				|

		52011SC0819

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the Czech Republicand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the Czech Republic, 2011-2014

			   	Recomandare de
RECOMANDARE A CONSILIULUI
privind Programul național de
reformă pe 2011 al Republicii Cehe
și care include avizul Consiliului
privind Programul de convergență actualizat al Republicii Cehe pentru
perioada           2011 - 2014
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2)
și articolul 148 alineatul (4),
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97
al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii
pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor
economice[1], în special articolul 9
alineatul (3),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene[2],
având în vedere concluziile Consiliului
European,
având în vedere avizul Comitetului pentru
ocuparea forței de muncă,
după consultarea Comitetului economic
și financiar,
întrucât:
(1)
La 26 martie 2010, Consiliul European a acceptat
propunerea Comisiei Europene de lansare a unei noi strategii pentru ocuparea
forței de muncă și creștere economică, Strategia
Europa 2020, pe baza unei coordonări consolidate a politicilor economice,
care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în
vederea stimulării potențialului de creștere durabilă
și de competitivitate al Europei.
(2)
            La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o
recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale
statelor membre și ale Uniunii Europene (2010-2014) iar, la 21 octombrie 2010,
Consiliul a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de
ocupare a forței de muncă ale statelor membre[3],
care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre
au fost invitate să țină seama de orientările integrate în
cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă
naționale.
(3)
La 12 ianuarie 2011, Comisia a adoptat prima
analiză anuală a creșterii, marcând începutul unui nou ciclu de
guvernanță economică în UE și al primului semestru european
de coordonare ex-ante și integrată a politicilor, care se bazează
pe Strategia Europa 2020.
(4)
La 25 martie 2011, Consiliul European a aprobat
prioritățile privind consolidarea bugetară și reforma
structurală (în conformitate cu concluziile Consiliului din 15 februarie
și 7 martie 2011 și ca urmare a analizei anuale a creșterii
efectuată de Comisie). Acesta a subliniat necesitatea de a acorda
prioritate restabilirii unor bugete solide și a sustenabilității
finanțelor publice, reducerii șomajului prin intermediul reformelor
pieței forței de muncă și depunerii de noi eforturi în
vederea consolidării creșterii economice. Consiliul European a
solicitat statelor membre să transpună aceste priorități în
măsuri concrete pe care să le includă în programele lor de
stabilitate sau de convergență și în programele naționale
de reformă.
(5)
La 29 aprilie 2011, Republica Cehă a transmis
programul său național de reformă pe 2011, iar la 5 mai 2011,
actualizarea programului său de convergență pentru perioada 2011
- 2014. Pentru a se ține seama de interconexiuni, cele două programe
au fost evaluate în același timp.
(6)
Criza financiară mondială, care s-a
propagat grație deschiderii comerciale mari a economiei cehe, a afectat
negativ, într-o mare măsură, creșterea PIB-ului și
șomajul în Republica Cehă. PIB-ul real a scăzut cu 4,1% în 2009,
ca urmare a reducerii exporturilor și a investițiilor interne. Rata
șomajului a crescut semnificativ, de la 4,4% în 2008 la 7,3% în 2010, iar
rata ocupării forței de muncă a scăzut cu două puncte
procentuale între 2008 și 2010. Cu toate acestea, gradul ridicat de
expunere la comerțul internațional și redresarea rapidă a
principalilor parteneri comerciali ai Republicii Cehe au facilitat, de
asemenea, o revenire rapidă a ratei de creștere a PIB-ului real în 2010,
la 2,3 %, și vor continua să sprijine o redresare moderată.
(7)
Pe baza evaluării, în temeiul Regulamentului
(CE) nr. 1466/97 al Consiliului, a programului de convergență
actualizat, Consiliul consideră că ipotezele macroeconomice care stau
la baza programului sunt plauzibile pentru primii doi ani ai acestuia și
prea favorabile pentru anii următori. Programul are la bază
previziuni de creștere economică mai reduse pentru 2012, comparativ
cu previziunile din primăvara anului 2011 ale serviciilor Comisiei, în
principal, din cauza reducerii ulterioare susținute a cheltuielilor de
consum real în sectorul public, fapt care nu este luat în considerare în
previziunile pentru 2012 ale serviciilor Comisiei care pornesc de la ipoteza
menținerii politicilor. Programul prevede o reducere a deficitului general
public sub 3 % din PIB în 2013 și, mai departe, la 1,9 % din PIB în 2014.
Consolidarea avută în vedere se bazează, în principal, pe limitarea
cheltuielilor. Măsurile propuse sunt, într-o mare măsură,
suficiente pentru atingerea acestui obiectiv până în 2013, așa cum
recomandă Consiliul, dar există riscuri în ceea ce privește
rezultatul bugetar efectiv al măsurilor, așa cum sunt prezentate în
program. Mai mult, atingerea obiectivelor pentru ultimii ani ai programului
pare a se baza, într-o mare măsură, pe condiții ciclice
favorabile și pe rezultate pozitive suplimentare în materie de
eficiență în administrația publică, a căror
materializare ar putea deveni din ce în ce mai dificilă. Îndeplinirea
obiectivului bugetar pe termen mediu este prevăzută dincolo de
orizontul programului. Efortul bugetar anual mediu pentru perioada 2011 – 2013
se situează sub 1 % din PIB, în conformitate cu recomandarea Consiliului
formulată în cadrul procedurii de deficit excesiv din 2 decembrie 2009.
(8)
Programul a stabilit un obiectiv clar, acela de a
aduce deficitul finanțelor publice la o valoare de sub 3% din PIB
până în 2013. Provocarea va consta în a se asigura că măsurile
care stau la baza reducerii deficitului în perioada 2011 - 2013, precum și
în anii următori, nu compromit creșterea economică pe termen
lung, în special, prin menținerea la același nivel a cheltuielilor
pentru educație și sectorul public al cercetării și
dezvoltării, precum și că aceste măsuri constituie o
marjă de securitate adecvată pentru creșterile cheltuielilor
determinate de evoluțiile demografice.
(9)
Strategia de consolidare bugetară include
măsuri care afectează veniturile din TVA: se prevede o creștere
în 2012 și în 2013 a ratei TVA mai mici, în timp ce rata mai mare
urmează să scadă în 2013. Guvernul intenționează, de
asemenea, să crească numărul societăților plătitoare
de TVA începând din 2013. Conform programului, aceste schimbări ar trebui
să conducă la o creștere de 0,7 % din PIB a veniturilor din taxe
și impozite în 2012 și, ulterior, cu 0,1% din PIB în 2013. În plus,
se pare că s-ar mai putea obține venituri din impozitele indirecte,
care s-au ridicat la 11,8 % din PIB în 2010, față de media UE care
este de 13,4 %, și că ar fi posibil, astfel, să se reducă
impozitarea veniturilor salariale. În plus, diferența dintre veniturile
reale din TVA și cele care ar trebui, teoretic, să se
obțină din TVA este estimată a fi, într-o măsură
semnificativă, cu mult peste media UE, fapt care evidențiază
necesitatea unor măsuri de îmbunătățire a respectării
normelor fiscale.
(10)
Având în vedere faptul că impactul bugetar al
îmbătrânirii populației este preconizat a fi cu mult peste media UE,
reforma sistemului de pensii reprezintă o chestiune importantă.
Guvernul a prezentat două seturi de propuneri. Primul pachet urmează
a primi aprobarea parlamentului până în septembrie 2011 și vizează
pilonul public de pensii, de tip redistributiv, care este în deficit din 2009.
Acesta include, printre alte măsuri, creșterea vârstei legale de
pensionare, care va deveni aceeași pentru bărbați și femei
în 2041, respectiv de 67 de ani. Acest set de reforme parametrice
urmărește, într-o oarecare măsură, soluționarea
problemei de sustenabilitate bugetară; totuși, s-ar putea ca acesta
să nu fie suficient pentru a soluționa problemele create de
îmbătrânirea populației. Al doilea pachet de măsuri, care
încă nu a fost aprobat în mod oficial de guvern, ar consta în introducerea
unui al doilea pilon de pensii facultativ și privat în 2013, în scopul
creșterii diversificării veniturilor din pensii și sprijinirii
adecvării viitoare a acestora, prin promovarea dezvoltării de
economii private. Cu toate acestea, forma sugerată a pilonului
creează puține stimulente pentru a adera la sistem și ar putea,
de fapt, să constituie o presiune în plus față de cele existente
deja pe termen lung, subliniate mai sus. Costurile de funcționare a unor
astfel de fonduri de pensii trebuie, de asemenea, să fie analizate cu
atenție și să fie menținute cât mai mici cu
putință pentru a se asigura eficiența sistemului.
(11)
Piața forței de muncă este
percepută a fi moderat de flexibilă și nu a făcut dovada
unor disfuncții majore înainte de criza financiară mondială. Cu
toate acestea, sunt evidente unele deficiențe structurale. O provocare
majoră o constituie dificultățile grave pe care femeile cu copii
le întâmpină la reintegrarea pe piața muncii după concediul de
maternitate. Problema este importantă și din cauza repercusiunilor
economice mai extinse ale acesteia: perioade mai lungi de inactivitate, un
decalaj mare între femei și bărbați în ceea ce privește
ocuparea unui loc de muncă, precum și cea mai mare
diferență de remunerare între femei și bărbați la
nivelul tuturor statelor membre. Revenirea timpurie la lucru este, în
continuare, dificilă, în ciuda efortului guvernului de a oferi
părinților mai multe opțiuni în ceea ce privește stabilirea
duratei concediului parental. Problema poate fi atribuită parțial
voinței scăzute a întreprinderilor de a oferi contracte de angajare
cu fracțiune de normă, utilizate adesea de angajații care au
copii mici din alte state membre, precum și, parțial, disponibilității
limitate a serviciilor de îngrijire a copiilor la prețuri accesibile, mai
ales pentru copiii cu vârste sub trei ani.
(12)
În timp ce rata generală a șomajului
rămâne ferm sub media UE, șomajul de lungă durată este în
creștere, în special în rândul persoanelor cu vârste cuprinse între 20-29
de ani. Cei cu nivel educațional scăzut, precum și alte
categorii cu nivel scăzut de salarizare întâmpină
dificultăți considerabile în a-și găsi un loc de
muncă. Șomajul pe termen lung corespunde unor politici ale
pieței muncii subfinanțate și de o amploare relativ
scăzută, precum și unui număr mic de participanți la
măsurile obișnuite de integrare pe piața muncii.
(13)
Ineficiențele din administrația
publică, care au o influență asupra mediului de afaceri, ar
putea fi soluționate prin aplicarea pe scară largă a
strategiilor existente. Guvernul a lansat o agendă pentru „o mai bună
legiferare” în 2007 și o strategie anticorupție pentru anii 2011 - 2012.
Acestea anunță măsuri importante pentru
îmbunătățirea calității cadrului juridic și de
reglementare din Cehia, care se situează sub media UE potrivit sondajelor
internaționale, precum și pentru sporirea încrederii
întreprinderilor. Stabilizarea administrației publice reprezintă o
provocare întrucât reorganizările frecvente și pe termen lung în
instituții influențează negativ eficiența acesteia. Pentru
aceasta, ar fi important să se adopte Legea funcției publice care a
fost amânată în mod repetat. Guvernul a adoptat, recent, măsuri de
creștere a transparenței achizițiilor publice. Cu toate acestea,
un element al cadrului de reglementare, și anume tipul specific de
acțiuni ale societăților, care permit transferul complet anonim
al avuției, este, în special, expus riscurilor și, prin urmare, merită
să i se acorde atenție.
(14)
Se estimează că a existat un impact
negativ al crizei asupra creșterii economice potențiale.
Îmbunătățirea capitalului uman este o problemă
importantă, în pofida ratei ridicate a tinerilor înscriși în universități,
și este împiedicată de calitatea insuficientă a pregătirii
profesionale, fapt ilustrat de pozițiile joase pe care se situează
instituțiile de învățământ superior din Cehia în
clasamentele internaționale. Mai mult, finanțarea per
elev, în prețuri comparabile, se află pe ultimele locuri, ultimul
sfert, în rândul țărilor UE și este, în special, limitată
în învățământul primar. Programul național de reformă
prevede măsuri pentru toate nivelurile de învățământ. De
mai mulți ani, este în curs de pregătire o reformă complexă
a învățământului superior. Asigurarea calității
și eficienței învățământului superior este
importantă pentru competitivitate și capacitatea de inovare.
(15)
Comisia a evaluat programul de
convergență și programul național de reformă al
Republicii Cehe[4]. Aceasta a ținut
seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară
și socioeconomică sustenabilă în Republica Cehă, ci și
de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în
vedere necesitatea consolidării guvernanței economice globale a
Uniunii Europene prin asigurarea unei contribuții la nivelul UE pentru
deciziile naționale viitoare. Având în vedere acestea, Comisia
consideră că eforturile ar trebui să se concentreze, în
continuare, asupra consolidării bugetare, protejându-se, în același
timp, cheltuielile care favorizează creșterea economică.
Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice depinde, într-o mare
măsură, de capacitatea de punere în aplicare, în prezent, a reformei
pensiilor, care este necesară. Creșterea participării pe
piața muncii, în special a femeilor, și oportunitățile de
ocuparea a unui loc de muncă pentru cei aflați în șomaj de
lungă durată sunt esențiale. Desfășurarea de eforturi
în continuare în vederea îmbunătățirii calității
serviciilor publice și a cadrului de reglementare, precum și a calității
învățământului superior, este esențială pentru
competitivitate.
(16)
În lumina prezentei evaluări și
ținând seama, de asemenea, de Recomandarea Consiliului din 2 decembrie 2009,
formulată în temeiul articolului 126 alineatul (7) din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, Consiliul a examinat actualizarea din 2011 a programului de
convergență al Republicii Cehe și avizul său[5]
se regăsește, în special, în recomandările sale de la punctele (1)
și (2) de mai jos. Ținând seama de concluziile Consiliului European
din 25 martie 2011, Consiliul a examinat programul național de
reformă al Republicii Cehe,
RECOMANDĂ ca, în perioada 2011 – 2010,
Republica Cehă să întreprindă acțiuni astfel încât:
(1)
Să pună în aplicare, în 2011,
consolidarea planificată și să adopte măsuri compensatorii
cu caracter permanent în cazul unei scăderi a veniturilor sau al unor
derapaje în materie de cheltuieli. Să adopte măsuri fiscale, așa
cum au fost planificate în programul pentru 2012, și să sprijine
obiectivul pentru 2013 prin măsuri mai specifice. Să evite reducerea
cheltuielilor pentru posturile care favorizează creșterea
economică și să analizeze în ce domenii ar putea crește
veniturile provenite din impozitarea indirectă, să
îmbunătățească respectarea normelor fiscale și să
reducă evaziunea fiscală.
(2)
Să introducă o reformă amplă a
pensiilor pentru a îmbunătăți sustenabilitatea pe termen lung a
finanțelor publice și pentru a asigura adecvarea viitoare a
pensiilor. Eforturile ar trebui să se
concentreze, în primul rând, asupra unor schimbări suplimentare aduse
pilonului public, care să includă o creștere mai rapidă a
vârstei legale de pensionare decât se prevăzuse, susținute de
măsuri de promovare a angajării lucrătorilor în vârstă, iar în al doilea rând, asupra dezvoltării de
economii private. În acest context,
să se asigure că sistemul de finanțare avut în vedere atrage o
participare largă și este conceput să asigure transparența
cheltuielilor administrative și un nivel scăzut al acestora.
(3)
Să crească participarea pe piața muncii
prin reducerea barierelor pentru părinții cu copii mici la reintrarea
pe piața muncii, prin creșterea disponibilității
serviciilor de îngrijire a copiilor la prețuri accesibile, precum și
a accesului la acestea. Să sporească atractivitatea și disponibilitatea
unor forme mai flexibile de lucru, cum ar fi locurile de muncă cu
fracțiune de normă.
(4)
Să consolideze capacitatea serviciului public
de ocupare a forței de muncă de a crește calitatea și
eficacitatea cursurilor de formare, a asistenței acordate în vederea
găsirii unui loc de muncă și a serviciilor individualizate, prin
corelarea finanțării programelor cu rezultatele acestora. În
consultare cu părțile interesate, să introducă programe de
formare specifice pentru lucrătorii în vârstă, pentru tineri, pentru
persoanele slab calificate și pentru alte grupuri vulnerabile.
(5)
Să adopte măsurile necesare
îmbunătățirii calității serviciilor publice în domenii
esențiale pentru mediul de afaceri. În acest context să accelereze
punerea în aplicare a strategiei anticorupție conform țintelor
identificate, să adopte legea funcției publice pentru a promova
stabilitatea și o mai mare eficacitate a administrației publice
și să revizuiască Codul comercial pentru a elimina anonimatul
deținătorilor de acțiuni.
(6)
Să instituie un sistem transparent de evaluare
a calității instituțiilor academice și să
țină cont de el în finanțarea acestora, pentru a
îmbunătăți rezultatele învățământului superior.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 209, 2.8.1997, p. 1.
[2]               JO C , p. .
[3]               Menținute pentru 2011 prin Decizia 2011/308/UE a
Consiliului din 19 mai 2011.
[4]               SEC(2011) 712.
[5]               Prevăzut la articolul 9 alineatul (3) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului.


title: Recomandarea Consiliului din 12 iulie 2016 privind Programul național de reformă al Țărilor de Jos pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Țărilor de Jos pentru 2016

text:
               18.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 299/41

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 12 iulie 2016
   privind Programul național de reformă al Țărilor de Jos pentru 2016 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Țărilor de Jos pentru 2016
   (2016/C 299/10)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere rezoluțiile Parlamentului European,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat analiza anuală a creșterii, care marchează începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru 2016. Prioritățile analizei anuale a creșterii au fost aprobate de Consiliul European din 17-18 martie 2016. La 26 noiembrie 2015, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Țările de Jos ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat. În aceeași zi, Comisia a adoptat, de asemenea, o recomandare de recomandare a Consiliului privind politica economică a zonei euro. Această recomandare a fost aprobată de Consiliul European din 18-19 februarie 2016 și a fost adoptată de Consiliu la 8 martie 2016 (3). În calitate de țară a cărei monedă este euro și având în vedere legăturile strânse dintre economii în cadrul uniunii economice și monetare, Țările de Jos ar trebui să asigure punerea în aplicare integrală și în timp util a recomandării.

               (2)

               Raportul de țară privind Țările de Jos pentru 2016 a fost publicat la 26 februarie 2016. Acesta a evaluat progresele realizate de Țările de Jos în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări adoptate de Consiliu la 14 iulie 2015 și cele realizate de Țările de Jos în direcția îndeplinirii obiectivelor naționale din cadrul Strategiei Europa 2020. De asemenea, acesta a inclus un bilanț aprofundat în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. La 8 martie 2016, Comisia a prezentat rezultatele bilanțului aprofundat.În urma analizei sale, Comisia concluzionează că Țările de Jos se confruntă cu dezechilibre macroeconomice. Este esențial să se abordeze nivelul foarte ridicat al datoriei gospodăriilor. Excedentul de cont curent semnificativ și persistent, care reflectă caracteristici structurale ale economiei și definirea politicilor în ceea ce privește societățile nefinanciare, reprezintă în continuare o provocare, inclusiv din perspectiva efectelor de propagare către alte state membre din zona euro.

               (3)

               La 28 aprilie 2016, Țările de Jos și-au prezentat Programul național de reformă pentru 2016 și Programul de stabilitate pentru 2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (4)

               Recomandările specifice fiecărei țări relevante au fost abordate în cadrul programării fondurilor structurale și de investiții europene pentru perioada 2014-2020. Astfel cum se prevede la articolul 23 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4), în cazul în care acest lucru este necesar pentru a sprijini punerea în aplicare a recomandărilor relevante ale Consiliului, Comisia poate solicita unui stat membru să își revizuiască acordul de parteneriat și programele relevante și să propună modificări la acestea. Comisia a furnizat detalii suplimentare referitoare la modul în care va utiliza această dispoziție în Orientările privind aplicarea măsurilor de corelare între eficacitatea fondurilor structurale și de investiții europene și buna guvernanță economică.

               (5)

               În prezent, Țările de Jos se încadrează în componenta preventivă a Pactului de stabilitate și de creștere și fac obiectul regulii tranzitorii privind datoria. În programul său de stabilitate pentru 2016, guvernul prevede o îmbunătățire treptată a soldului global, la 0,1 % din PIB în 2019. În același timp, guvernul prevede o deteriorare în 2016 a soldului structural recalculat (5) la – 1,4 % din PIB și o îmbunătățire ulterioară. Se preconizează că obiectivul bugetar pe termen mediu, și anume un deficit structural de 0,5 % din PIB, va fi atins în 2019. Cu toate acestea, pe baza soldului structural recalculat, obiectivul bugetar pe termen mediu ar fi deja atins în 2018. În conformitate cu Programul de stabilitate, se estimează că ponderea datoriei publice în PIB va atinge 65,4 % în 2016 și va descrește apoi treptat la 58,9 % în 2019. Scenariul macroeconomic care stă la baza acestor proiecții bugetare este plauzibil. Pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2016, există riscul ca Țările de Jos să se abată de la cerințele componentei preventive în 2016 și în anii 2016 și 2017 cumulați, în contextul în care politicile rămân neschimbate. Se estimează că Țările de Jos vor respecta regula tranzitorie privind datoria în 2016 și, după încheierea perioadei de tranziție, criteriul de referință privind reducerea datoriei în 2017. Pe baza evaluării sale a Programului de stabilitate și luând în considerare previziunile Comisiei din primăvara anului 2016, Consiliul consideră că este de așteptat ca Țările de Jos să respecte în linii mari dispozițiile Pactului de stabilitate și de creștere. Cu toate acestea, vor fi necesare măsuri suplimentare pentru asigurarea conformității atât în 2016, cât și în 2017.

               (6)

               Creșterea înregistrată recent în ceea ce privește ocuparea forței de muncă se poate explica pe deplin prin creșterea numărului de persoane încadrate în muncă în baza unui contract pe durată determinată și a numărului de persoane care desfășoară o activitate independentă. Deși Țările de Jos au luat măsuri pentru a aborda acest aspect, este necesară o abordare mai cuprinzătoare. Rata redusă a tranziției de la contractele pe durată determinată la contractele pe durată nedeterminată reprezintă în continuare un risc de segmentare a pieței muncii. Procentul ridicat și în creștere al contractelor pe durată determinată se observă în contextul diferențelor semnificative dintre dispozițiile de protecție a locurilor de muncă în cazul contractelor pe durată determinată, pe de o parte, și al contractelor de muncă pe durată nedeterminată, pe de altă parte. Persoanele care desfășoară o activitate independentă și care nu au proprii salariați sunt de cele mai multe ori insuficient asigurate în caz de invaliditate, șomaj și vârstă înaintată, ceea ce ar putea afecta sustenabilitatea sistemului de securitate socială pe termen lung. S-au introdus o serie de măsuri care au redus disparitățile dintre contractele pe durată nedeterminată și cele pe durată determinată. Regimul fiscal favorabil și lipsa obligației de a plăti unele contribuții de asigurări sociale continuă să ofere stimulente financiare pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă.

               (7)

               O provocare-cheie în abordarea gradului de îndatorare ridicat al gospodăriilor este reprezentată de piața locuințelor, unde modelele de finanțare pentru locuințe și modelele de economii sectoriale sunt determinate de rigiditățile și stimulentele cu efect de denaturare a concurenței care s-au acumulat de-a lungul deceniilor. Tendința gospodăriilor de a se îndatora oferind drept garanție bunuri imobiliare se explică în mare parte prin existența de mult timp a unor stimulente fiscale, în special deductibilitatea fiscală a dobânzilor ipotecare. Începând din 2012, s-au pus în aplicare o serie de măsuri pentru a aborda parțial această situație, însă măsurile nu au fost accelerate, așa cum sugera recomandarea din 2015 a Consiliului. Dezvoltarea unei piețe private a închirierilor care să funcționeze bine este îngrădită de subvenții în celelalte subsectoare ale locuințelor. Sectorul locuințelor sociale este unul dintre cele mai mari din Uniune, însă locuințele nu sunt întotdeauna alocate eficient persoanelor care au într-adevăr nevoie de ele. În sectorul locuințelor sociale s-a introdus un grad mai mare de diferențiere a chiriilor în funcție de venit. Întreprinderile de construcții de locuințe vor trebui să își separe activitățile de interes economic general (și anume, cele din domeniul locuințelor sociale) de celelalte activități. În condițiile în care s-au eliminat de pe piața locuințelor sociale unele dintre stimulentele cu efect de denaturare care corelau chiriile cu veniturile, este oportun ca această parte a recomandării din 2015 a Consiliului să pună acum accentul pe monitorizarea situației. În același timp, piața locuințelor este în continuare denaturată în mod semnificativ și favorizează în continuare îndatorarea gospodăriilor. Sunt necesare progrese suplimentare în privința acestor aspecte.

               (8)

               Pe lângă denaturările de pe piața locuințelor, contribuțiile nefiscale obligatorii la cel de al doilea pilon al sistemului de pensii afectează venitul disponibil al gospodăriilor. Cel de al doilea pilon al sistemului de pensii are rezultate bune în ceea ce privește calitatea și adecvarea, însă are neajunsuri în ceea ce privește echitatea între generații, transparența și reziliența la șocuri economice. În ultimii ani, sustenabilitatea sistemului de pensii s-a îmbunătățit prin mărirea vârstei de pensionare la 67 de ani până în 2021 și ulterior prin corelarea acesteia cu speranța de viață. În medie, contribuțiile la pensii au scăzut, deoarece s-a redus rata maximă de acumulare a scutirilor fiscale. Distribuția adecvată în cadrul aceleiași generații și între generații a costurilor și a riscurilor, dincolo de normele adoptate cu privire la indexare și rezervele financiare (cadrul de evaluare financiară), ar ajuta gospodăriile să își aloce mijloacele financiare într-un mod mai favorabil creșterii economice. Guvernul și-a anunțat intenția de a reforma în mod considerabil cel de al doilea pilon de pensii, cu implicarea partenerilor sociali, în scopul de a crea un sistem mai transparent și mai echitabil din punct de vedere actuarial.

               (9)

               Investițiile au scăzut în mod semnificativ în perioada crizei economice și de atunci s-au redresat doar parțial. Nivelul scăzut al investițiilor la nivelul întregii economii pare a avea un puternic caracter ciclic. Acesta a fost cauzat de încetinirea creșterii pe piața locuințelor și de opțiunile de consolidare fiscal-bugetară. Dacă barierele în calea investițiilor par a fi minore, în schimb nivelul redus al investițiilor în sectorul construcțiilor și în energia din surse regenerabile pare a fi legat de incertitudinea de pe piață și de factori de reglementare. În pofida ameliorării condițiilor de creditare, riscurile privind noile împrumuturi sunt amplificate în contextul financiar actual. Cheltuielile guvernamentale cu cercetarea și dezvoltarea sunt în scădere din 2014, în timp ce cheltuielile private cu cercetarea și dezvoltarea se mențin la un nivel scăzut. Prin urmare, în 2015 Consiliul a recomandat Țărilor de Jos să redirecționeze cheltuielile publice către sprijinirea investițiilor în cercetare și dezvoltare și să depună eforturi pentru îmbunătățirea cheltuielilor cu cercetarea și dezvoltarea ale sectorului privat. Cheltuielile publice și private cu cercetarea și dezvoltarea sunt reduse comparativ cu nivelul de instruire, rezultatele școlare și dezvoltarea economică.

               (10)

               În contextul semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Țărilor de Jos, pe care a publicat-o în raportul de țară pe 2016. De asemenea, a evaluat Programul de stabilitate, Programul național de reformă și măsurile luate ca urmare a recomandărilor adresate Țărilor de Jos în anii precedenți. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică fiscal-bugetară și socioeconomică sustenabilă în Țările de Jos, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a UE prin oferirea unei contribuții la nivelul UE în cadrul deciziilor naționale viitoare. Recomandările din cadrul semestrului european sunt reflectate în recomandările 1-3 de mai jos.

               (11)

               În lumina evaluării respective, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (6) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos.

               (12)

               În lumina bilanțului aprofundat realizat de Comisie și a acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 sunt reflectate în recomandarea 3 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2016-2017, Țările de Jos să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să limiteze abaterea de la obiectivul bugetar pe termen mediu în 2016 și să realizeze o ajustare fiscal-bugetară anuală de 0,6 % din PIB în 2017. Să prioritizeze cheltuielile publice, astfel încât să sprijine efectuarea mai multor investiții în cercetare și dezvoltare.

               2.

               Să abordeze barierele rămase în calea angajării de personal cu contracte pe durată nedeterminată și să faciliteze tranziția de la contractele pe durată determinată la contractele pe durată nedeterminată. Să abordeze creșterea semnificativă a numărului de persoane care desfășoară o activitate independentă fără a avea angajați proprii, inclusiv prin reducerea denaturărilor fiscale care favorizează activitățile independente, fără a compromite antreprenoriatul și prin promovarea accesului persoanelor care desfășoară o activitate independentă la servicii de protecție socială convenabile.

               3.

               Să ia măsuri pentru ca cel de al doilea pilon al sistemului de pensii să devină mai transparent, mai echitabil între generații și mai rezilient la șocuri. Să ia măsuri în vederea reducerii denaturărilor rămase pe piața locuințelor și a favorizării îndatorării gospodăriilor, în special prin reducerea deductibilității fiscale a dobânzilor ipotecare.

      Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. KAŽIMÍR

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  JO C 96, 11.3.2016, p. 1.

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

      (5)  Soldul structural astfel cum a fost recalculat de Comisie pe baza informațiilor din Programul de stabilitate, urmând metodologia stabilită de comun acord.

      (6)  Emis în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea Autorității AELS de Supraveghere din 13 aprilie 2011 cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în statele AELS

text:
               8.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/5

         RECOMANDAREA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE
   din 13 aprilie 2011
   cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în statele AELS (1)

   2012/C 340/04
   AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE (2),
   având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European (3),
   având în vedere Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b),
   având în vedere actul menționat în anexa XI la Acordul privind SEE, la punctul 5cl, Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directiva-cadru) (4) și, în special, articolul 19 alineatul (1), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta,
   după consultarea Comitetului pentru comunicații al AELS,
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 8 alineatul (3) din Directiva-cadru, autoritățile naționale de reglementare (ANR-urile) contribuie la dezvoltarea pieței interne, printre altele, cooperând reciproc și cu Comisia Europeană și/sau cu Autoritatea, dacă este cazul, într-un mod transparent, pentru a asigura elaborarea unor practici de reglementare unitare. Cu toate acestea, în timpul evaluării a peste 850 de proiecte de măsuri notificate în temeiul articolului 7 din Directiva-cadru, s-a observat că există în continuare incoerențe în ceea ce privește reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor de voce.

               (2)

               Deși în majoritatea statelor SEE sunt prevăzute anumite forme de tarifare în funcție de costuri, predomină divergențele între măsurile de control al prețului la nivelul SEE. Varietății de instrumente pentru calcularea costurilor i se adaugă practicile diferite de implementare a acestora. Prin urmare, se măresc diferențele între tarifele de terminare a apelurilor aplicate la nivelul pieței angro în SEE, ele putând fi numai parțial explicate de specificitățile naționale. Grupul entităților europene de reglementare (ERG), instituit prin actul menționat în anexa XI la Acordul privind SEE, la punctul 5ci [Decizia 2002/627/CE a Comisiei (5)], astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta (6), a recunoscut acest fapt în poziția sa comună privind simetria ratelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și mobile. În mai multe cazuri, ANR-urile au autorizat, de asemenea, aplicarea unor tarife mai ridicate de terminare a apelurilor de către operatorii mai mici ai rețelelor fixe sau mobile pe motiv că aceștia sunt nou-intrați pe piață și nu au putut beneficia de economii de scară și/sau sunt supuși unor condiții diferite în ceea ce privește costurile. Aceste asimetrii sunt prezente atât înăuntrul frontierelor naționale, cât și între țări, deși numărul lor scade lent. ERG a recunoscut în poziția sa comună că tarifele de terminare a apelurilor trebuie, în principiu, să fie simetrice, asimetriile necesitând justificări adecvate.

               (3)

               Divergențele semnificative la nivelul reglementării tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețelele fixe și în rețelele mobile creează denaturări grave ale concurenței. Situația de pe piața terminării apelurilor este aceea a unui acces bidirecțional în care se presupune că ambii operatori de interconectare beneficiază de acordul existent în acest sens, dar, deoarece acești operatori se află, în același timp, în concurență pentru abonați, ratele de terminare a apelurilor pot avea implicații strategice și concurențiale importante. Atunci când ratele de terminare a apelurilor sunt fixate la un nivel care depășește costurile eficiente, se creează transferuri substanțiale între piețele de telefonie fixă și mobilă și consumatori. În plus de aceasta, pe piețele în care operatorii dețin cote de piață asimetrice, se poate ajunge la plata unor sume importante de concurenții mai mici spre concurenții mai mari. În plus, nivelul absolut al tarifelor de terminare a apelurilor în rețelele mobile rămâne ridicat într-o serie de state ale SEE în comparație cu tarifele practicate în alte țări din afara SEE, precum și în comparație cu tarifele de terminare a apelurilor în rețelele fixe în general, ceea ce se traduce în continuare cu prețuri ridicate, deși în scădere, pentru consumatorii finali. Un tarif ridicat de terminare a apelurilor are tendința de a conduce la prețuri cu amănuntul ridicate pentru originarea apelurilor și o rată a utilizării proporțional mai scăzută, diminuându-se astfel bunăstarea consumatorului.

               (4)

               Lipsa armonizării în ceea ce privește aplicarea principiilor contabilității costurilor la piața terminării apelurilor demonstrează necesitatea unei abordări comune care să ofere o securitate juridică mai ridicată și măsuri de stimulare adecvate pentru investitorii potențiali și care să reducă povara legislativă suportată de operatorii care acționează în prezent în mai multe state ale SEE. Obiectivul unui cadru legislativ coerent pentru piețele de terminare a apelurilor este clar, este recunoscut de ANR-uri și a fost menționat în mod repetat de către Comisia Europeană și Autoritate în contextul evaluării propunerilor de măsuri în temeiul articolului 7 din Directiva-cadru efectuate de acestea.

               (5)

               Anumite prevederi ale cadrului legislativ pentru rețelele și serviciile de comunicare electronică impun instituirea unor mecanisme de contabilitate a costurilor și de obligații de control al prețurilor, necesare și adecvate, și anume articolele 9, 11 și 13 coroborate cu considerentul 20 din actul menționat în anexa XI la Acordul privind SEE, la punctul 5cj [Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (7)] (Directiva privind accesul), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta (8).

               (6)

               Actul menționat în anexa XI la Acordul privind SEE, la punctul 26j (Recomandarea 2005/698/CE a Comisiei din 19 septembrie 2005 privind separarea contabilă și contabilitatea costurilor în temeiul cadrului reglementar al comunicațiilor electronice (9)), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta (10), a prevăzut un cadru pentru o aplicare coerentă a prevederilor specifice referitoare la contabilitatea costurilor și la separarea contabilă, în vederea ameliorării transparenței sistemului contabil de reglementare, a metodologiilor, precum și a procedurilor de audit și raportare, spre beneficiul tuturor părților implicate.

               (7)

               Serviciul furnizat la nivelul pieței de gros de terminare a apelurilor de voce este serviciul necesar pentru terminarea apelurilor la puncte fixe (în rețele fixe) sau la abonați (în rețele mobile). Sistemul de tarifare din SEE se bazează pe principiul „Calling Party Network Pays” (adică rețeaua părții apelante plătește) ceea ce înseamnă că tariful de terminare este stabilit de rețeaua apelată și plătit de rețeaua apelantă. Acest serviciu nu îi este facturat apelatului și acesta nu are, în general, niciun motiv să reacționeze la prețul de terminare stabilit de furnizorul său de rețea. În acest context, tarifarea excesivă este preocuparea principală, în materie de concurență, a autorităților de reglementare. Prețurile ridicate de terminare a apelurilor sunt recuperate, în final, prin impunerea unor tarife mai ridicate pentru apeluri utilizatorilor finali. Având în vedere situația de acces bidirecțional a piețelor de terminare a apelurilor, alte probleme potențiale de concurență includ subvenționarea încrucișată între operatori. Aceste probleme potențiale de concurență apar atât pe piața terminării apelurilor în rețele fixe, cât și pe cea în rețele mobile. Astfel, având în vedere capacitatea și motivația operatorilor de terminare a apelurilor de a ridica în mod substanțial prețurile peste costuri, tarifarea în funcție de costuri este considerată ca fiind cea mai potrivită măsură pentru a rezolva această problemă pe termen mediu. Considerentul 20 din Directiva privind accesul menționează că metoda de recuperare a costurilor trebuie să fie adaptată situației. Având în vedere caracteristicile specifice ale piețelor de terminare a apelurilor și problemele asociate legate de concurență și de distribuție, Comisia Europeană și Autoritatea au recunoscut de multă vreme că stabilirea unei abordări comune bazate pe un standard de cost eficient și pe aplicarea unor tarife simetrice de terminare a apelurilor ar promova eficiența și concurența sustenabilă și ar maximiza beneficiile consumatorilor din punct de vedere al prețului și al ofertelor de servicii.

               (8)

               În conformitate cu articolul 8 alineatul (1) al Directivei-cadru, statele SEE se asigură că, la îndeplinirea sarcinilor de reglementare prevăzute de directiva în cauză și de directivele specifice, în special cele menite să asigure o concurență efectivă, ANR-urile țin cât mai mult seama de faptul că este de dorit ca reglementările să fie neutre din punct de vedere tehnologic. Articolul 8 alineatul (2) din Directiva-cadru impune, de asemenea, ANR-urilor să promoveze concurența, printre altele, prin garantarea unui beneficiu maxim utilizatorilor în ceea ce privește alegerea, prețul și calitatea serviciilor și asigurându-se totodată că nu există nici un fel de denaturare sau restricție a concurenței. Pentru a realiza aceste obiective, precum și o aplicare consecventă în toate statele SEE, tarifele de terminare reglementate trebuie reduse, cât mai repede, la nivelul costurilor unui operator eficient.

               (9)

               Într-un mediu competitiv, operatorii ar concura pe baza costurilor curente și nu ar fi compensați pentru costurile suportate din cauza unor ineficiențe. Datele referitoare la costurile istorice trebuie, prin urmare, convertite în costuri curente pentru a reflecta costurile unui operator eficient care utilizează o tehnologie modernă.

               (10)

               Operatorii compensați pentru costurile reale suportate pentru terminarea apelurilor nu sunt prea motivați să amelioreze eficacitatea. Implementarea unui model bottom-up este coerentă cu conceptul dezvoltării unei rețele pentru un operator eficient, iar modelul economic/tehnic de rețea eficientă este construit cu ajutorul costurilor curente. Acesta reflectă mai degrabă cantitatea de echipamente necesară, și nu cantitatea efectiv furnizată, și ignoră costurile moștenite.

               (11)

               Având în vedere faptul că un model bottom-up se bazează în cea mai mare parte pe date derivate – de exemplu, costurile de rețea sunt calculate pe baza informațiilor de la vânzătorii de echipamente –, autoritățile de reglementare ar putea dori coroborarea rezultatelor unui model bottom-up cu rezultatele unui model top-down, pentru a produce rezultate cât mai fiabile posibil și pentru a evita discrepanțele prea mari între cheltuielile de exploatare, costul investițiilor și repartiția costurilor între un operator ipotetic și unul real. Pentru a identifica și ameliora eventualele deficiențe ale modelului bottom-up, cum ar fi asimetria informației, ANR trebuie să compare rezultatele abordării prin modelizarea bottom-up cu cele obținute printr-un model corespondent top-down care folosește date verificate.

               (12)

               Modelul costului trebuie să se bazeze pe alegerea tehnologiilor eficiente, disponibile pe durata prevăzută de model, în măsura în care acestea pot fi identificate. De aceea, un model bottom-up elaborat în prezent ar putea, în principiu, să plece de la ipoteza că rețelele de bază pentru rețelele fixe fac parte din următoarea generație de rețele (NGN). Modelul bottom-up pentru rețelele mobile ar trebui să plece de la ipoteza unei combinații între 2G și 3G pentru partea de acces a rețelei conform situației anticipate, în timp ce partea de bază a rețelei ar putea să se întemeieze pe NGN.

               (13)

               Având în vedere caracteristicile speciale ale piețelor de terminare a apelurilor, costurile serviciilor de terminare a apelurilor trebuie să fie calculate pe baza unui model de costuri incrementale pe termen lung (LRIC). Într-un model LRIC, toate costurile sunt variabile și, deoarece se presupune că toate activele sunt înlocuite pe termen lung, fixarea cheltuielilor pe baza LRIC permite recuperarea eficientă a costurilor. Modelele LRIC includ numai acele costuri generate de furnizarea unei prestări suplimentare definite. O abordare a costurilor incrementale care atribuie numai costurile generate eficient, care nu ar fi suportate dacă serviciul inclus în prestarea suplimentară nu ar mai fi furnizat (adică costurile evitabile), promovează producția și consumul eficiente și minimizează denaturările potențiale ale concurenței. Cu cât ratele de terminare a apelurilor se îndepărtează mai mult de costurile incrementale, cu atât vor fi mai mari denaturările concurenței între piețele de telefonie fixă și mobilă și/sau între operatorii cu cote de piață și fluxuri de trafic asimetrice. De aceea este justificată aplicarea unei abordări LRIC pure, conform căreia prestarea suplimentară relevantă este serviciul de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros și care include numai costurile evitabile. O abordare LRIC ar permite și recuperarea tuturor costurilor fixe și variabile (din moment ce se consideră că, pe termen lung, costurile fixe vor deveni variabile), care se adaugă furnizării serviciului de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros, facilitând astfel recuperarea eficientă a costurilor.

               (14)

               Costurile evitabile reprezintă diferența dintre costurile totale pe termen lung identificate ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale identificate pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii, cu excepția serviciului de terminare a apelurilor furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros (adică costul separat al unui operator care nu oferă părților terțe serviciul de terminare). Pentru asigurarea unei atribuiri adecvate a costurilor, trebuie făcută distincția între costurile legate de trafic – adică toate costurile fixe și variabile care cresc cu nivelul traficului – și cele nelegate de trafic – adică toate costurile care nu cresc atunci când crește traficul. Pentru identificarea costurilor evitabile care corespund serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros, costurile nelegate de trafic trebuie ignorate. Apoi, poate fi indicată atribuirea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii (cum ar fi originarea apelurilor, SMS, MMS, bandă largă, linii închiriate etc.), serviciul de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros fiind luat în considerare abia la sfârșit. Costurile atribuite serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros trebuie, astfel, să fie egale cu costurile suplimentare generate de furnizarea serviciului. Prin urmare, contabilizarea costurilor bazată pe abordarea LRIC pentru serviciile de terminare a apelurilor furnizate la nivelul pieței de gros a telefoniei fixe și mobile trebuie să permită numai recuperarea costurilor care ar putea fi evitate dacă nu ar mai fi furnizat un serviciu de terminare a apelurilor părților terțe la nivelul pieței de gros.

               (15)

               Se poate observa că terminarea apelurilor este un serviciu care generează beneficii atât pentru partea apelantă, cât și pentru partea apelată (dacă apelatul nu ar realiza un beneficiu, el nu ar accepta apelul), ceea ce sugerează că ambele părți contribuie la generarea costurilor. Utilizarea principiului ocazionării costurilor pentru stabilirea prețurilor în funcție de costuri ar sugera că acestea din urmă trebuie suportate de cel care le-a generat. Având în vedere caracterul bilateral al piețelor de terminare a apelurilor în care costurile sunt generate de două părți, nu toate costurile aferente trebuie recuperate prin tarifele reglementate de terminare a apelurilor, la nivelul pieței de gros. În sensul prezentei recomandări, însă, se pot recupera prin tarifele la nivelul pieței de gros toate costurile evitabile ale serviciului de terminare a apelurilor furnizat pe piața de gros, adică toate costurile care cresc odată cu creșterea traficului de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros.

               (16)

               La stabilirea tarifelor de terminare a apelurilor, orice deviație de la un nivel unic al costului eficient trebuie justificată de diferențe de cost obiective care nu pot fi controlate de operatori. În cazul rețelelor fixe nu a fost identificată nicio astfel de diferență obiectivă de cost care să fie în afara controlului operatorului. În cazul rețelelor mobile, o repartiție inegală a frecvențelor poate fi considerată un factor exogen care generează diferențe ale costurilor unitare între operatorii de telefonie mobilă. Diferențe exogene de cost pot apărea atunci când repartizarea frecvențelor nu s-a realizat cu ajutorul unor mecanisme bazate pe principiile pieței, ci pe baza unui proces secvențial de acordare a licențelor. Atunci când repartizarea frecvențelor se realizează cu ajutorul unui mecanism bazat pe principiile pieței cum ar fi licitația sau atunci când există o piață secundară, diferențele de cost datorate frecvențelor sunt generate într-un mod mai intrinsec și este posibilă reducerea lor semnificativă sau eliminarea lor.

               (17)

               Cei nou-intrați pe piețele de telefonie mobilă riscă să aibă și costuri unitare mai ridicate pentru o perioadă de tranziție, până când ating nivelul minim de eficiență. În astfel de situații, după ce au identificat existența unor obstacole pentru intrarea și dezvoltarea pe piața cu amănuntul, ANR-urile le pot permite acestora să își recupereze costurile incrementale mai ridicate față de cele ale operatorului modelizat, în decursul unei perioade de tranziție de până la patru ani de la intrarea pe piață. Este rezonabil să se prevadă o perioadă de patru ani pentru eliminarea treptată a asimetriilor, în baza poziției comune a ERG și potrivit estimării conform căreia pe piața telefoniei mobile ar fi necesari trei-patru ani după intrarea pe piață pentru a se ajunge la o cotă de piață între 15 și 20 % care să se apropie, astfel, de nivelul minim de eficiență. Aceasta diferă de situația celor nou-intrați pe piețele de telefonie fixă, care au posibilitatea de a obține costuri unitare scăzute concentrându-și rețelele asupra unor legături cu o densitate ridicată în anumite zone geografice și/sau prin închirierea de inputuri pertinente în rețea de la operatorii istorici.

               (18)

               Abordarea preferată este o metodă de amortizare care să reflecte valoarea economică a unui activ. Totuși, dacă nu este posibilă elaborarea unui model fiabil de amortizare economică, alte abordări sunt posibile, inclusiv metoda de amortizare liniară, anuitățile sau anuitățile variabile. Criteriul pentru a alege între abordările alternative este cât de mult se apropie acestea de evaluarea economică a amortizării. Astfel, dacă nu este posibilă elaborarea unui model fiabil de amortizare economică, profilul amortizării fiecărui activ principal al modelului bottom-up trebuie examinat separat și trebuie aleasă abordarea care generează un profil de amortizare similar cu cel al amortizării economice.

               (19)

               În ceea ce privește nivelul de eficiență, piețelor de telefonie fixă și mobilă li se aplică considerente diferite. Nivelul minim de eficiență poate fi atins la niveluri diferite în sectorul telefoniei fixe și în cel al telefoniei mobile, aceasta depinzând de diversele cadre reglementare și comerciale care li se aplică fiecăruia.

               (20)

               Atunci când reglementează tarifele de terminare la nivelul pieței de gros, ANR-urile nu trebuie să împiedice operatorii să adopte acorduri alternative pentru schimbarea traficului de terminare pe viitor, în măsura în care aceste acorduri sunt coerente cu principiile pieței concurențiale.

               (21)

               O perioadă de tranziție până la 31 decembrie 2012 este considerată ca suficient de lungă pentru a permite, pe de o parte, ANR-urilor să implementeze modelul costului și, pe de altă parte, operatorilor să își adapteze planul de afaceri în consecință, răspunzând în același timp nevoii urgente de a garanta consumatorilor un beneficiu maxim în termen de tarife eficiente de terminare bazate pe costuri.

               (22)

               Pentru ANR-urile cu resurse limitate, ar putea fi necesară, în mod excepțional, o perioadă suplimentară de tranziție pentru pregătirea modelului recomandat al costului. În astfel de circumstanțe, dacă o ANR poate demonstra că o metodă (de exemplu, analiza comparativă) diferită de modelul bottom-up LRIC bazat pe costurile curente duce la rezultate coerente cu această recomandare și compatibile, din punct de vedere al eficienței, cu rezultatele generate de o piață competitivă, ea ar putea lua în calcul stabilirea unor prețuri provizorii pe baza acestei metode alternative până la 1 iulie 2014. ANR-urile care dispun de resurse limitate și pentru care ar fi cu adevărat disproporționată aplicarea metodei recomandate pentru calcularea costului după această dată pot continua să aplice o metodă alternativă până la revizuirea prezentei recomandări, cu excepția cazului în care organismul instituit pentru cooperarea dintre ANR-uri și Comisia Europeană și Autoritate, inclusiv grupurile de lucru aferente, furnizează sprijin practic și orientări suficiente pentru a compensa limitarea respectivă a resurselor și, în particular, costul implementării metodei recomandate. Rezultatele generate prin metode alternative nu trebuie să depășească media tarifelor de terminare a apelurilor stabilite de acele ANR-uri care implementează metoda recomandată pentru calcularea costului.

               (23)

               Prezenta recomandare a făcut obiectul consultării Comitetului pentru comunicații al AELS,

         RECOMANDĂ:

               1.

               Atunci când autoritățile naționale de reglementare (ANR-urile) impun, în conformitate cu articolul 13 din Directiva privind accesul, obligații de control al prețurilor operatorilor desemnați de ANR-uri ca deținători de putere semnificativă pe piețele de gros ale serviciilor de terminare a apelurilor de voce în rețelele de telefonie publică („piețele terminării apelurilor în rețele fixe și în rețele mobile”) în urma unor analize ale pieței realizate în conformitate cu articolul 16 din Directiva-cadru, ANR-urile trebuie să fixeze tarife de terminare a apelurilor pe baza costurilor suportate de un operator eficient. Aceasta implică și simetria tarifelor respective. În acest scop, ANR-urile trebuie să procedeze în modul descris în cele ce urmează.

               2.

               Se recomandă întemeierea evaluării costurilor eficiente pe costurile curente și utilizarea unei abordări prin modelizarea bottom-up bazată pe costurile incrementale pe termen lung (LRIC) drept metodă pertinentă pentru calcularea costurilor.

               3.

               ANR-urile pot compara rezultatele abordării prin modelizarea bottom-up cu cele ale unui model top-down care utilizează date verificate, pentru a controla și ameliora fiabilitatea rezultatelor, și pot efectua ajustările implicate.

               4.

               Modelul costului trebuie să se bazeze pe tehnologiile eficiente, disponibile pe durata prevăzută de model. Partea de bază a rețelelor fixe și a rețelelor mobile ar putea, în principiu, să facă parte din următoarea generație de rețele (NGN). Partea de acces a rețelelor mobile ar trebui, de asemenea, să se bazeze pe o combinație de telefonie 2G și 3G.

               5.

               Diferitele categorii de costuri la care se face referire în acest document sunt definite după cum urmează:

                           (a)

                           „costurile incrementale” sunt acele costuri care pot fi evitate dacă o anumită prestare suplimentară nu mai este furnizată (denumite și costuri evitabile);

                           (b)

                           „costurile legate de trafic” sunt toate acele costuri fixe și variabile care cresc atunci când crește traficul.

               6.

               În cadrul modelului LRIC, prestările suplimentare relevante trebuie definite ca serviciul de terminare a apelurilor de voce furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros. Aceasta implică faptul că, pentru evaluarea costurilor incrementale, ANR-urile trebuie să determine diferența dintre costurile totale pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale pe termen lung ale acestui operator în absența serviciului de terminare a apelurilor furnizat părților terțe la nivelul pieței de gros. Trebuie făcută o distincție între costurile legate de trafic și costurile nelegate de trafic, acestea din urmă trebuind să fie ignorate atunci când se calculează tarifele de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros. Abordarea recomandată în vederea identificării costurilor incrementale pertinente ar fi atribuirea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii decât celui de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței de gros, pentru ca acestuia din urmă să i se atribuie doar costurile reziduale legate de trafic. Aceasta implică alocarea serviciilor reglementate de terminare a apelurilor numai acelor costuri care ar fi putut fi evitate dacă serviciul de terminare a apelurilor la nivelul pieței de gros nu ar mai fi fost furnizat părților terțe. Principiile pentru calcularea serviciului suplimentar, furnizat la nivelul pieței de gros, de terminare a apelurilor în rețelele fixe și, respectiv, în rețelele mobile sunt detaliate în anexă.

               7.

               Abordarea recomandată cu privire la amortizarea activelor este amortizarea economică, atunci când aceasta este posibilă.

               8.

               Atunci când decide asupra scării adecvate a eficienței a operatorului modelizat, ANR-urile trebuie să țină cont de principiile pentru definirea unei scale a eficienței adecvate rețelelor mobile și fixe de terminare a apelurilor, astfel cum sunt definite în anexă.

               9.

               În cadrul determinării nivelului costului eficient, orice deviație de la principiile sus-menționate trebuie justificată prin diferențe obiective de cost care nu pot fi controlate de operatorul în cauză. Astfel de diferențe obiective de cost pot apărea pe piața terminării apelurilor în rețelele mobile ca urmare a unei repartiții inegale a frecvențelor. În măsura în care frecvențele suplimentare achiziționate în vederea furnizării la nivelul pieței de gros a serviciului de terminare a apelurilor sunt incluse în modelul costului, ANR-urile trebuie să revizuiască în mod regulat diferențele obiective de cost, determinând, printre altele, dacă, pe o bază estimativă, frecvențe suplimentare ar putea deveni disponibile prin procese de atribuire bazate pe principiile pieței care ar duce la dispariția diferențelor de cost rezultate din repartizarea existentă sau dacă acest dezavantaj relativ în termen de cost se reduce în timp, odată cu creșterea volumelor ultimilor intrați.

               10.

               Dacă se poate demonstra că un operator nou-intrat pe piața telefoniei mobile, care își desfășoară activitatea sub nivelul minim de eficiență, suportă costuri unitare incrementale mai mari decât cele ale operatorului modelizat, după ce au identificat existența unor obstacole pentru intrarea și dezvoltarea pe piața cu amănuntul, ANR-urile pot permite recuperarea acestor costuri superioare pe durata unei perioade de tranziție, prin tarife reglementate de terminare a apelurilor. O astfel de perioadă nu trebuie să depășească patru ani de la intrarea pe piață.

               11.

               Prezenta recomandare nu aduce atingere deciziilor reglementare luate anterior de ANR-uri cu privire la problemele ridicate de aceasta. Cu toate acestea, ANR-urile trebuie să se asigure că, până la 31 decembrie 2012, tarifele de terminare a apelurilor sunt implementate simetric și eficient în ceea ce privește costurile, în funcție de diferențele obiective de cost identificate în conformitate cu punctele 9 și 10.

               12.

               În condiții excepționale în care o ANR nu are capacitatea, în special din cauza resurselor limitate, de a finaliza la timp modelul recomandat al costului și poate demonstra că o metodă diferită de modelul bottom-up LRIC bazat pe costurile curente duce la rezultate coerente cu această recomandare și compatibile, din punct de vedere al eficienței, cu rezultatele generate de o piață competitivă, ea ar putea lua în calcul stabilirea unor prețuri provizorii pe baza acestei metode alternative până la 1 iulie 2014. ANR-urile care dispun de resurse limitate și pentru care ar fi cu adevărat disproporționată aplicarea metodei recomandate pentru calcularea costului după această dată, pot continua să aplice o metodă alternativă până la revizuirea prezentei recomandări, cu excepția cazului în care organismul instituit pentru cooperarea dintre ANR-uri și Comisia Europeană și Autoritate, inclusiv grupurile de lucru aferente, furnizează sprijin practic și orientări suficiente pentru a compensa limitarea respectivă a resurselor și, în particular, costul implementării metodei recomandate. Rezultatele generate prin metode alternative nu trebuie să depășească media tarifelor de terminare a apelurilor stabilite de acele ANR-uri care implementează metoda recomandată pentru calcularea costului.

               13.

               Prezenta recomandare va fi reexaminată în conformitate cu orice modificare ulterioară a Recomandării 2009/396/CE a Comisiei Europene cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în UE.

               14.

               Prezenta recomandare se adresează statelor AELS.

      Adoptată la Bruxelles, 13 aprilie 2011.

            Pentru Autoritatea AELS de supraveghere

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Președinte în exercițiu

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Membru al Colegiului

      (1)  Corespunde Recomandării 2009/396/CE a Comisiei Europene din 7 mai 2009 cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în UE (JO L 124, 20.5.2009, p. 67), astfel cum a fost adaptată la Acordul privind SEE.

      (2)  Denumită în continuare „Autoritatea”.

      (3)  Denumit în continuare „Acordul privind SEE”.

      (4)  JO L 108, 24.4.2002, p. 33.

      (5)  JO L 200, 30.7.2002, p. 38.

      (6)  Decizia nr. 10/2004 a Comitetului mixt al SEE (JO L 116, 22.4.2004, p. 58 și Suplimentul SEE nr. 20, 22.4.2004, p. 13), intrată în vigoare la 7 februarie 2004.

      (7)  JO L 108, 24.4.2002, p. 7.

      (8)  Decizia nr. 11/2004 a Comitetului mixt al SEE (JO L 116, 22.4.2004, p. 60 și Suplimentul SEE nr. 20, 22.4.2004, p. 14), intrată în vigoare la 1 noiembrie 2004.

      (9)  JO L 266, 11.10.2005, p. 64.

      (10)  Decizia nr. 84/2004 a Comitetului mixt al SEE (JO L 280, 23.10.2008, p. 18 și Suplimentul SEE nr. 64, 23.10.2008, p. 11), intrată în vigoare la 5 iulie 2008.

      ANEXĂ

         Principiile de calcul al tarifelor de terminare a apelurilor în rețelele fixe la nivelul pieței angro/en gros

      Costurile incrementale pertinente (adică costurile evitabile) ale unui serviciu de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței angro/en gros reprezintă diferența dintre costurile totale pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale pe termen lung ale acestui operator când acesta nu furnizează părților terțe serviciul de terminare a apelurilor la nivelul pieței angro/en gros.
      Trebuie făcută o distincție între costurile legate de trafic și cele nelegate de trafic pentru a se garanta atribuirea corectă a acestor costuri. Costurile nelegate de trafic trebuie ignorate atunci când se calculează tarifele angro/en gros de terminare a apelurilor. Dintre costurile legate de trafic, trebuie atribuite prestării suplimentare de terminare a apelurilor numai acelea care ar putea fi evitate în absența furnizării unui serviciu de terminare a apelurilor la nivelul pieței angro/en gros. Aceste costuri evitabile pot fi calculate prin alocarea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii decât celui de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței angro/en gros (cum ar fi originarea apelurilor, serviciile de date mobile, IPTV etc.), numai costurile reziduale legate de trafic fiind alocate serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței angro/en gros.
      Din oficiu, demarcația între costurile legate de trafic și cele nelegate de acesta este reprezentată de primul punct de concentrare a traficului. Într-o rețea PSTN acest punct ar trebui să se situeze, în mod normal, în amonte de cartea de linii, în concentrator (distant). Banda lărgită echivalent NGN este cartea de linii în DSLAM/MSAN (1). Atunci când DSLAM/MSAN se situează într-un cabinet stradal, trebuie verificat dacă bucla din amonte, dintre cabinet și comutatorul/repartitorul principal (MDF) este un mediu comun și trebuie tratată ca parte a categoriei de costuri legate de trafic, caz în care punctul de demarcare între costurile legate și cele nelegate de trafic va fi situat în cabinetul stradal. Dacă o capacitate dedicată este alocată serviciului de terminare a apelurilor de voce fără o raportare la tehnologia utilizată, atunci punctul de demarcație rămâne la nivelul concentratorului (distant).
      În conformitate cu abordarea descrisă mai sus, exemple de costuri care ar fi incluse în serviciul suplimentar de terminare a apelurilor ar include capacitatea suplimentară de rețea necesară transportului de trafic suplimentar de terminare a apelurilor la nivelul pieței angro/en gros (de exemplu, infrastructura adițională de rețea, în măsura în care este justificată de necesitatea de a crește capacitatea în scopul suportării traficului suplimentar de terminare a apelurilor la nivelul pieței angro/en gros), precum și costurile comerciale suplimentare angro/en gros legate în mod direct de furnizarea către părțile terțe, la nivelul pieței angro/en gros, a serviciului de terminare a apelurilor.
      Pentru a determina nivelul de eficiență al unui operator în scopurile modelului costului, ANR-urile trebuie să ia în considerare faptul că, în rețelele fixe, operatorii au posibilitatea de a-și construi rețelele în anumite zone geografice și de a se concentra asupra unor legături cu o densitate ridicată și/sau de a închiria inputuri pertinente în rețea de la operatorii istorici. Atunci când definesc nivelul unic de eficiență, ANR-urile trebuie să țină cont de necesitatea promovării unui acces eficace, recunoscând în același timp că, în anumite condiții, micii operatori pot furniza servicii la costuri unitare mai scăzute în zone geografice mai restrânse. De asemenea, se poate presupune că micii operatori care nu pot beneficia de aceleași avantaje de scară în zone geografice mai extinse ca și marii operatori, pot mai degrabă achiziționa inputuri angro/en gros decât să furnizeze ei înșiși serviciile de terminare.

         Principiile de calcul al tarifelor de terminare a apelurilor în rețelele mobile la nivelul pieței angro/en gros

      Costurile incrementale pertinente (adică costurile evitabile) ale unui serviciu de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței angro/en gros reprezintă diferența dintre costurile totale pe termen lung ale unui operator care furnizează gama sa completă de servicii și costurile totale pe termen lung ale unui operator care nu furnizează părților terțe serviciul de terminare a apelurilor la nivelul pieței angro/en gros.
      Trebuie făcută o distincție între costurile legate de trafic și cele nelegate de trafic pentru a se garanta atribuirea corectă a acestor costuri. Costurile nelegate de trafic trebuie ignorate atunci când se calculează tarifele angro/en gros de terminare a apelurilor. Dintre costurile legate de trafic, trebuie atribuite prestării suplimentare de terminare a apelurilor numai acelea care ar putea fi evitate în absența furnizării unui serviciu de terminare a apelurilor la nivelul pieței angro/en gros. Aceste costuri evitabile pot fi calculate prin alocarea costurilor legate de trafic mai întâi altor servicii decât celui de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței angro/en gros (cum ar fi originarea apelurilor, SMS, MMS etc.), fiind alocate serviciului de terminare a apelurilor furnizat la nivelul pieței angro/en gros numai costurile reziduale legate de trafic.
      Costurile terminalului și ale cartelei SIM nu sunt legate de trafic și trebuie excluse din modelul de calculare a costurilor pentru serviciile de terminare a apelurilor furnizate la nivelul pieței angro/en gros.
      Gradul de acoperire este cel mai bine descris prin aptitudinea sau posibilitatea de a efectua un apel unic din orice punct al rețelei într-un anumit moment, termenul de capacitate însemnând costurile adiționale de rețea necesare pentru suportarea nivelelor crescătoare de trafic. Necesitatea de a furniza abonaților o astfel de acoperire generează costuri nelegate de trafic care nu trebuie atribuite furnizării suplimentare, la nivelul pieței angro/en gros, a serviciului de terminare a apelurilor. Investițiile în piețe mature de rețele mobile sunt mai degrabă justificate de creșterea capacității și de elaborarea unor noi servicii care trebuie să se reflecte în modelul costului. Costul incremental al serviciilor de terminare a apelurilor furnizate la nivelul pieței angro/en gros trebuie, prin urmare, să excludă costurile aferente acoperirii și să includă costurile aferente capacității suplimentare, în măsura în care acestea sunt generate de furnizarea unor servicii de terminare a apelurilor de voce la nivelul pieței angro/en gros.
      Costurile utilizării frecvențelor (autorizația de conservare și utilizare a frecvențelor) suportate ca urmare a furnizării abonaților rețelei de servicii la nivelul pieței cu amănuntul sunt determinate, la început, de numărul de abonați, nefiind, deci, legate de trafic și nu trebuie luate în considerate atunci când se calculează furnizarea suplimentară, la nivelul pieței angro/en gros, a serviciului de terminare a apelurilor. Costurile achiziționării unor frecvențe suplimentare în vederea creșterii capacității (peste minimul necesar furnizării de servicii abonaților, la nivelul pieței cu amănuntul) în scopul suportării traficului suplimentar care rezultă din furnizarea serviciului de terminare a apelurilor de voce, la nivelul pieței angro/en gros, trebuie incluse, atunci când este posibil, pe baza costurilor de oportunitate previzionate.
      În conformitate cu abordarea descrisă mai sus, exemplele de costuri care ar fi incluse în serviciul suplimentar de terminare a apelurilor ar include capacitatea suplimentară de rețea necesară transportului de trafic suplimentar la nivelul pieței angro/en gros (de exemplu, infrastructura adițională de rețea în măsura în care este justificată de necesitatea de a crește capacitatea în scopul suportării traficului suplimentar la nivelul pieței angro/en gros). Astfel de costuri legate de rețea ar putea include centrele adiționale de comutare ale serviciilor mobile (MSCs adiționale) sau rețeaua principală absolut necesară pentru transportul traficului de terminare a apelurilor spre părțile terțe. De asemenea, atunci când unele elemente ale rețelei sunt partajate în scopul de a furniza servicii de originare și de terminare a apelurilor, cum ar fi stațiile de bază de telefonie mobilă sau stațiile de emisie-recepție de bază (BTS), aceste elemente sunt incluse în modelul costului de terminare a apelurilor în măsura în care sunt necesare pentru capacitatea suplimentară de care este nevoie pentru transportul traficului de terminare a apelurilor spre părțile terțe. În plus, costurile suplimentare aferente frecvențelor și costurile comerciale suplimentare angro/en gros legate în mod direct de furnizarea părților terțe, la nivelul pieței angro/en gros, a serviciului de terminare a apelurilor, ar fi, de asemenea, luate în considerare. Aceasta implică faptul că costurile aferente acoperirii, costurile generale inevitabile și costurile comerciale de la nivelul pieței cu amănuntul nu sunt incluse.
      Pentru determinarea nivelului minim de eficiență în scopurile modelului costului și având în vedere evoluția cotelor de piață într-un anumit număr de state membre ale AELS, abordarea recomandată este fixarea acestui nivel la o cotă de piață de 20 %. Se poate presupune că operatorii telefoniei mobile care au intrat pe piață vor face eforturi pentru maximizarea eficienței și veniturilor și vor fi, astfel, capabili de a atinge o cotă minimă de piață de 20 %. În cazul în care o ANR poate demonstra că pe teritoriul statului membru al AELS respectiv condițiile de piață implică un nivel minim de eficiență diferit, atunci ea se poate abate de la abordarea recomandată.

         (1)  Multiplexor de acces pentru linia digitală de abonat/Nod de acces multiservicii.