         NIVELUL MINIM DE SERVICIU

      În ceea ce privește sistemul TACHOnet sau un sistem compatibil de schimb electronic de date, statele membre trebuie să aplice următoarele standarde în materie de serviciu minim:
      1.   Programul de funcționare al serviciului: 24 de ore/7 zile
      2.   Rata de disponibilitate a sistemului: 98 %
      Rata de disponibilitate a sistemului reprezintă procentul de timp în care sistemul este operațional.
      3.   Timpul de răspuns al sistemului: Maximum 60 de secunde
      Dacă un sistem nu respectă timpul de răspuns prevăzut, statul membru trebuie să ia toate măsurile necesare pentru ca timpul de răspuns al sistemului să fie readus la normal cât mai repede posibil.
      4.   Procedura de întreținere: Statul membru trebuie să notifice celorlalte state membre și Comisiei orice activitate de întreținere prin intermediul aplicației „Schedule Maintenance” (Programare întreținere) disponibile pe portalul TACHOnet.
      https://webgate.cec.eu-admin.net/tachonet/prod/tachonetportal/
      (acces limitat la conexiuni prin rețeaua s-TESTA)
      5.   Procedura de notificare a incidentelor: În cazul în care un incident nu poate fi remediat în decurs de 30 de minute, statul membru al cărui sistem a declanșat respectivul incident trebuie să aplice următoarea procedură de notificare:


title: 2012/129/UE: Recomandarea Consiliului din 21 februarie 2012 privind descărcarea de gestiune care urmează să fie acordată Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului european de dezvoltare (al zecelea FED) pentru exercițiul financiar 2010

text:
               29.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 55/34

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 21 februarie 2012
   privind descărcarea de gestiune care urmează să fie acordată Comisiei referitor la executarea operațiunilor Fondului european de dezvoltare (al zecelea FED) pentru exercițiul financiar 2010
   (2012/129/UE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (1), modificat prin acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (2),
   având în vedere Acordul intern dintre reprezentanții guvernelor statelor membre, reuniți în cadrul Consiliului, privind finanțarea ajutoarelor comunitare în baza cadrului financiar multianual pentru perioada 2008-2013 în conformitate cu Acordul de parteneriat ACP-CE și privind alocarea de asistență financiară pentru țările și teritoriile de peste mări cărora li se aplică dispozițiile părții a patra din Tratatul CE (3) (denumit în continuare „acordul intern”), care instituie, printre altele, cel de al zecelea Fond european de dezvoltare (al zecelea FED), în special articolul 11 alineatul (8),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 215/2008 al Consiliului din 18 februarie 2008 privind regulamentul financiar aplicabil celui de-al zecelea Fond european de dezvoltare (4), în special articolele 142-144,
   după consultarea contului de venituri și cheltuieli și a bilanțului referitoare la operațiunile celui de al zecelea FED astfel cum se prezintă la data de 31 decembrie 2010, precum și a Raportului anual al Curții de Conturi referitor la activitățile finanțate de Al optulea, Al nouălea și Al zecelea fond european de dezvoltare (FED) (5) privind exercițiul financiar 2010, însoțit de răspunsurile Comisiei,
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 11 alineatul (8) din acordul intern, descărcarea de gestiune financiară a celui de al zecelea FED este acordă Comisiei de către Parlamentul European la recomandarea Consiliului.

               (2)

               Executarea în ansamblu de către Comisie a operațiunilor celui de al zecelea FED în decursul exercițiului financiar 2010 a fost satisfăcătoare,

         RECOMANDĂ Parlamentului European să acorde Comisiei descărcarea de gestiune cu privire la executarea operațiunilor celui de al zecelea FED pentru exercițiul financiar 2010.

      Adoptată la Bruxelles, 21 februarie 2012.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. VESTAGER

      (1)  JO L 317, 15.12.2000, p. 3.

      (2)  JO L 287, 28.10.2005, p. 4.

      (3)  JO L 247, 9.9.2006, p. 32.

      (4)  JO L 78, 19.3.2008, p. 1.

      (5)  JO C 326, 10.11.2011, p. 251.


Anunţ juridic important

|

52007PC0803(01)

Recomandare de recomandare a Consiliului cu privire la actualizarea în 2008 a orientărilor generale ale politicilor economice ale statelor membre şi ale Comunităţii şi cu privire la aplicarea politicilor statelor membre de ocupare a forţei de muncă  /* COM/2007/0803 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 11.12.2007COM(2007) 803 finalPARTEA ICOMUNICAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIUL EUROPEANRaport strategic cu privire la Strategia de la Lisabona reînnoită pentru creştere şi locuri de muncă: lansarea noului ciclu (2008-2010) În pas cu schimbareaÎn pas cu schimbareaPRIN RELANSAREA STRATEGIEI DE LA LISABONA ÎN 2005 şi prin recentrarea acesteia pe creştere şi locuri de muncă, Europa a parcurs o etapă importantă. Modul de funcţionare al Uniunii a cunoscut evoluţii importante şi continue: un parteneriat strâns şi o separare clară a responsabilităţilor între statele membre şi Comisie a făcut posibilă efectuarea unui mare pas înainte.Rezultatele sunt deja vizibile. Economia este mai performantă comparativ cu anul 2005, astfel cum o demonstrează, în mod elocvent, cifrele. În ultimii doi ani, s-au creat aproximativ 6,5 milioane de noi locuri de muncă. Se estimează că până în 2009 se vor crea încă 5 milioane de locuri de muncă. Aceste cifre reprezintă milioanele de cetăţeni europeni pentru care problema şomajului a dispărut şi ale căror vieţi au fost schimbate în mai bine.Bineînţeles, revigorarea actuală este, în parte, de natură ciclică. Însă reformele structurale aplicate de statele membre şi de Uniune în cadrul Strategiei de la Lisabona în cursul ultimilor ani şi-au spus cuvântul şi reprezintă cea mai bună protecţie împotriva recesiunii de natură ciclică.Strategia de la Lisabona este instrumentul creat de Uniunea Europeană pentru a însoţi schimbarea, ceea ce face ca strategia să fie o parte esenţială a răspunsului Uniunii la globalizare, ajutându-i pe europeni să configureze această nouă serie de provocări şi oportunităţi.Procesul de reformă se poate dovedi dificil. Uneori, nu este foarte popular. Însă calea reformei este singura prin care se poate oferi un răspuns la nevoile de astăzi. Succesele pe care le-am obţinut până în prezent ar trebui să reprezinte un îndemn pentru continuarea eforturilor în următorul ciclu al strategiei.Aceasta înseamnă să ţinem pasul cu schimbarea. Prea mulţi europeni sunt încă şomeri. Deocamdată, nu avem cel mai bun mediu pentru ca afacerile să prospere. Europa este în continuare fragmentată atunci când este vorba de promovarea inovării, cercetării şi dezvoltării; contribuţia sectorului privat este, în continuare, insuficientă. Ne aflăm în etapa de început a procesului de transformare a Uniunii Europene într-o economie cu un nivel redus al emisiilor de carbon. Dat fiind riscul de încetinire globală a creşterii, este esenţială accelerarea reformelor şi creşterea gradului de rezilienţă a economiilor noastre.Strategia de la Lisabona presupune un puternic spirit de iniţiativă. Atunci când Europa ia iniţiativa, acţiunea se concretizează. Acţiunile prioritare convenite de Consiliul European de primăvară din 2006 au constituit un adevărat impuls. Acum, în aproape toate statele membre se poate deschide o afacere mult mai uşor şi mult mai repede. S-au adoptat principiile comune în materie de flexicuritate. Toate acestea constituie o bază solidă pentru un nou elan politic.Trebuie să profităm de acest impuls şi să decidem asupra unei liste precise, care să cuprindă noile acţiuni ambiţioase. Iată câteva exemple de acţiuni pe care ar trebui să le realizăm împreună:-  reducerea numărului de persoane care abandonează şcoala timpuriu, pentru a asigura că nimeni nu rămâne în urmă în era globalizării;-  consacrarea în Europa a celei de-a „cincea libertăţi”, libera circulaţie a cunoştinţelor, pentru a permite Europei să capitalizeze propriul potenţial creativ;-  răspândirea internetului de mare viteză pentru a stimula inovarea şi pentru a menţine Europa în frunte în era internetului;-  stimularea întreprinderilor mici şi mijlocii prin adoptarea unei legi pentru întreprinderile mici în Europa;-  îmbunătăţirea semnificativă a eficienţei energetice în clădirile noastre, folosind bugetele colosale pentru achiziţii publice pentru a stimula schimbarea;-  consolidarea triunghiului educaţie-cercetare-inovare, în special prin crearea şi punerea în funcţiune a Institutului European pentru Inovare şi Tehnologie (IET) şi a Iniţiativelor tehnologice comune (ITC).Europa are şansa unică de a deveni o economie creativă, modernă, novatoare, cu un nivel redus al emisiilor de carbon, cu un mediu de afaceri dinamic, cu o forţă de muncă foarte bine calificată şi cu un sistem de învăţământ de înaltă calitate, toate acestea având la bază un model social solid. Strategia de la Lisabona pentru creştere şi locuri de muncă contribuie la prosperitatea europenilor prin intermediul agendei axate pe acces, oportunitate şi solidaritate care ne va permite să beneficiem de pe urma deschiderii către lumea largă şi să conturăm globalizarea pentru a reflecta valorile europene.José Manuel Durão BarrosoBruxelles, 11 decembrie 2007CUPRINS1. Introducere 52. Reforme structurale puse în aplicare în primul ciclu Lisabona (2005-2008) 63. Aprofundarea Strategiei de la Lisabona în următorul ciclu lisabona 83.1. Accelerarea reformelor la nivel naţional 83.2. Consolidarea coordonării politicii economice 93.3. Reformele necesare la nivelul Comunităţii, inclusiv Programul comunitar de la Lisabona 93.4. Conturarea agendei externe 103.5. Integrarea acţiunii naţionale, comunitare şi internaţionale într-un răspuns politic eficient 114. Acţiuni în cele patru domenii prioritare 124.1. Investiţia în capitalul uman şi modernizarea pieţelor muncii 124.2. Deblocarea potenţialului de afaceri, în special al IMM-urilor 144.3. Investiţia în cunoaştere şi inovare 154.4. Energia şi schimbările climatice 175. Monitorizarea după încheierea Consiliului European de primăvară din 2008 191. INTRODUCEREOdată cu relansarea Strategiei de la Lisabona în anul 2005, Uniunea Europeană şi statele membre ale acesteia au aderat la un nou parteneriat, care avea ca obiectiv asigurarea creşterii durabile şi a locurilor de muncă.După aproape trei ani, rezultatele acestui parteneriat sunt evidente. Creşterea economică a depăşit nivelul de 1,8% din 2005 şi se estimează că va atinge 2,9% în 2007 şi, respectiv, 2,4% în 2008. Deşi majoritatea redresărilor recente sunt de natură ciclică, reformele structurale în statele membre şi-au adus, de asemenea, contribuţia. În ultimii doi ani, s-au creat aproximativ 6,5 milioane de noi locuri de muncă. Se estimează că până în 2009 se vor crea încă 5 milioane de locuri de muncă. Se preconizează că rata şomajului va scădea sub 7%, cel mai redus nivel înregistrat de la jumătatea anilor '80. Rata de ocupare a forţei de muncă, în prezent de 66%, s-a apropiat mai mult de obiectivul general stabilit la Lisabona, de 70%. Pentru prima dată, într-un deceniu, creşterea semnificativă a ratei de ocupare a forţei de muncă a fost însoţită îndeaproape de o creştere robustă a productivităţii. Nivelul de trai din statele membre care au aderat recent la Uniunea Europeană înregistrează o creştere vizibilă.Cu toate acestea, nu toate statele membre au întreprins reformele cu aceeaşi determinare. Reformele din unele domenii, precum deschiderea pieţelor şi rezolvarea problemei segmentării pieţei muncii, au fost întârziate. În acelaşi timp, contextul este mai puţin favorabil ca urmare a unei încetiniri a economiei mondiale, a dificultăţilor financiare şi preţurilor mai mari la produsele de bază.Cu ocazia Consiliului European informal de la Lisabona din octombrie 2007, şefii de stat şi de guvern au discutat despre răspunsul Europei la globalizare[1]. Aceştia au confirmat importanţa esenţială a strategiei de la Lisabona reînnoită şi au lansat un apel pentru a fi aprofundată în următorul ciclu. De asemenea, au subliniat faptul că Uniunea Europeană ar trebui să folosească strategia pentru a contribui la conturarea globalizării în funcţie de propriile valori şi interese. Modelul de dezvoltare al Uniunii, care combină competitivitatea cu solidaritatea şi durabilitatea, precum şi îndelungata sa experienţă de integrare economică pot fi elemente de mare valoare în era globalizării. Odată cu semnarea Tratatului de la Lisabona, Uniunea Europeană va intra într-o nouă etapă. După ce a rezolvat principalele probleme instituţionale, Uniunea Europeană se poate concentra acum asupra problemelor care îi afectează în mod direct pe cetăţeni, în viaţa de zi cu zi.Prima parte a prezentei comunicări, adresate Consiliului European de primăvară din 2008, stabileşte propunerile Comisiei pentru a duce mai departe strategia. În timp ce se subliniază importanţa stabilităţii macroeconomice, se accentuează necesitatea de a pune în aplicare reformele neefectuate în vederea consolidării elementelor de bază pentru a sprijini în viitor creşterea economică durabilă şi pentru a ajuta Uniunea Europeană să reziste în faţa evoluţiilor nefavorabile din economia mondială.Partea a doua constă într-o evaluare a progreselor realizate de fiecare stat membru (şi de zona euro) în punerea în aplicare a programului naţional de reformă şi a recomandărilor specifice fiecărei ţări, astfel cum au fost adoptate de către Consiliu[2]. Partea a treia este un document de însoţire care cuprinde o evaluare detaliată a progreselor pentru fiecare domeniu politic[3]. Pe lângă acestea, pachetul Lisabona mai cuprinde: (1) o propunere de recomandare a Consiliului pentru a actualiza recomandările pentru fiecare ţară şi „punctele de monitorizat”; (2) o propunere de recomandare a Consiliului pentru a reafirma liniile directoare integrate privind creşterea şi locurile de muncă; (3) un nou program comunitar de la Lisabona; şi (4) o analiză a reorientării fondurilor structurale pentru a sprijini creşterea şi locurile de muncă.2. REFORME STRUCTURALE PUSE ÎN APLICARE ÎN PRIMUL CICLU LISABONA (2005-2008)Deşi există un larg consens cu privire la acţiunile care trebuie urmate, ritmul de obţinere a rezultatelor este inegal. Începând cu 2005, toate statele membre au pus în aplicare importante reforme, însă unele state membre au răspuns cu mai multă determinare decât altele. În ultimele douăsprezece luni, s-au manifestat unele semne de „oboseală privind reforma”.Partea bună este că deficitele bugetare au scăzut de la 2,5% din PIB în 2005 la nivelul prevăzut de 1,1% în 2007, în timp ce datoria publică s-a redus de la 62,7% în 2005 la puţin sub 60% în 2007. Cu toate acestea, posibilitatea de a valorifica condiţiile de creştere relativ puternică pentru a reduce deficitele structurale nu a fost folosită pe deplin, în special în zona euro.În unele state membre, condiţiile de creştere, tot mai favorabile, au fost însoţite de o creştere treptată a dezechilibrelor, astfel cum o dovedesc deficitele semnificative de cont curent, cu semne de acutizare, pierderea competitivităţii, creşterea gradului de îndatorare a gospodăriilor, precum şi creşterea rapidă a preţurilor la locuinţe.Moneda euro a fost o ancoră de stabilitate. A facilitat funcţionarea pieţei unice în folosul zonei euro şi al Uniunii Europene în ansamblu . Rata de creştere potenţială estimată pentru PIB în zona euro s-a majorat cu 0,2 puncte procentuale din 2005 la 2,25%, ceea ce se datorează în parte efectelor reformelor structurale.Creşterea productivităţii a atins nivelul de 1,5% în 2006, comparativ cu o rată anuală de creştere de 1,2% în perioada 2000-2005. Cu toate acestea, Europa este în urma altor economii de frunte atât în ceea ce priveşte investiţiile în tehnologiile informaţiei şi comunicaţiilor (TIC), cât şi în ceea ce priveşte utilizarea acestora pentru a consolida productivitatea. Procesul de deschidere a reţelelor industriilor şi serviciilor către concurenţă a fost lent şi există în continuare obstacole semnificative în calea intrării pe piaţă. Unele state membre au rămas în urmă cu punerea în aplicare a directivelor privind piaţa internă. În egală măsură, eforturile de a îmbunătăţi cadrul pentru proprietatea intelectuală şi industrială şi de accelerare a standardizării nu au dat roade.Agenda Uniunii Europene pentru o mai bună reglementare se aplică treptat, deşi multe state membre trebuie să pună în aplicare instrumentele necesare, inclusiv evaluările de impact şi metodele de măsurare şi reducere a formalităţilor administrative.În prezent, este mult mai uşor şi mai ieftin de demarat o afacere în aproape toate statele membre. Cu toate acestea, Europa, în ansamblu, nu are deocamdată o cultură antreprenorială dinamică. De prea multe ori, eforturile de îmbunătăţire a mediului de afaceri se efectuează disparat, şi nu ca parte a unei abordări integrate care să aibă ca obiectiv creşterea IMM-urilor. Deşi statele membre au stabilit obiective prin care se angajează să crească în mod semnificativ investiţiile în sectorul cercetării şi dezvoltării, ceea ce ar trebui să ajute Uniunea Europeană în demersul de atingere a obiectivului de 3% din PIB până în 2010, faptele nu reflectă deocamdată această ambiţie.Ritmul de creştere a ocupării forţei de muncă a fost impresionant, deşi unele regiuni şi grupuri au beneficiat mai puţin. Multe state membre au început procesul de reformă a sistemelor de pensie şi pensie anticipată, ceea ce a contribuit la o creştere mare şi durabilă a ratei de ocupare a forţei de muncă în rândul lucrătorilor cu vârste mai înaintate, deşi obiectivul de 50% este departe de a fi atins. Rata de ocupare a forţei de muncă în rândul femeilor a crescut semnificativ (atingând nivelul de 57,2% - foarte aproape de obiectivul de 60%), însă statele membre ar trebui să adopte în continuare măsuri pentru a promova egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi pe piaţa muncii.Aproximativ jumătate din statele membre au elaborat – sau elaborează – politici pe baza principiului de „flexicuritate”. Cu toate acestea, răspunsul politic rămâne fragmentat. Procesul susţinut de trecere de la politicile pasive la politicile active privind piaţa muncii este în desfăşurare. Statele membre reformează sistemele de securitate socială, în special prin modificarea sistemelor fiscale şi de indemnizaţii, pentru a echilibra drepturile şi obligaţiile. Pentru anumite categorii de lucrători (de exemplu, noii veniţi) s-au introdus contracte de muncă mai flexibile, dar acestea nu au fost susţinute prin măsuri suficiente care să faciliteze dobândirea de noi calificări în baza cărora lucrătorii să poată progresa pe piaţa muncii. Sarcina cea mai dificilă, şi anume reformarea normelor care guvernează alte tipuri de contracte, a beneficiat de puţină atenţie. Ca urmare, multe pieţe ale muncii rămân segmentate, cu lucrători integraţi bine protejaţi şi cu lucrători din afară cu contracte care le oferă şanse nesigure.În egală măsură, formarea continuă nu răspunde nici pe departe cerinţelor, în special în ceea ce priveşte persoanele puţin calificate, care au cel mai mult nevoie de acest tip de formare. Sistemele de educaţie şi de formare nu sunt, deocamdată, suficient adaptate la nevoile pieţei muncii.Uniunea Europeană a făcut primii paşi în sensul transformării sale într-o societate cu un nivel redus al emisiilor de carbon. S-au realizat progrese în îndeplinirea obiectivului general de la Kyoto iar, cu ocazia Consiliului European de primăvară din 2007, Uniunea Europeană şi-a luat angajamentul ambiţios de a reduce gazele cu efect de seră şi de a creşte ponderea energiilor regenerabile până în anul 2020.O prezentare detaliată a progreselor realizate de fiecare stat membru poate fi găsită în partea II a prezentei comunicări.3. APROFUNDAREA STRATEGIEI DE LA LISABONA ÎN URMăTORUL CICLU LISABONADeşi economia este într-o situaţie mai bună decât în 2005, Uniunea Europeană păşeşte în noul ciclu Lisabona într-un context marcat de încetinirea ritmului de creştere globală şi de existenţa unui anumit număr de riscuri care apar ca urmare a dificultăţilor financiare, creşterii preţului la petrol şi la produsele de bază. Aşadar, acum este momentul să se decidă aprofundarea punerii în aplicare a strategiei pentru a obţine încrederea şi a consolida principiile economice fundamentale pentru a putea face faţă eventualelor încetiniri economice.3.1. Accelerarea reformelor la nivel naţionalPrincipala miză pentru statele membre în următorul ciclu este să pună în aplicare reformele neefectuate, în special în acele domenii care sunt detaliate în recomandările specifice pentru fiecare ţară şi în „punctele de monitorizat”.Dat fiind că este nevoie de timp pentru a pune în aplicare reformele şi pentru a vedea rezultatele, Comisia propune să menţină actualul set de recomandări, fără a aduce modificări esenţiale, şi să îl ajusteze în funcţie de progresele realizate de la data adoptării lor, în primăvara anului 2007.Pentru ca noua generaţie de programe pentru politica de coeziune a Uniunii Europene să aibă un impact maxim asupra creşterii şi locurilor de muncă, s-a prevăzut alocarea a peste 60% din aceste fonduri[4] în vederea sprijinirii programelor naţionale de reformă (PNR). Pentru perioada 2007-2013, va fi disponibilă pentru programele de coeziune suma de 347 miliarde €. La această sumă se adaugă cofinanţarea publică naţională şi cofinanţarea privată în valoare de 160 miliarde €. În total, 70 miliarde € vor fi mobilizaţi anual până în 2013, în special pentru a susţine programele naţionale de reformă. Dat fiind că etapa de programare s-a încheiat, este important să se garanteze că cheltuielile reflectă alocarea creditelor angajate pentru obiectivul prevăzut şi nu pentru domenii cu o prioritate mai redusă.Autorităţile locale şi regionale sunt implicate deja în mod activ în Strategia de la Lisabona reînnoită prin activitatea de programare şi punere în aplicare a programelor de coeziune pentru care s-au alocat fondurile. Sunt necesare eforturi suplimentare pentru a consolida mai mult implicarea părţilor interesate şi pentru a intensifica schimburile de experienţă, idei şi bune practici, ceea ce constituie deja un element cheie al strategiei. În acest context, Comisia salută interesul manifestat de Parlamentul European, Comitetul Economic şi Social şi Comitetul Regiunilor în vederea monitorizării, în special, a gradului de implicare în strategie al părţilor interesate.3.2. Consolidarea coordonării politicii economiceEconomiile statelor membre sunt, într-o mare măsură, interdependente. Se pot obţine numeroase avantaje dacă se adoptă aceeaşi direcţie şi dacă reformele sunt armonizate la timp. Noua guvernanţă a Strategiei de la Lisabona, cu accent pe parteneriatul între Uniunea Europeană şi statele membre ale acesteia, s-a dovedit benefică. Orientările integrate sunt un instrument cheie pentru o mai bună coordonare a politicii economice în cadrul strategiei reînnoite. În acelaşi timp oferă un cadru general în care statele membre, cu un nivel diferit de dezvoltare, cu sisteme sociale şi cadre instituţionale diferite, pot respecta propriile agende naţionale de reformă, care sunt suficient de ample pentru a permite efectuarea de ajustări în funcţie de modificările din mediul politic. De asemenea, există un consens larg în rândul statelor membre şi al părţilor implicate cu privire la faptul că orientările nu ar trebui modificate şi că accentul ar trebui menţinut pe punerea în aplicare[5].Din aceste motive, Comisia propune reafirmarea actualelor orientări pentru următorul ciclu, actualizând concomitent notele explicative prin care se expune contextul în care ar trebui puse în aplicare. De exemplu, aceasta presupune acordarea unei atenţii mai mari măsurilor care au ca obiectiv investiţiile mai mari în oameni şi modernizarea pieţei muncii. Statele membre ar trebui să-şi revizuiască programele naţionale de reformă pentru a asigura că sunt actualizate pentru noul ciclu şi ar trebui să continue să includă o gamă largă de părţi interesate în procesul de dezvoltare şi punere în aplicare.Experienţa dobândită în ultimii trei ani a demonstrat că procesul de coordonare a reformelor ar trebui consolidat în continuare. Prin urmare, Comisia propune ca statele membre să discute răspunsurile politice specifice la recomandările pentru fiecare ţară şi la „punctele de monitorizat”, în cadrul procesului de supraveghere multilaterală, desfăşurat în Consiliu. Pentru a structura dezbaterea, fiecare stat membru ar trebui să prezinte, în cadrul raportului de punere în aplicare, un plan de acţiune în care sunt definite măsurile pe care le va adopta în vederea respectării recomandărilor şi/sau punctelor de monitorizat.Mai mult, argumentul pentru coordonarea reformelor este mult mai puternic în zona euro. Propunerile pentru o coordonare şi o guvernanţă mai eficientă în zona euro vor fi parte a procesului de revizuire a funcţionării Uniunii economice şi monetare (UEM), cu ocazia aniversării a zece ani de la instituire, propuneri pe care Comisia le va prezenta înainte de vara anului 2008.3.3. Reformele necesare la nivelul Comunităţii, inclusiv Programul comunitar de la LisabonaNoul program comunitar de la Lisabona reprezintă contribuţia Comunităţii la Strategia de la Lisabona reînnoită. Programul trebuie perceput ca o contrapartidă la programele naţionale de reformă, stabilind acele acţiuni comunitare care aduc cea mai mare valoare adăugată la reformele întreprinse de statele membre şi care vor avea cel mai mare impact asupra creşterii şi locurilor de muncă. În timp ce unele măsuri ale programului comunitar de la Lisabona sunt adoptate numai de către Comisie, majoritatea măsurilor trebuie adoptate, pe criterii de prioritate, şi de către Consiliu şi Parlament. Este necesar angajamentul politic concertat al tuturor instituţiilor Uniunii Europene pentru a ajunge la un acord cu privire la aceste măsuri în următorul ciclu, cu scopul de a impulsiona creşterea şi locurile de muncă. Programul comunitar de la Lisabona este prezentat integral într-o comunicare separată.Este important ca la nivel comunitar să se elimine lacunele existente pe piaţa unică, în special în servicii, astfel încât să poată fi valorificate toate beneficiile care decurg din reformele naţionale. Recent, Comisia şi-a prezentat viziunea asupra pieţei unice în secolul al XXI-lea[6]. Unele măsuri propuse vor fi aprofundate prin programul comunitar de la Lisabona. Obiectivul măsurilor este de a conferi mai multă putere consumatorilor şi întreprinderilor mici, de a ameliora aplicarea normelor privind piaţa unică şi asigurarea punerii în aplicare a acestora, de exemplu prin crearea unor „centre pentru piaţa unică” la nivel naţional, şi de a reglementa monitorizarea evoluţiei preţurilor la bunurile de consum. Consolidarea legislaţiei cu privire la consumatori le va permite acestora să opteze pentru un anumit producător, ceea ce promovează concurenţa.3.4. Conturarea agendei externeDeşi Uniunea Europeană trebuie să ofere protecţie cetăţenilor săi şi să apere interesele şi valorile sale, protecţionismul nu este o soluţie. Deoarece UE este principalul comerciant şi investitor la nivel mondial, deschiderea UE înseamnă costuri mai mici la materiile prime pentru industrie, preţuri mai mici şi o gamă mai largă de produse pentru consumatori, un stimul concurenţial pentru întreprinderi şi noi investiţii.Globalizarea este contextul în care se înscrie Strategia de la Lisabona, iar acest lucru trebuie avut în vedere pentru ca strategia să dea rezultate. Obiectivul enunţat anterior poate fi realizat prin mai multe mijloace:-  Uniunea Europeană ar trebui să recurgă la toate instrumentele de care dispune pentru a asigura menţinerea gradului de deschidere şi pentru a obţine, în schimb, un acces sporit pentru societăţile comerciale la pieţele din ţările terţe.Negocierile multilaterale, în special încheierea cu succes a rundei de negocieri comerciale de la Doha, şi tranzacţiile comerciale bilaterale în desfăşurare trebuie folosite pentru a crea noi oportunităţi de piaţă şi pentru a înlătura barierele tarifare şi alte bariere din calea comerţului[7]. De asemenea, negocierile ar trebui folosite pentru a promova o abordare bazată pe norme, care să permită menţinerea de standarde înalte în domeniul protecţiei sociale şi mediului înconjurător. Mai mult, Comisia va elabora rapoarte anuale cu privire la accesul pe piaţă, identificând ţările şi sectoarele unde mai există bariere importante. În mod normal, aceasta ar trebui să ducă la consultări cu ţările vizate. În cazul în care persistă unele probleme, ar trebui luată în considerare posibilitatea folosirii instrumentelor comerciale ale Comunităţii şi/sau acţiunea în cadrul OMC. O atenţie specială se va acorda îmbunătăţirii accesului la pieţele de achiziţii publice, asigurării respectării drepturilor de proprietate intelectuală, a normelor de concurenţă loială, precum şi asigurării accesului IMM-uri lor pe piaţă.-  Uniunea Europeană ar trebui să intensifice dialogul strategic cu ţările terţe cheie pentru a identifica soluţii reciproc avantajoase, pentru a promova standarde mai înalte şi pentru o mai mare convergenţă de reglementare.Datorită experienţei în domeniul pieţei unice, Uniunea Europeană poate contribui cu expertiză specifică (de exemplu, cu privire la integrarea pieţelor, protecţia socială, ocuparea forţei de muncă şi drepturile lucrătorilor, asistenţă medicală, protecţia mediului înconjurător, norme de concurenţă, vamă) care ar putea fi folositoare partenerilor săi cheie, în timp ce discuţiile s-ar putea concretiza, de asemenea, în soluţii la domeniile în care Uniunea Europeană are interese strategice (de exemplu, accesul pe piaţă, energie, modificări climatice, gestionarea migraţiei, munca decentă, standarde tehnologice, drepturi de proprietate intelectuală, politica pentru IMM-uri). Ar trebui elaborate noi abordări, precum Consiliul Economic Transatlantic care a fost lansat recent, care să ia în considerare specificul fiecărui partener. O atenţie deosebită ar trebui acordată vecinilor Uniunii.3.5. Integrarea acţiunii naţionale, comunitare şi internaţionale într-un răspuns politic eficientConsiliul European de primăvară din 2006 a identificat patru domenii prioritare ca piloni ai strategiei reînnoite (cunoaştere şi inovare, deblocarea potenţialului de afaceri, investiţia în capitalul uman şi modernizarea pieţelor muncii, energie/schimbări climatice). Aceste domenii sunt interdependente; dacă sunt tratate în paralel, alcătuiesc o abordare pe criterii de politică integrată.În fiecare din aceste patru domenii, Consiliul European de primăvară din 2006 a adoptat, de asemenea, un număr limitat de acţiuni specifice şi concrete care trebuie realizate până la finele primului ciclu. Rata de succes în punerea în aplicare a acestor acţiuni este bună. De exemplu, în toate statele membre, cu câteva excepţii, acum se poate deschide o afacere în numai o săptămână, trecând pe la un birou unic. S-a ajuns la un acord cu privire la un set comun de principii în materie de flexicuritate. Procesul de reducere a formalităţilor administrative a fost puternic impulsionat ca urmare a deciziei Consiliului European de stabilire a obiectivului de 25%. Aceste exemple demonstrează că Strategia de la Lisabona reînnoită poate fi folosită pentru a aduce beneficii directe şi concrete întreprinderilor şi cetăţenilor. Toate acestea alcătuiesc o platformă solidă pe baza căreia Consiliul European poate impulsiona în continuare procesul de punere în aplicare a strategiei, adoptând un număr limitat de acţiuni suplimentare de realizat până în anul 2010.Strategia reînnoită are ca temei abordarea pe bază de parteneriate, prin care se recunoaşte că, pentru a răspunde provocărilor comune, fiecare nivel trebuie să-şi îndeplinească pe deplin rolul său. Domeniile prioritare reprezintă o modalitate de a uni diferitele nivele. În cazul în care acţiunile trebuie puse în aplicare de către statele membre, atunci ar trebui incluse în programele naţionale de reformă; în cazul în care este necesară acţiunea la nivelul Comunităţii, atunci ar trebui înscrisă în programul comunitar de la Lisabona. În plus, majoritatea acţiunilor pot fi realizate numai dacă sunt susţinute printr-o politică externă proactivă, concepută astfel încât să asiste Uniunea Europeană în acţiunea de conturare a globalizării şi să îi permită să valorifice oportunităţile care i se oferă.4. ACţIUNI ÎN CELE PATRU DOMENII PRIORITARE4.1. Investiţia în capitalul uman şi modernizarea pieţelor muncii„Flexicuritatea” asigură un echilibru între flexibilitate şi securitate pe piaţa muncii. Scopul acesteia este de a asigura că toţi cetăţenii pot beneficia de un grad ridicat de securitate pentru locurile de muncă, şi anume că pot găsi cu uşurinţă un loc de muncă de calitate în fiecare etapă a vieţii active. Îi ajută pe angajaţi şi pe angajatori, în egală măsură, să valorifice avantajele pe care le oferă globalizarea. În urma acordului obţinut între partenerii sociali, Consiliul European a fost invitat să adopte propunerea Comisiei cu privire la principiile comune în domeniul „flexicurităţii”[8]. Acum statele membre ar trebui să pună în aplicare aceste principii, adaptându-le la situaţiile specifice fiecăruia.Eforturile consolidate pentru combaterea sărăciei şi excluziunii sociale şi pentru integrarea persoanelor marginalizate, în special prin politici active de incluziune, sunt cruciale. Reducerea sărăciei se află în centrul Strategiei de la Lisabona reînnoite, prin accentul pe care îl pune pe creştere şi locuri de muncă şi prin măsurile de punere în aplicare care au ca obiectiv investiţiile în capacităţile oamenilor, asigurarea de şanse egale, de protecţie socială adecvată şi oferirea de locuri de muncă de bună calitate. Sprijinul pentru lucrătorii puţin calificaţi, migranţi şi persoanele cu handicap trebuie consolidat, inclusiv prin promovarea dezvoltării calificărilor.O mai mare investiţie în educaţie şi calificări, de-a lungul vieţii unei persoane, este nu numai crucială pentru succesul Europei în era globalizării, ci este şi unul din cele mai eficiente mijloace de luptă împotriva inegalităţii şi sărăciei. La o vârstă foarte fragedă, copiii dezvoltă capacitatea de a dobândi cunoştinţe de-a lungul întregii vieţi. Mai târziu, în învăţământul primar şi secundar, deprinderea cititului devine o premisă pentru dezvoltare. Cu toate acestea, în Europa, un copil cu vârsta de 15 ani din cinci nu poate citi cursiv. O persoană din şase, din categoria de vârstă 18-24 ani, a renunţat la şcoală la nivelul învăţământului secundar inferior. Aceasta le îngreunează accesul şi progresul pe piaţa muncii. Mulţi dintre aceştia devin şomeri de lungă durată. Europa nu a înregistrat progrese importante în atingerea obiectivelor din acest domeniu. Trebuie depus un efort susţinut pentru a ridica nivelul aptitudinilor de bază ale tinerilor şi pentru a reduce, radical, abandonul şcolar timpuriu. Este necesară concentrarea resurselor pe o perioadă de mai mulţi ani pentru a efectua o schimbare importantă.Studiile în străinătate pot constitui un stimul important pentru dezvoltarea personală şi pentru dezvoltarea competenţelor lingvistice. Programul Erasmus a permis unui număr de aproximativ două milioane de tineri europeni să studieze în străinătate. Tot mai mulţi tineri ar trebui să poată beneficia de această ocazie astfel încât, cu timpul, studiul în străinătate să devină o componentă standard a învăţământului universitar.Asigurarea recunoaşterii, în întreaga Europă, a calificărilor deprinse la locul de muncă va reprezenta o motivaţie mai puternică pentru ca o persoană să continue procesul de dobândire de noi calificări pe întreaga perioadă a vieţii active. Cadrul european privind calificările, aprobat recent, va contribui la realizarea acestui obiectiv, cu condiţia ca statele membre să acţioneze rapid pentru a corela sistemele şi cadrele naţionale de calificare.Dezvoltarea calificărilor şi formarea continuă susţin politicile de „flexicuritate” prin consolidarea flexibilităţii, a securităţii locurilor de muncă şi a mobilităţii profesionale. Trebuie elaborate politici de formare profesională mai puternice şi mai specifice pentru a răspunde provocării privind îmbătrânirea activă şi pentru a contribui la creşterea productivităţii şi a ocupării forţei de muncă. Fondul Social European poate contribui semnificativ la un astfel de efort.Ar trebui întreprinse mai multe acţiuni pentru a prevedea şi a monitoriza viitoarele necesităţi privind calificările iar, în contextul acutizării penuriei de forţă de muncă şi a penuriei de calificări într-un număr tot mai mare de sectoare, Europa va trebui să îmbunătăţească mobilitatea forţei de muncă, la nivel regional şi naţional, şi să definească o politică reglementată în domeniul imigrării. O politică de acest tip trebuie însoţită de măsuri pentru a îmbunătăţi integrarea economică şi socială a imigranţilor.În cadrul procesului de revizuire a pieţei unice, Comisia şi-a prezentat viziunea pentru o agendă în materie de acces, oportunitate şi solidaritate, şi a lansat o consultare publică pentru a afla care sunt părerile cu privire la aceste aspecte cruciale. Rezultatele consultării vor reprezenta temeiul pentru agenda socială reînnoită care urmează să fie adoptată până la jumătatea anului 2008.Pentru a investi mai mult în capitalul uman, recurgând la o abordare fundamentată pe ciclul vieţii în ceea ce priveşte ocuparea forţei de muncă şi educaţia, pentru a moderniza pieţele muncii şi pentru a consolida incluziunea socială :Acţiunea Comunităţii:- Comisia va propune o agendă socială reînnoită până la jumătatea anului 2008, bazată pe oportunităţi, acces şi solidaritate, luând în considerare noile realităţi sociale ale Europei, şi care va aborda, în principal, probleme precum tineretul, educaţia, migraţia şi demografia;- Comisia va formula propuneri pentru a rezolva lacunele pe planul calificărilor prin ameliorarea estimărilor şi prin monitorizarea cerinţelor viitoare de calificări în Europa;- Comisia va formula propuneri pentru o politică comună în domeniul imigraţiei în anul 2008.Statele membre ar trebui:- să pună în aplicare principiile comune adoptate în materie de „flexicuritate”, prin definirea metodelor naţionale în cadrul programelor naţionale de reformă până la finele anului 2008;– să mărească disponibilitatea şi accesibilitatea la un sistem de îngrijire a copilului de calitate, în conformitate cu obiectivele naţionale şi comunitare;- să elaboreze planuri de acţiune şi să stabilească obiective pentru a reduce semnificativ abandonul şcolar timpuriu şi pentru a îmbunătăţi deprinderea elementară a cititului ;- să coreleze programele naţionale şi regionale la programul Erasmus pentru a creşte numărul studenţilor care participă la schimburile internaţionale;- până în anul 2010, să instituie cadre de calificare la nivel naţional, aliniate la cadrul european.4.2. Deblocarea potenţialului de afaceri, în special al IMM-urilorÎn Europa, mediul de afaceri s-a îmbunătăţit ca urmare a punerii în aplicare de către statele membre a deciziilor Consiliului European de primăvară din 2006 cu privire la introducerea unui birou unic şi la reducerea timpului necesar pentru a demara o afacere la o săptămână sau mai puţin. Acum Uniunea Europeană trebuie să meargă mai departe şi să adopte o abordare de politică integrată care să permită înlăturarea obstacolelor la toate nivelurile de dezvoltare ale IMM-urilor şi care să permită ca întreprinderile mici să crească în societăţi mai mari, capabile să concureze cu succes pe piaţa mondială. Această abordare ar putea fi înscrisă într-o lege privind întreprinderile mici, prin care să se definească atât principiile, cât şi măsurile concrete de sprijinire a IMM-urilor pe întregul ciclu de viaţă.O prioritate clară pentru Uniune este rezolvarea lacunelor importante de pe piaţa unică, în special în servicii, astfel încât să poată fi valorificate toate beneficiile care decurg din reformele naţionale. Aplicarea integrală şi la termen a directivei privind serviciile nu va avea ca efect numai crearea unei pieţe unice a serviciilor autentice, ci va oferi marea şansă de a raţionaliza procedurile, de a reduce birocraţia, de a facilita accesul pe piaţă şi de a accelera introducerea unor aplicaţii e-guvernare interoperabile.Agenda Europei pentru o mai bună reglementare începe să dea rezultate, iar formalităţile administrative ar trebui să se reducă cu 25% la nivelul Uniunii Europene. Statele membre s-au angajat să atingă, la nivel naţional, obiective tot atât de ambiţioase. Modernizarea administraţiilor publice, în special în ceea ce priveşte adoptarea de tehnologii de informaţii şi comunicaţii interoperabile, constituie o parte importantă în îmbunătăţirea mediului de afaceri pentru IMM-uri şi o sursă de inovare subestimată. În cadrul agendei pentru o mai bună reglementare, multe administraţii răspund deja la aşteptări tot mai mari; întreprinderile şi cetăţenii sunt trataţi în calitate de client, se folosesc noi tehnologii, se promovează inovarea socială şi se efectuează modificări de ordin organizaţional pentru a asigura un serviciu transparent şi previzibil, precum şi căi de recurs eficiente. Comisia va promova schimbul de exemple pozitive.Deblocarea potenţialului de afaceri:Acţiunea Comunităţii:- adoptarea unei legi privind întreprinderile mici, de definire a unei abordări de politică integrată pentru a debloca potenţialul de creştere în fiecare etapă a ciclului de viaţă a IMM-urilor;- acţionarea pentru a atinge obiectivul de reducere a formalităţilor administrative ale UE cu 25% până în 2012 şi punerea în aplicare a unui program de simplificare ambiţios;- consolidarea pieţei unice , creşterea concurenţei în sectorul serviciilor şi luarea de măsuri suplimentare pentru a integra pieţele de servicii financiare.Statele membre ar trebui:- să depună eforturi susţinute şi consecvente pentru a pune în aplicare directiva privind serviciile până la finele anului 2009; să finalizeze procesul de monitorizare şi evaluare a legislaţiei naţionale înainte de finele anului 2008, iar, în paralel, să creeze puncte de contact unice şi să elaboreze proceduri electronice, precum şi să introducă un sistem eficient de cooperare administrativă transfrontalieră;- să stabilească şi să anunţe obiectivele naţionale de reducere a formalităţilor administrative înainte de Consiliul European de primăvară din 2008;- să valorifice la maxim oportunităţile pe care le oferă punerea în aplicare a directivei privind serviciile şi agenda pentru o mai bună reglementare pentru a continua procesul de modernizare a administraţiilor publice.4.3. Investiţia în cunoaştere şi inovareÎn conformitate cu deciziile Consiliului European de primăvară din 2006, statele membre au stabilit obiective şi au luat măsuri pentru a creşte investiţiile în cercetare şi dezvoltare. La propunerea Comisiei, s-au lansat Consiliul European de cercetare şi mai multe iniţiative tehnologice comune. Se estimează că Institutul European pentru Inovare şi Tehnologie îşi va începe activitatea în 2009. În cadrul programelor pentru noua politică de coeziune, peste 85 miliarde € vor fi alocaţi pentru investiţii în cunoaştere şi inovare.Este un început bun, însă sunt necesare mai multe eforturi pentru a atinge obiectivele ambiţioase ale Europei. Statele membre ar trebui să adopte măsuri suplimentare pentru a îndeplini obiectivele de investiţii în cercetare şi dezvoltare pentru anul 2010. Această acţiune are un caracter cu atât mai urgent, cu cât rata Uniunii Europene pentru cercetare şi dezvoltare s-a redus uşor în 2006, în contextul în care creşterea investiţiilor în sectorul cercetării şi dezvoltării nu a ţinut pasul cu creşterea mai puternică a PIB-ului.Odată cu globalizarea, cercetarea şi dezvoltarea este tot mai mult delocalizată în alte părţi ale lumii. În Europa, costurile cu protejarea şi consolidarea inovaţiilor sunt în continuare prea mari. Autorizaţiile pentru distribuirea conţinutului intră încă în sfera de competenţă a fiecărei ţări. Procedurile pentru definirea de standarde interoperabile sunt prea lente. Spectrul este gestionat în mod fragmentar, frânând dezvoltarea noilor produse de înaltă tehnologie şi a serviciilor transfrontaliere. Prea multe bariere, inclusiv de natură juridică, împiedică universităţile, institutele de cercetare, societăţile şi cercetătorii să lucreze împreună. Aceasta limitează, de asemenea, unul din punctele forte, prin tradiţie, ale Europei: creativitatea şi inventivitatea popoarelor sale.Pentru a inversa această tendinţă, Europa are nevoie de o a „cincea libertate” – libera circulaţie a cunoştinţelor – care să completeze cele patru libertăţi: libera circulaţie a bunurilor, serviciilor, persoanelor şi capitalului. Această a „cincea libertate” ar trebui să impulsioneze tranziţia Uniunii Europene spre o economie a cunoaşterii, inovatoare şi creativă:-  o dimensiune a acestei libertăţi o reprezintă crearea unui veritabil spaţiu european de cercetare, prin care să se instituie nu numai condiţiile cadru pentru a stimula şi recompensa inovarea, ci unde Uniunea Europeană şi programele naţionale de cercetare şi dezvoltare să se completeze unele pe altele; unde resursele se alocă, pe bază de concurs, având drept criteriu excelenţa, un spaţiu unde va fi uşor ca universităţile şi întreprinderile să coopereze, unde diplomele vor fi recunoscute pe deplin şi unde studenţii, academicienii, cercetătorii şi lucrătorii calificaţi se vor putea deplasa liber şi vor putea coopera cu uşurinţă în cadrul comunităţii ştiinţifice mondiale;-  de asemenea, Europa trebuie să pună în comun resursele sale pentru o nouă generaţie de infrastructuri de mare anvergură pentru viitoarele laboratoare şi instrumente care sunt indispensabile pentru a rămâne în frunte în sectorul cercetării exploratorii, în următoarele decenii. S-a convenit asupra unei agende comune de identificare a priorităţilor în materie de echipamente de cercetare, de la lasere şi telescoape, la explorarea marină şi la baze de date pentru cercetare în domeniul cancerului. Dat fiind că resursele necesare pentru a le pune în aplicare depăşesc capacitatea fiecărui stat membru în parte, acum trebuie adoptate deciziile la nivel naţional cu privire la modul în care se vor uni forţele;-  tehnologiile informaţiei şi comunicaţiilor, axate pe internetul de mare viteză, sunt esenţiale pentru creşterea productivităţii şi stimularea inovării în Europa. Prea multe întreprinderi mici şi prea multe persoane nu sunt încă conectate la internetul de mare viteză, ceea ce le limitează dezvoltarea şi potenţialul de dezvoltare. Pe lângă creşterea concurenţei pe pieţele de telecomunicaţii, sunt necesare planuri naţionale pentru a asigura că, până în anul 2010, 30% din populaţia Europei foloseşte internetul de mare viteză.Transformarea în realitatea a celei „de-a cincea libertăţi”, libera circulaţie a cunoştinţelorAcţiunea Comunităţii:- îmbunătăţirea condiţiilor cadru esenţiale pentru inovare printr-o jurisdicţie integrată a brevetului şi a unui brevet unic accesibil; raţionalizarea normelor privind drepturile de proprietate intelectuală, în prezent fragmentate, în special pentru a facilita circulaţia conţinutului; accelerarea procesului de definire a standardelor de interoperabilitate şi adoptarea de acţiuni pentru o gestionare, într-un mod mai uniform, a spectrului; îmbunătăţirea accesului la capitalul de risc;- înlăturarea obstacolelor în calea mobilităţii transfrontaliere a cercetătorilor pe baza unui „paşaport” european;- punerea în comun a resurselor Uniunii Europene şi a statelor membre în domeniul cercetării şi dezvoltării pentru a asigura folosirea mai eficace a acestora , prin stabilirea, până la finele anului 2008, domeniilor pentru programele comune şi prin lansarea ofertelor de proiecte comune până la sfârşitul anului 2010;- lansarea unei noi generaţii de infrastructuri de cercetare de anvergură mondială prin elaborarea până la sfârşitul anului 2009 a unor foi de parcurs pentru lansarea a 35 de proiecte adoptate de comun acord[9]. Pentru proiectele cu dimensiune mondială, lansarea în cursul anului 2008 a unui dialog cu partenerii internaţionali interesaţi;- îmbunătăţirea concurenţei pentru internetul de mare viteză prin adoptarea dispoziţiilor cu privire la revizuirea pentru sectorul telecomunicaţiilor până în mai 2009.Statele membre ar trebui:- să coordoneze mai bine eforturile de îmbunătăţire a cadrului prin care sunt stabilite condiţiile pentru inovare ;- să indice modul în care obiectivele de investiţii în cercetare şi dezvoltare, la nivel naţional, pentru anul 2010 vor fi îndeplinite, precum şi modul în care strategiile de cercetare şi dezvoltare vor contribui la realizarea unui spaţiu european de cercetare;- să înlăture obstacolele din calea mobilităţii cercetătorilor între centrele de cercetare din sectorul public şi privat;- să elaboreze, până la finele anului 2008, strategiile naţionale de identificare a noii generaţii de infrastructuri de cercetare de anvergură mondială la care vor lua parte;- să stabilească, prin programul naţional de reformă, obiectivele naţionale pentru folosirea internetului de mare viteză [10], vizând atingerea nivelului de 30% în ceea ce priveşte rata de penetrare pentru populaţia UE şi conectarea tuturor şcolilor până în 2010.4.4. Energia şi schimbările climaticeConsiliul European de primăvară din 2007 s-a angajat să transforme Europa într-o economie cu un nivel redus al emisiilor de carbon, cu un sector al energiei sigur, durabil şi concurenţial. Cu ocazia Consiliului s-au convenit unele obiective ambiţioase de reducere a emisiilor cu efect de seră, de creştere a eficienţei energiei şi de impulsionare a folosirii energiei regenerabile până în anul 2020. Miza pentru următorul ciclu va fi de a institui cadrul şi instrumentele necesare pentru a realiza aceste obiective şi de a colabora cu restul lumii în vederea adoptării unei acţiuni la fel de ambiţioase în cadrul Naţiunilor Unite.Întreaga economie va trebui să se mobilizeze pentru a atinge aceste obiective cutezătoare. Instrumentele care au la bază mecanismele de piaţă, precum sistemul de comercializare a emisiilor, oferă stimulente agenţilor economici pentru a reduce emisiile în cel mai eficient mod din punct de vedere al costurilor. Un sistem consolidat de comercializare a emisiilor ar trebui completat printr-o acţiune de stabilire de obiective naţionale obligatorii din punct de vedere juridic în materie de gaze cu efect de seră şi energie regenerabilă: aceasta presupune o reglementare cu obiective mai clare, folosirea eficientă a instrumentelor economice, precum subvenţiile, facilităţile fiscale sau achiziţiile publice, precum şi măsuri pentru a creşte gradul de transparenţă, ca de exemplu etichetarea sau contabilitatea verde. Primele rezultate pot fi obţinute în domeniul eficienţei energiei, unde administraţiile publice pot îşi asuma un rol de pionierat. Toate aceste eforturi trebuie însoţite de investiţii susţinute în cercetare şi dezvoltare şi prin integrarea activă a noilor tehnologii, astfel cum s-a subliniat recent în propunerea Comisiei pentru un plan strategic pentru tehnologiile energetice[11].O piaţă internă a energiei integrată şi mai competitivă va aduce o contribuţie semnificativă la realizarea unui sector al energiei sigur, durabil şi competitiv în Uniune. Aceasta presupune noi investiţii pentru a îmbunătăţi infrastructurile şi interconexiunile, o gestionare mai bună a stocurilor, mecanisme de solidaritate şi o gamă energetică mai diversificată. În acelaşi timp, toate politicile vor trebui adaptate la impactul schimbărilor climatice. Deşi schimbările climatice pot fi înscrise în limite acceptabile prin acţiunea globală decisivă, acestea nu pot fi prevenite. Este necesar ca politicile să ia în considerare această realitate şi să minimizeze impactul social, ecologic şi economic, dezvoltând în acelaşi timp potenţialul noilor tehnologii de a consolida competitivitatea industriei Uniunii Europene.Transformarea Europei într-o economie cu un nivel redus al emisiilor de carbon şi eficientă din punct de vedere energetic:Acţiunea Comunităţii:- adoptarea propunerilor legislative pentru a completa piaţa internă a electricităţii şi a gazului, precum şi a pachetului în materie de schimbări climatice în vederea instituirii unui cadru care să permită obţinerea unei reduceri cu cel puţin 20% a emisiilor de gaze cu efect de seră şi pentru a atinge nivelul de 20% în ceea ce priveşte energia regenerabilă până în anul 2020;- promovarea unei politici industriale care are ca obiectiv producţia şi consumul durabil , cu accent pe energiile regenerabile şi pe produsele, serviciile şi tehnologiile cu emisii de carbon reduse şi eficiente din punct de vedere al resurselor;- revizuirea directivei privind impozitarea energiei pentru a o corela mai bine cu obiectivele Uniunii Europene în ceea ce priveşte energia şi mediul înconjurător;- consolidarea cerinţelor cuprinse în directiva privind performanţa energetică a clădirilor.Statele membre ar trebui:- să revizuiască instrumentele economice de care dispun, inclusiv impozitele, subvenţiile şi redevenţele pentru a asigura că aduc o contribuţie la lupta împotriva schimbărilor climatice, în mod eficient din punct de vedere al costurilor;- să încurajeze autorităţile contractante să includă, în mod sistematic, eficienţa energetică drept unul dintre criteriile de atribuire a contractelor de achiziţii publice;- să stabilească obiective obligatorii de reducere a consumului de energie în clădirile din administraţia publică;- să amelioreze gradul de interconectare al reţelelor energetice .5. MONITORIZAREA DUPă ÎNCHEIEREA CONSILIULUI EUROPEAN DE PRIMăVARă DIN 2008STRATEGIA DE LA LISABONA REÎNNOITă PENTRU CREşTERE şI LOCURI DE MUNCă aduce, deja, rezultate. În prezent, Europa are o agendă comună integrată, o serie de instrumente pentru a lucra, în cadrul parteneriatelor, la rezolvarea provocărilor comune, precum şi un mecanism eficient de monitorizare de către Consiliul European de primăvară, pe bază anuală a progreselor realizate.S-au creat toate condiţiile necesare lansării următorului ciclu ambiţios , la Consiliul European de primăvară din 2008, prin:-  adoptarea acţiunilor în cadrul celor patru domenii prioritare definite în secţiunea 4;-  reafirmarea orientărilor integrate pentru următorii trei ani;-  adoptarea propunerilor Comisiei cu privire la recomandările pentru fiecare ţară şi „punctele de monitorizat”;-  invitarea statelor membre să pună în aplicare reformele rămase din programele naţionale de reformă şi garantarea că acestea dispun de programe naţionale de reformă actualizate pentru noul ciclu; invitarea statelor membre să prezinte Consiliului şi Comisiei, în cadrul rapoartelor anuale de punere în aplicare, planurile de acţiune concrete prin care definesc răspunsurile politice specifice şi termenele de punere în aplicare a recomandărilor specifice pentru fiecare ţară şi a „punctelor de monitorizat”;-  adoptarea noului program comunitar de la Lisabona;-  încurajarea statelor membre să colaboreze cu parlamentele naţionale şi regionale în vederea organizării de dezbateri anuale pe tema punerii în aplicare a programelor naţionale de reformă şi a recomandărilor specifice ţării în cauză;-  invitarea statelor membre să ofere asigurări că fondurile de coeziune sunt utilizate în conformitate cu dispoziţiile privind alocarea astfel încât să producă un impact maxim asupra creşterii şi locurilor de muncă;-  încurajarea coordonatorilor naţionali pentru Strategia de la Lisabona să continue schimburile de experienţă în materie de reforme, în special în cele patru domenii prioritare, şi să consolideze implicarea părţilor interesate;-  încurajarea Parlamentului European să joace un rol activ în cadrul următorului ciclu, inclusiv prin dialog cu parlamentele naţionale.[1] „Interesul european: Reuşita în era globalizării” - COM(2007) 581.[2] Recomandarea 2007/209/CE a Consiliului din 27 martie 2007 (JO L 92, 3.4.2007).[3] În ceea ce priveşte partea referitoare la ocuparea forţei de muncă, aceasta constituie, în egală măsură, temeiul pentru raportul comun pentru ocuparea forţei de muncă. De asemenea, cuprinde un rezumat al evaluării intermediare a iniţiativei pentru creştere.[4] Categoriile identificate trebuie să reprezinte cel puţin 60% în regiunile cel mai puţin dezvoltate, eligibile în cadrul programelor de convergenţă, şi cel puţin 75% în regiunile relativ mai prospere, care sunt eligibile în cadrul programelor de competitivitate şi ocupare a forţei de muncă. Aceste plafoane se aplică pe criterii benevole statelor membre care au aderat la Uniune după luna mai 2004.[5] Evaluarea Pachetului de orientări integrate pentru creştere şi locuri de muncă, proiect de raport final, octombrie 2007, Eureval şi Rambøll Management, precum şi concluziile Consiliului Ecofin (13.11.2007).[6] „Piaţa unică pentru Europa secolului al XXI-lea” - COM(2007) 724.[7] „Europa globală: Concurenţa în lume – o contribuţie la strategia Uniunii Europene pentru creştere şi locuri de muncă” - COM(2006) 567.[8] „Către principii comune ale flexicurităţii: locuri de muncă mai multe şi mai bune prin flexibilitate şi securitate” - COM(2007) 359.[9] Forumul Strategic European privind infrastructurile de Cercetare (ESFRI), Foaia de parcurs europeană pentru infrastructurile din sectorul cercetării, Raportul 2006 şi concluziile Consiliului din 21-22.5.2007[10] Comisia va monitoriza dezvoltarea economiei internetului în Uniunea europeană cu ajutorul unui indice de performanţă pentru internetul în bandă largă care urmează a fi lansat în 2008.[11] „Către un Plan strategic european pentru tehnologiile energetice”- COM(2006) 847.


Recomandare privind avizul Consiliului în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind programul de stabilitate actualizat al Belgiei pentru perioada 2006-2010


title: Recomandări în atenția instanțelor naționale, referitoare la efectuarea trimiterilor preliminare

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/1

      RECOMANDĂRI

   în atenția instanțelor naționale, referitoare la efectuarea trimiterilor preliminare
   2014/C 30/01
   Versiunea în limba română a acestor recomandări a fost deja publicată în Jurnalul Oficial C 338 din 6 noiembrie 2012.


title: Recomandara Comisiei din 6 mai 2008 privind asigurarea calității externe pentru auditorii legali și firmele de audit care auditează entități de interes public [notificată cu numărul C(2008) 1721]

text:
               7.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 120/20

      RECOMANDARA COMISIEI

   din 6 mai 2008
   privind asigurarea calității externe pentru auditorii legali și firmele de audit care auditează entități de interes public
   [notificată cu numărul C(2008) 1721]
   (2008/362/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211,
   întrucât:

               (1)

               Asigurarea calității externe pentru auditul legal este esențială pentru a garanta o înaltă calitate a activităților de audit. Aceasta oferă un plus de credibilitate informațiilor financiare publicate, precum și o mai bună protecție a acționarilor, a investitorilor și a altor părți interesate. Prin urmare, este necesar ca orice sistem de asigurare a calității externe să fie obiectiv și independent de domeniul auditului.

               (2)

               Articolele 29 și 43 din Directiva 2006/43/CE a Parlamentului European a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului (1) stabilesc criterii foarte exigente în ceea ce privește sistemele de asigurare a calității pentru toți auditorii legali și pentru toate firmele de audit. Aceste articole includ o parte dintre ideile enunțate în Recomandarea 2001/256/CE a Comisiei din 15 noiembrie 2000 privind cerințele minime (2) de asigurare a calității auditului legal în Uniunea Europeană.

               (3)

               Cu toate acestea, anumite părți ale respectivei recomandări, legate de auditul legal și de entitățile de interes public, sunt în prezent depășite de evoluțiile internaționale recente și de tendințele de a introduce, pentru astfel de audituri, sisteme de asigurare a calității externe, care sunt administrate independent de profesia auditului și în cadrul cărora verificările de asigurare a calității sunt efectuate de persoane care nu sunt auditori practicanți.

               (4)

               Criteriile prevăzute de Directiva 2006/43/CEE permit totuși diferențe considerabile în ceea ce privește modul în care sunt organizate în prezent în statele membre sistemele de asigurare a calității externe pentru auditorii legali și firmele de audit. Trebuie să se evite ca părțile interesate să perceapă în mod diferit calitatea auditului în cazul auditorilor legali și al firmelor de audit de la un stat membru la altul, în special în având în vedere dispozițiile articolului 34 din Directiva 2006/43/CE. De asemenea, Directiva 2006/43/CE încurajează sistemele de supraveghere publică din statele membre să găsească o abordare coordonată pentru efectuarea verificărilor de asigurare a calității.

               (5)

               Cooperarea dintre statele membre reprezintă o prioritate în ceea ce privește auditul entităților de interes public. Se impune furnizarea de orientări suplimentare cu privire la sistemele de asigurare a calității pentru auditorii legali și firmele de audit care desfășoară activități de audit în astfel de entități. Prin urmare, este necesară adoptarea unei noi recomandări, care să fie mai bine adaptată situației actuale decât Recomandarea 2001/256/CE și care să țină cont de noile tendințe internaționale, precum și de necesitățile specifice ale statelor membre. Cu toate acestea, nu este necesară furnizarea de orientări detaliate cu privire la sistemele de asigurare a calității pentru auditorii legali și firmele de audit care auditează alte entități decât cele de interes public.

               (6)

               Inspecțiile trebuie să contribuie la îmbunătățirea calității auditului efectuat de auditorii legali sau de firmele de audit inspectate și trebuie să aibă un caracter periodic și preventiv. Scopul lor trebuie să fie consolidarea și păstrarea încrederii în auditul legal și, în ultimă instanță, în piețele financiare. Prin urmare, prezenta recomandare nu trebuie să se refere la investigațiile ad hoc rezultate din posibile încălcări ale legislației.

               (7)

               Pentru a ameliora calitatea operațiunilor de audit în cadrul Comunităților, organele independente de supraveghere trebuie să aibă un rol mai activ în cadrul inspecțiilor efectuate la firmele de audit. Este necesară furnizarea de orientări pentru a se asigura independența sistemului de inspecție. În ceea ce privește desfășurarea inspecțiilor, se impune clarificarea rolului pe care îl pot avea autoritățile publice de supraveghere, asociațiile profesionale și alte organisme adecvate, precum și experții. Sunt necesare, de asemenea, clarificări cu privire la finanțarea sistemului de asigurare a calității.

               (8)

               Articolul 43 din Directiva 2006/43/CE prevede că verificarea pentru asigurarea calității trebuie efectuată cel puțin la fiecare trei ani pentru auditorii legali sau firmele de audit care efectuează audituri legale pentru entitățile de interes public. Un sistem de supraveghere publică s-ar putea confrunta cu dificultăți în ceea ce privește recrutarea unui număr suficient de inspectori care să efectueze verificări la fața locului în cadrul fiecărei inspecții. Prin urmare, trebuie să fie posibil ca, în anumite condiții, experții care nu sunt inspectori să poată participa la verificările la fața locului.

               (9)

               Pentru a asigura faptul că raportul final privind o inspecție este respectat de auditorul legal sau de firma de audit în cauză și că acesta le furnizează suficiente orientări pentru a evita pe viitor probleme similare celor evidențiate, trebuie să existe o comunicare reală între inspectori și auditorul legal sau firma de audit, atât anterior adoptării raportului final, cât și în faza de monitorizare.

               (10)

               Pentru a îmbunătăți valoarea probanta a informațiilor furnizate in cadrul sistemului de asigurare a calității, precum și comparabilitatea lor în cadrul Comunității, raportul anual privind rezultatele generale ale inspecțiilor trebuie să includă informații esențiale cu privire la performanțele înregistrate care să permită atât evaluarea resurselor utilizate, cât și a eficienței și eficacității sistemului de asigurare a calității.

               (11)

               În lumina noilor evoluții internaționale, în special implicarea experților și a organismelor competente în efectuarea inspecțiilor, Comisia intenționează să evalueze situația în 2011,

         RECOMANDĂ:
   Obiect

               (1)

               Prezenta recomandare furnizează orientări privind implementarea sistemelor independente de asigurare a calității pentru auditorii legali și firmele de audit care efectuează auditul entităților de interes public în conformitate cu articolele 29 și 43 din Directiva 2006/43/CE.

               (2)

               În cazul în care un stat membru a decis exceptarea unor anumite entități de interes public în conformitate cu articolul 39 din Directiva 2006/43/CE, statul membru respectiv trebuie să excepteze astfel de entități de interes public și de la măsurile adoptate în lumina prezentei recomandări.

         Definiții

               (3)

               Definițiile prevăzute la articolul 2 din Directiva 2006/43/CE se aplică și în cazul prezentei recomandări. În sensul prezentei recomandări, se aplică, de asemenea, următoarele definiții:

                           (a)

                           „autoritate de supraveghere publică” înseamnă o autoritate competentă în sensul articolului 2 alineatul (10) din Directiva 2006/43/CE, care reprezintă un sistem de supraveghere publică bazat pe principiile stabilite la articolul 32 din respectiva directivă;

                           (b)

                           „inspector” înseamnă o persoană care efectuează o verificare și care îndeplinește criteriile stabilite la articolul 29 alineatul (1) litera (d) primul paragraf din Directiva 2006/43/CE, angajată de o autoritate de supraveghere publică sau de alt organism competent căruia i s-a delegat efectuarea inspecțiilor;

                           (c)

                           „inspecții” înseamnă verificări de asigurare a calității pentru auditorii legali și firmele de audit, care sunt efectuate de un inspector și nu reprezintă investigații în sensul articolului 32 alineatul (5) din Directiva 2006/43/CE;

                           (d)

                           „expert” înseamnă o persoană fizică care deține suficiente cunoștințe de specialitate în domeniul piețelor financiare, al raportării financiare, al auditului sau în alte domenii relevante pentru inspecții, inclusiv auditori legali practicanți.

         Independența sistemului de asigurare a calității

               (4)

               O autoritate de supraveghere publică trebuie să-și asume răspunderea finală privind sistemul de asigurare a calității externe pentru auditorii legali și firmele de audit care auditează entități de interes public. Statele membre nu trebuie să desemneze drept autoritate de supraveghere publică nicio asociație sau organism afiliat domeniului contabilității sau al auditului.

               (5)

               Auditorii legali și firmele de audit care auditează entități de interes public trebuie să facă obiectul unor inspecții efectuate de o autoritate de supraveghere publică, fie exclusiv, fie în colaborare cu alt organism competent, în conformitate cu cele prevăzute la punctul 6.

               (6)

               Trebuie să fie posibil ca sarcinile aferente efectuării inspecțiilor să fie delegate altui organism competent, cu condiția ca răspunderea unui astfel de organism față de autoritatea de supraveghere publică să fie asigurată și ca aceasta din urmă să-și păstreze cel puțin următoarele responsabilități:

                           (a)

                           aprobarea și, în cazul în care autoritatea de supraveghere publică consideră că este adecvat, modificarea metodologiilor de inspecție, inclusiv în ceea ce privește manualele utilizate pentru inspecții și acțiunile de monitorizare, a metodologiilor de raportare și a programelor periodice de inspecție;

                           (b)

                           aprobarea și, în cazul în care autoritatea de supraveghere publică consideră că este adecvat, modificarea rapoartelor de inspecție și a rapoartelor de monitorizare;

                           (c)

                           aprobarea și, în cazul în care autoritatea de supraveghere publică consideră că este adecvat, desemnarea unor inspectori pentru efectuarea inspecțiilor;

                           (d)

                           emiterea de recomandări și instrucțiuni de orice tip pentru organismul căruia i s-au delegat sarcinile.

               (7)

               Autoritatea de supraveghere publică trebuie să aibă dreptul de a participa la inspecții și să aibă acces la dosarele privind inspecțiile, la documentele aferente activităților de audit și la alte documente relevante.

               (8)

               Toate dispozițiile privind finanțarea sistemului de asigurare a calității, inclusiv cele privind nivelul finanțării și controlul financiar, nu trebuie să depindă de aprobarea sau respingerea de către persoane sau organizații care provin din domeniul contabilității și al auditului, sunt afiliate la acestea sau reprezintă o firmă de audit. Nivelul finanțării ar trebui să-i permită autorității de supraveghere publică să dispună de un volum de personal suficient pentru a o sprijini în vederea punerii în aplicare a punctelor 6 și 7.

               (9)

               În cazul în care fondurile pentru sistemul de asigurare a calității sunt furnizate de auditori legali sau firme de audit care fac obiectul inspecțiilor, orice onorariu sau orice altă contribuție plătibilă de către aceștia trebuie să fie obligatorie și trebuie plătită integral la termene bine stabilite.

         Independența inspecțiilor

               (10)

               O autoritate de supraveghere publică trebuie să garanteze stabilirea unor politici și proceduri adecvate în ceea ce privește independența și obiectivitatea personalului, inclusiv a inspectorilor, precum și în ceea ce privește gestionarea sistemului de inspecție.

               (11)

               O persoană, care este auditor legal practicant sau este angajată sau asociată într-un alt mod unui auditor legal sau unei firme de audit, nu trebuie să aibă permisiunea de a acționa în calitate de inspector.

               (12)

               O persoană nu ar trebui să aibă permisiunea de a acționa în calitate de inspector în cazul unui auditor legal sau al unei firme de audit decât la cel puțin doi ani de la încetarea parteneriatului, contractului de angajare sau oricărei alte asocieri cu auditorul sau cu firma de audit în cauză.

               (13)

               Inspectorii trebuie să declare că nu există conflicte de interese între aceștia și auditorul legal sau firma de audit inspectată. Inspectorii care fac declarații incomplete sau false trebuie excluși de la efectuarea inspecțiilor și trebuie să facă obiectul unor sancțiuni efective, proporționale și disuasive.

               (14)

               Inspectorii trebuie să fie remunerați pentru inspecțiile efectuate numai de către autoritatea de supraveghere publică sau de organismul către care a fost delegată executarea acestora. Inspectorii nu trebuie să primească nicio remunerație din partea auditorului legal inspectat, a firmei de audit sau din partea rețelelor de care aparțin aceștia.

               (15)

               Inspectorii trebuie sa fie asistați de experți în cazul în care o autoritate de supraveghere publică consideră că, pentru desfășurarea optimă a inspecției, sunt necesare anumite cunoștințe de specialitate. Acești experți trebuie să acționeze sub controlul direct al unui inspector și trebuie să respecte cerințele menționate la punctele 10 și 12-14.

         Orientări metodologice pentru efectuarea inspecțiilor

               (16)

               În cazul în care într-un stat membru numărul de inspectori necesar pentru efectuarea inspecțiilor la fața locului este temporar insuficient, o autoritate de supraveghere publică trebuie să aibă dreptul de a decide ca experții să efectueze verificări la fața locului, cu condiția ca aceștia să îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) primul paragraf litera (d) din Directiva 2006/43/CE, să fie pe deplin răspunzători față de autoritatea de supraveghere publică, iar inspectorii să efectueze verificări la fața locului pentru același auditor legal sau firmă de audit cel puțin o dată la șase ani.

               (17)

               Inspecțiile trebuie să cuprindă următoarele elemente:

                           (a)

                           o evaluare a modului în care este proiectat sistemul intern de control al calității din cadrul firmei de audit;

                           (b)

                           o testare adecvată a conformității procedurilor și o verificare a dosarelor de audit pentru entitățile de interes public, în scopul verificării eficacității sistemului intern de control al calității;

                           (c)

                           pe baza concluziilor inspecțiilor, conform punctelor (a) și (b), o evaluare a conținutului celui mai recent raport anual privind transparența publicat de un auditor legal sau o firmă de audit în conformitate cu articolul 40 din Directiva 2006/43/CE.

               (18)

               Trebuie verificate cel puțin următoarele politici și proceduri interne de control ale auditorului legal sau ale firmei de audit:

                           (a)

                           respectarea de către auditorul legal sau de către firma de audit a standardelor aplicabile privind auditul și controlul calității, precum și a cerințelor privind etica și independența, inclusiv a celor prevăzute în capitolul IV și la articolul 42 din Directiva 2006/43/CE, precum și a legislației, reglementărilor și dispozițiilor administrative ale statului membru în cauză;

                           (b)

                           cantitatea și calitatea resurselor utilizate, inclusiv respectarea cerințelor privind formarea continuă, stabilite la articolul 13 din Directiva 2006/43/CE;

                           (c)

                           respectarea cerințelor privind onorariile de audit, prevăzute la articolul 25 din Directiva 2006/43/CE.

               (19)

               În scopul verificării conformității, cel puțin o parte importanta din dosarele de audit trebuie selectate pe baza unei analize privind riscul unei execuții inadecvate a auditului legal.

         Rezultatele inspecțiilor

               (20)

               Constatările și concluziile inspecțiilor, pe care se bazează recomandările, inclusiv constatările și concluziile legate de raportul privind transparența, trebuie să fie comunicate într-un mod adecvat și discutate cu auditorul legal sau cu firma de audit inspectată, înainte de finalizarea raportului de inspecție. Auditorul legal inspectat sau firma de audit inspectată trebuie să aibă la dispoziție o perioadă de cel mult 12 luni de la emiterea raportului de inspecție pentru a putea lua măsuri în lumina recomandărilor privind sistemul intern de control al calității din cadrul firmei de audit. În cazul în care auditorul legal sau firma de audit inspectată nu a întreprins acțiunile ulterioare necesare ca urmare a recomandărilor, se impune ca autoritatea de supraveghere publică să facă publice deficiențele majore identificate în cadrul sistemului intern de control al calității.

               (21)

               În conformitate cu regulile de procedură ale statului membru în cauză, un sistem de supraveghere publică trebuie să aibă dreptul de a lua măsuri disciplinare sau de a impune sancțiuni în cazul auditorilor legali sau al firmelor de audit.

               (22)

               Autoritatea de supraveghere publică trebuie cel puțin să informeze publicul în timp util și în mod adecvat cu privire la orice măsuri disciplinare luate sau sancțiuni impuse în cazul auditorilor legali sau al firmelor de audit în legătură cu executarea auditului legal. Aceasta trebuie să identifice auditorul legal sau firma de audit în cauză și să descrie deficiențele majore care au determinat astfel de măsuri sau sancțiuni.

               (23)

               În cazurile în care s-a stabilit în cursul unei inspecții că un raport privind transparența publicat de un auditor legal sau de o firmă de audit în conformitate cu articolul 40 din Directiva 2006/43/CE conține informații, inclusiv cu privire la eficacitatea sistemului intern de control al calității din cadrul firmei de audit, pe care o autoritate de supraveghere publică le consideră foarte înșelătoare, aceasta trebuie să garanteze că raportul privind transparența este urgent modificat în consecință.

         Transparența rezultatelor generale ale sistemului de asigurare a calității

               (24)

               Autoritățile de supraveghere publică trebuie să întocmească anual rapoarte cu privire la rezultatele generale ale sistemului de asigurare a calității. Raportul trebuie să cuprindă informații referitoare la recomandările emise, la acțiunile de monitorizare a implementării recomandărilor, la măsurile disciplinare luate și la sancțiunile impuse. Raportul trebuie să mai includă informații cantitative și alte informații cu privire la principalele rezultate legate de resursele financiare și de personal, precum și de eficiența și eficacitatea sistemului de asigurare a calității.

         Monitorizarea

               (25)

               Statele membre sunt invitate să informeze Comisia, până la 6 mai 2009, cu privire la măsurile luate în temeiul prezentei recomandări.

         Destinatari

               (26)

               Prezenta recomandare se adresează statelor membre.

      Adoptat la Bruxelles, 6 mai 2008.

            Pentru Comisie

         Charlie McCREEVY

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 157, 9.6.2006, p. 87. Directivă modificată prin Directiva 2008/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 81, 20.3.2008, p. 53).

      (2)  JO L 91, 31.3.2001, p. 91.