title: Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 27 iunie 2019 privind vulnerabilitățile pe termen mediu ale sectorului imobiliar rezidențial din Finlanda (CERS/2019/8)2019/C 366/05

text:
               30.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/29

      RECOMANDAREA COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC
      din 27 iunie 2019
      privind vulnerabilitățile pe termen mediu ale sectorului imobiliar rezidențial din Finlanda
      (CERS/2019/8)
      (2019/C 366/05)
      CONSILIUL GENERAL AL COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
      având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic  (1), în special articolele 3, 16, 17 și 18,
      întrucât:

                  (1)

                  Sectorul imobiliar joacă un rol important în economie, iar evoluțiile acestuia pot avea o influență semnificativă asupra sistemului financiar. Crizele financiare din trecut au demonstrat că evoluțiile nesustenabile de pe piețele imobiliare pot avea repercusiuni grave asupra stabilității sistemului financiar și a economiei în ansamblu, ceea ce poate conduce și la efecte negative de propagare transfrontalieră. Evoluțiile nefavorabile de pe piețele imobiliare din anumite state membre au condus în trecut la pierderi mari din credite și/sau au avut un impact negativ asupra economiei reale. Aceste efecte reflectă interacțiunea strânsă dintre sectorul imobiliar, furnizorii de finanțare și alte sectoare economice. În plus, circuitele de răspuns puternice dintre sistemul financiar și economia reală amplifică orice evoluție negativă.

                  (2)

                  Aceste legături sunt importante deoarece arată că riscurile care provin din sectorul imobiliar pot avea un impact sistemic de natură prociclică. Vulnerabilitățile sistemului financiar tind să se acumuleze în faza de ascensiune a ciclului imobiliar. Riscurile finanțării, percepute ca fiind mai scăzute, și accesul mai facil la aceasta pot contribui la o expansiune rapidă a creditului și a investițiilor, în paralel cu o cerere sporită pentru bunuri imobile, exercitând presiuni în sensul creșterii prețurilor imobilelor. Întrucât valorile rezultate mai mari ale garanțiilor reale favorizează în continuare cererea și oferta de credit, aceste dinamici autosusținute pot conduce la potențiale consecințe sistemice. În schimb, în faza de declin a ciclului imobiliar, condițiile de creditare mai stricte, aversiunea sporită față de riscuri și presiunea în sensul scăderii prețurilor din sectorul imobiliar pot afecta negativ reziliența debitorilor și a creditorilor, determinând deteriorarea condițiilor economice.

                  (3)

                  Vulnerabilitățile legate de sectorul imobiliar rezidențial pot constitui o sursă de risc sistemic și pot afecta stabilitatea financiară, atât direct, cât și indirect. Efectele directe sunt pierderi din credite la portofoliile de credite ipotecare din cauza unor condiții economice sau financiare nefavorabile și a unor evoluții negative simultane pe piața imobiliară rezidențială. Efectele indirecte se pot referi la ajustări ale consumului gospodăriilor populației, conducând la consecințe suplimentare pentru economia reală și pentru stabilitatea financiară.

                  (4)

                  Astfel cum se menționează în considerentul 4 din Recomandarea CERS/2013/1 (2), obiectivul final al politicii macroprudențiale este de a contribui la salvgardarea stabilității sistemului financiar în ansamblu, inclusiv prin consolidarea rezilienței sistemului financiar și prin diminuarea acumulării de riscuri sistemice, asigurând pe această cale o contribuție sustenabilă a sectorului financiar la creșterea economică.

                  (5)

                  În acest scop, autoritățile macroprudențiale pot utiliza una sau mai multe dintre măsurile macroprudențiale bazate pe capital stabilite în Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (3) și în Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4) și/sau măsuri macroprudențiale bazate pe debitor, care se bazează exclusiv pe legislația națională, în funcție de evaluarea riscurilor. În timp ce măsurile bazate pe capital urmăresc în principal să crească reziliența sistemului financiar, măsurile bazate pe debitor pot fi adecvate în special pentru a împiedica acumularea în continuare de riscuri sistemice.

                  (6)

                  În plus, Recomandarea CERS/2013/1 recomandă ca statele membre să asigure un cadru juridic care să permită autorităților macroprudențiale să aibă control direct sau competențe de recomandare cu privire la instrumentele macroprudențiale identificate în această recomandare.

                  (7)

                  În 2016, Comitetul european pentru risc sistemic (CERS) a desfășurat o evaluare la nivelul Uniunii a vulnerabilităților legate de sectorul imobiliar rezidențial (5). Această evaluare a permis CERS să identifice o serie de vulnerabilități pe termen mediu în mai multe țări drept surse de risc sistemic pentru stabilitatea financiară, ceea ce a condus la emiterea de avertismente către opt țări, printre care Finlanda (6).

                  (8)

                  În 2016, principala vulnerabilitate identificată pe piața imobiliară rezidențială din Finlanda consta în îndatorarea ridicată și în creștere a gospodăriilor populației, o proporție semnificativă a gospodăriilor populației fiind potențial vulnerabilă la condiții economice sau financiare nefavorabile sau la evoluții negative pe această piață.

                  (9)

                  CERS a finalizat recent o evaluare sistematică și prospectivă la nivelul Spațiului Economic European (SEE) a vulnerabilităților legate de sectorul imobiliar rezidențial (7).

                  (10)

                  În ceea ce privește Finlanda, această evaluare recentă a arătat că îndatorarea gospodăriilor populației este mai ridicată decât în 2016. Recent, această creștere a fost explicată parțial de credite contractate de societăți din domeniul rezidențial (8), iar apoi rambursate din venitul gospodăriilor populației și al altor investitori care dețin acțiuni la aceste societăți. În plus, noile dovezi disponibile referitoare la normele de creditare pentru credite ipotecare noi sprijină dovezile anterioare privind vulnerabilitatea potențială a unei proporții semnificative a gospodăriilor populației care contractează credite ipotecare noi la condiții economice sau financiare nefavorabile sau la evoluții negative pe piața imobiliară rezidențială.

                  (11)

                  Din 2016, autoritățile naționale din Finlanda au înăsprit sau au introdus mai multe măsuri bazate pe debitor și pe capital: (i) în 2017, Consiliul Finanssivalvonta (autoritatea de supraveghere financiară din Finlanda) a introdus, în conformitate cu articolul 458 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, un nivel minim de 15 % al ponderii de risc medii pentru creditele pentru locuințe aferent instituțiilor de credit care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating; (ii) în 2018, a fost impus tuturor instituțiilor de credit un amortizor de risc sistemic între 1 % și 3 %; (iii) în 2018, limita care se aplică raportului împrumut/garanții (LTV) a fost înăsprită de la 90 % la 85 %; și (iv) tot în 2018, Finanssivalvonta a emis recomandări referitoare la normele de creditare pentru credite noi, care s-au aplicat și creditelor acordate societăților din domeniul rezidențial. În plus, deductibilitatea fiscală a cheltuielilor cu dobânzile ipotecare a fost redusă de la 100 % în 2011 la 25 % în 2019.

                  (12)

                  În ciuda acestor măsuri recent introduse și cu excepția limitei care se aplică raportului LTV, alte măsuri obligatorii din punct de vedere juridic bazate pe debitor, și anume limite care se aplică raportului datorii/venituri (DTI) și raportului serviciul datoriei/venituri (DSTI), precum și limite ale scadențelor, încă nu sunt disponibile în Finlanda, deși astfel de măsuri pot fi necesare pe termen mediu în cazul în care vulnerabilitățile legate de îndatorarea gospodăriilor populației continuă să crească. Activarea limitelor care se aplică fie raportului DTI, fie raportului DSTI, în combinație cu limite ale scadenței, ar crește eficacitatea măsurilor macroprudențiale deja existente. În plus, raportul LTV este în prezent definit într-un mod care permite altor active decât activele imobiliare să fie considerate garanții reale.

                  (13)

                  Prin urmare, CERS a concluzionat că măsurile macroprudențiale existente sau disponibile în Finlanda sunt parțial corespunzătoare și parțial suficiente pentru a aborda vulnerabilitățile legate de îndatorarea gospodăriilor populației pe termen mediu. În consecință, sunt necesare măsuri suplimentare pentru a aborda aceste vulnerabilități care pot constitui o sursă de risc sistemic. Măsurile propuse în prezenta recomandare urmăresc să completeze măsurile macroprudențiale existente din Finlanda.

                  (14)

                  Scopul prezentei recomandări este de a recomanda includerea în legislația finlandeză a unor măsuri suplimentare obligatorii din punct de vedere juridic bazate pe debitor, precum și adoptarea unor astfel de măsuri pentru a preveni creșterea vulnerabilităților legate de îndatorarea gospodăriilor populației.

                  (15)

                  Prezenta recomandare nu aduce atingere mandatelor privind politica monetară ale băncilor centrale din Uniune.

                  (16)

                  Recomandările CERS sunt publicate după informarea Consiliului Uniunii Europene de către Consiliul general cu privire la intenția acestuia din urmă de a emite aceste recomandări și după ce Consiliul a avut posibilitatea de a-și prezenta reacțiile față de acestea, iar destinatarii au fost informați de intenția publicării,

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
      SECȚIUNEA 1

         RECOMANDĂRI

         Recomandarea A – Cadru juridic pentru măsuri bazate pe debitor

                  1.

                  Se recomandă ca Finlanda să asigure că actualul cadru juridic pentru măsuri bazate pe debitor include cel puțin următoarele măsuri obligatorii din punct de vedere juridic bazate pe debitor:

                              (a)

                              limite care se aplică raportului DTI sau limite care se aplică raportului DSTI;

                              (b)

                              limite care se aplică raportului LTV; și

                              (c)

                              limite ale scadențelor.

                  2.

                  Se recomandă ca Finlanda să modifice definiția raportului LTV în actualul cadru juridic pentru măsurile bazate pe debitor.

         Recomandarea B – Activarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit

                  1.

                  Se recomandă ca, în așteptarea modificării cadrului juridic existent, astfel cum se menționează în Recomandarea A, autoritățile naționale din Finlanda însărcinate cu activarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit să aplice măsuri care nu sunt obligatorii din punct de vedere juridic bazate pe debitor, pentru a preveni o proporție semnificativă sau în creștere a debitorilor care contractează credite ipotecare noi care nu ar fi în măsură să-și ramburseze datoriile sau să-și păstreze nivelul consumului în urma unor condiții economice sau financiare nefavorabile sau a unor evoluții negative pe piața imobiliară rezidențială.

                  2.

                  Se recomandă ca, după modificarea cadrului juridic existent, astfel cum se menționează în Recomandarea A, autoritățile naționale din Finlanda însărcinate cu activarea sau calibrarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit să activeze sau, respectiv, să calibreze măsuri obligatorii din punct de vedere juridic pe bază de debitor în funcție de venit pentru a aborda în continuare obiectivele stabilite în subrecomandarea B(1).

            SECȚIUNEA 2

         PUNERE ÎN APLICARE

      1.   Definiții

      În sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:

                  (a)

                  „măsuri bazate pe debitor” înseamnă măsuri macroprudențiale care vizează debitorii;

                  (b)

                  „control direct” înseamnă capacitatea reală și efectivă de a impune și modifica, atunci când este necesar pentru atingerea unui obiectiv intermediar sau final, măsuri macroprudențiale aplicabile instituțiilor financiare aflate în competența autorității macroprudențiale corespunzătoare;

                  (c)

                  „competențe de recomandare” înseamnă capacitatea de a ghida prin intermediul recomandărilor aplicarea instrumentelor macroprudențiale, atunci când este necesară atingerea unui obiectiv intermediar sau final;

                  (d)

                  „raportul împrumut/garanții” (loan-to-value ratio – raportul LTV) înseamnă suma tuturor împrumuturilor sau tranșelor de împrumut garantate de debitor cu bunul imobil în momentul inițierii creditului raportată la valoarea imobilului în momentul inițierii creditului;

                  (e)

                  „măsuri obligatorii din punct de vedere juridic bazate pe debitor” înseamnă măsuri bazate pe debitor care sunt introduse prin acte cu caracter juridic obligatoriu;

                  (f)

                  „raportul datorii/venituri” (debt-to-income ratio – raportul DTI) înseamnă datoriile totale ale debitorului în momentul inițierii creditului raportate la venitul disponibil total anual al debitorului în momentul inițierii creditului;

                  (g)

                  „serviciul datoriei” înseamnă valoarea combinată a dobânzilor și rambursării principalului aferentă datoriilor totale ale unui debitor într-o anumită perioadă de timp (în general, un an);

                  (h)

                  „raportul serviciul datoriei/venituri” (debt-service-to-income ratio – raportul DSTI) înseamnă valoarea totală anuală a serviciului datoriei raportată la venitul disponibil total anual al debitorului în momentul inițierii creditului;

                  (i)

                  „scadență” înseamnă durata contractului de credit pentru un bun imobil rezidențial exprimată în ani în momentul inițierii creditului;

                  (j)

                  „termen mediu” înseamnă un orizont de trei ani;

                  (k)

                  „măsuri bazate pe debitor în funcție de venit” înseamnă limite care se aplică raportului DTI și limite care se aplică raportului DSTI;

                  (l)

                  „autoritate macroprudențială” înseamnă o autoritate macroprudențială națională care are obiectivele, mecanismele, competențele, cerințele privind răspunderea și alte caracteristici prevăzute în Recomandarea CERS/2011/3 (9).

            2.   Criterii de punere în aplicare

                  1.

                  Aplicarea prezentei recomandări trebuie să țină cont de următoarele criterii:

                              (a)

                              principiul proporționalității ar trebui respectat în mod corespunzător, ținând cont de obiectivul și conținutul Recomandării A și Recomandării B;

                              (b)

                              Recomandarea A trebuie pusă în aplicare înainte de subrecomandarea B(2) pentru a asigura conformitatea cu subrecomandarea B(2);

                              (c)

                              la activarea unor măsuri bazate pe debitor în funcție de venit în temeiul Recomandării B, calibrarea și introducerea treptată a acestora ar trebui să țină seama de poziția Finlandei în cadrul ciclurilor economice și financiare, precum și de orice implicații potențiale în ceea ce privește costurile și beneficiile aferente;

                              (d)

                              în anexa I se prevăd criterii specifice de respectare a Recomandării A și Recomandării B.

                  2.

                  Destinatarii prezentei recomandări trebuie să raporteze CERS și Consiliului cu privire la măsurile adoptate ca urmare a prezentei recomandări sau să justifice în mod adecvat lipsa lor de acțiune. Rapoartele ar trebui să cuprindă cel puțin:

                              (a)

                              informații privind conținutul și calendarul măsurilor luate;

                              (b)

                              o evaluare a vulnerabilităților legate de îndatorarea gospodăriilor populației și normele de creditare pentru credite ipotecare noi, inclusiv distribuția creditelor ipotecare noi în funcție de raporturile LTV, DTI și DSTI și de scadențe, raporturile relevante fiind calculate în conformitate cu anexa IV la Recomandarea CERS/2016/14 a Comitetului european pentru risc sistemic (10), împreună cu funcționarea măsurilor luate, având în vedere obiectivele prezentei recomandări;

                              (c)

                              justificarea detaliată a lipsei de acțiune sau a abaterii de la prezenta recomandare, inclusiv a oricăror întârzieri.

            3.   Calendar pentru măsurile aplicate ca urmare a recomandării

      Destinatarii prezentei recomandări trebuie să transmită CERS și Consiliului rapoarte cu privire la măsurile adoptate ca răspuns la prezenta recomandare sau să justifice în mod adecvat orice lipsă de acțiune, conform calendarului menționat în continuare.

                  (a)

                     Recomandarea A

                              (i)

                              Până la 31 octombrie 2020, destinatarul Recomandării A trebuie să transmită CERS și Consiliului un raport interimar privind punerea în aplicare a Recomandării A, inclusiv cel puțin o declarație care să clarifice dacă se intenționează ca Recomandarea A să fie pusă în aplicare și care organism sau organisme vor fi responsabile pentru decizia de a activa și pune în aplicare măsurile bazate pe debitor stabilite în această recomandare. CERS poate informa destinatarul Recomandării A cu privire la opiniile sale privind raportul provizoriu.

                              (ii)

                              Până la 31 martie 2021, destinatarul Recomandării A trebuie să transmită CERS și Consiliului un raport final cu privire la punerea în aplicare a Recomandării A.

                  (b)

                     Recomandarea B

                  Până la 31 octombrie 2020, iar ulterior anual până la 31 octombrie 2022, destinatarii Recomandării B trebuie să prezinte CERS și Consiliului un raport privind măsurile luate în ceea ce privește punerea în aplicare a măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit sau a oricăror alte măsuri disponibile pentru a aborda vulnerabilitățile legate de îndatorarea gospodăriilor populației și normele de creditare pentru credite ipotecare noi în Finlanda. În cazul în care există mai multe organisme cu responsabilități privind luarea de măsuri pentru abordarea vulnerabilităților identificate, ar trebui prezentat un raport comun.

            4.   Monitorizare și evaluare

                  1.

                  Secretariatul CERS:

                              (a)

                              va oferi asistență destinatarilor, asigurând coordonarea raportării, furnizarea de modele relevante și, dacă este cazul, informații detaliate privind procedura și calendarul pentru măsurile adoptate în urma recomandării;

                              (b)

                              va verifica măsurile aplicate de destinatari, va acorda asistență la cerere și va prezenta Consiliului general rapoarte privind măsurile aplicate. Vor fi inițiate trei evaluări, după cum urmează:

                                          (i)

                                          până la 31 decembrie 2020, cu privire la punerea în aplicare a Recomandării B;

                                          (ii)

                                          până la 31 decembrie 2021, cu privire la punerea în aplicare a Recomandărilor A și B; și

                                          (iii)

                                          până la 31 decembrie 2022, cu privire la punerea în aplicare a Recomandării B.

                  2.

                  Consiliul general va evalua măsurile și justificările raportate de către destinatari și, după caz, poate decide că prezenta recomandare nu a fost respectată și destinatarul nu a justificat în mod adecvat lipsa de acțiune.

         Adoptată la Frankfurt pe Main, 27 iunie 2019.

               Șeful secretariatului CERS,

               în numele Consiliului general al CERS

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  JO L 331, 15.12.2010, p. 1.

         (2)  Recomandarea CERS/2013/1 a Comitetului european pentru risc sistemic din 4 aprilie 2013 privind obiectivele intermediare și instrumentele politicii macroprudențiale (JO C 170, 15.6.2013, p. 1).

         (3)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338).

         (4)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1).

         (5)  A se vedea Vulnerabilities in the EU Residential Real Estate Sector („Vulnerabilități în sectorul imobiliar rezidențial din UE”), CERS, noiembrie 2016, disponibil pe site-ul web al CERS, la adresa www.esrb.europa.eu.

         (6)  Avertismentul CERS/2016/08 al Comitetului european pentru risc sistemic din 22 septembrie 2016 privind vulnerabilitățile pe termen mediu ale sectorului imobiliar rezidențial din Finlanda (JO C 31, 31.1.2017, p. 49).

         (7)  A se vedea Vulnerabilities in the residential real estate sectors of EEA countries („Vulnerabilități în sectorul imobiliar rezidențial al statelor SEE”), CERS, 2019, disponibil pe site-ul web al CERS, la adresa www.esrb.europa.eu.

         (8)  În finlandeză: asunto-osakeyhtiö.

         (9)  Recomandarea CERS/2011/3 a Comitetului european pentru risc sistemic din 22 decembrie 2011 privind mandatul macroprudențial al autorităților naționale (JO C 41, 14.2.2012, p. 1).

         (10)  Recomandarea CERS/2016/14 a Comitetului european pentru risc sistemic din 31 octombrie 2016 privind acoperirea unor lacune la nivelul datelor privind bunurile imobile (JO C 31, 31.1.2017, p. 1).

         ANEXA I

            Specificarea criteriilor de conformitate aplicabile recomandărilor

            Recomandarea A – Cadru juridic pentru măsuri bazate pe debitor

         Următoarele criterii de conformitate sunt aplicabile Recomandării A.

                     1.

                     Cadrul juridic din Finlanda pentru măsuri bazate pe debitor ar trebui să asigure următoarele:

                                 (a)

                                 limitele care se aplică raportului datorii/venituri (DTI) și raportului serviciul datoriei/venituri (DSTI), precum și limitele scadențelor, sunt aplicabile creditelor acordate tuturor tipurilor de debitori și de către toate tipurile de creditori, pentru a evita eludarea limitelor prin utilizarea creditelor acordate societăților din domeniul imobiliar rezidențial sau prin alte metode;

                                 (b)

                                 la calcularea raportului împrumuturi/garanții (LTV), numai imobilele pot fi considerate garanții reale;

                                 (c)

                                 autoritățile naționale din Finlanda însărcinate cu activarea măsurilor bazate pe debitor pot activa măsuri obligatorii din punct de vedere juridic bazate pe debitor într-un mod eficace și preventiv și dispun de flexibilitatea necesară pentru a proiecta aceste măsuri pe baza vulnerabilităților identificate.

                     2.

                     Modificările cadrului juridic din Finlanda pentru măsurile bazate pe debitor ar trebui să fie în vigoare cel târziu la 1 iulie 2021.

            Recomandarea B – Activarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit

         Următorul criteriu de conformitate este aplicabil Recomandării B:

                     1.

                     Pentru a preveni o proporție semnificativă sau în creștere a debitorilor care contractează credite ipotecare noi care nu ar fi în măsură să-și ramburseze datoriile sau să-și păstreze nivelul consumului în urma unor condiții economice sau financiare nefavorabile sau a unor evoluții negative pe piața imobiliară rezidențială, autoritățile naționale din Finlanda ar trebui să utilizeze una sau mai multe măsuri bazate pe debitor în funcție de venit în combinație (de exemplu, limite ale raportului LTV în combinație cu limite ale raportului DTI sau ale raportului DSTI, precum și limite ale scadențelor), pentru a asigura eficacitatea măsurilor existente și pentru a minimiza orice posibilitate de eludare a acestora sau de consecințe neintenționate care le-ar putea reduce eficacitatea și ar putea crea riscuri în alte domenii.

                     2.

                     Înainte de activarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit, ar trebui realizată o evaluare a poziției Finlandei în cadrul ciclurilor economice și financiare, pentru a determina calibrarea și introducerea treptată corespunzătoare a acestor măsuri.

                     3.

                     După activarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit, poate fi necesară înăsprirea suplimentară a acestora sau activarea unor măsuri macroprudențiale suplimentare pentru a aborda vulnerabilitățile identificate în Finlanda; acest lucru va depinde de setul de măsuri bazate pe debitor în funcție de venit activate, de calibrarea inițială a măsurilor activate și de rezultatele evaluării vulnerabilităților.

                     4.

                     La activarea sau calibrarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit, autoritățile naționale din Finlanda însărcinate cu activarea sau calibrarea măsurilor bazate pe debitor în funcție de venit ar trebui să ia în considerare toate creditele care trebuie rambursate de gospodării din veniturile acestora, indiferent de forma creditelor (respectiv, tratând creditele acordate societăților din domeniul rezidențial drept datorii ale gospodăriilor populației).


title: Recomandarea Consiliului din 8 noiembrie 2019 privind accesul la protecție socială pentru lucrători și pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă2019/C 387/01

text:
               15.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 387/1

      RECOMANDAREA CONSILIULUI
      din 8 noiembrie 2019
      privind accesul la protecție socială pentru lucrători și pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă
      (2019/C 387/01)
      CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292, coroborat cu articolele 153 și 352,
      având în vedere propunerea Comisiei Europene,
      întrucât:

                  (1)

                  În temeiul articolului 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană, printre obiectivele Uniunii se numără și acelea de a promova bunăstarea cetățenilor săi și de a acționa pentru dezvoltarea durabilă a Europei, întemeiată pe o economie socială de piață cu grad ridicat de competitivitate, care tinde spre ocuparea deplină a forței de muncă și spre progres social. Uniunea urmează să combată excluziunea socială și discriminarea și să promoveze justiția și protecția socială, egalitatea între femei și bărbați, solidaritatea între generații și protecția drepturilor copilului.

                  (2)

                  Articolul 9 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că, în definirea și punerea în aplicare a politicilor și activităților sale, Uniunea urmează să țină seama de cerințele privind promovarea unui nivel ridicat al ocupării forței de muncă, garantarea unei protecții sociale corespunzătoare, combaterea excluziunii sociale, precum și de cerințele privind un nivel ridicat de educație, de formare profesională și de protecție a sănătății umane.

                  (3)

                  Articolul 153 alineatul (1) litera (c) din TFUE permite Uniunii să sprijine și să completeze activitățile statelor membre în domeniul securității sociale și al protecției sociale a lucrătorilor. Se pot întreprinde acțiuni la nivelul Uniunii și pentru a aborda provocările privind accesul la protecție socială al persoanelor care desfășoară o activitate independentă, în temeiul articolului 352 din TFUE, care conține o dispoziție prin care Consiliului i se permite să adopte măsurile adecvate pentru atingerea obiectivelor prevăzute în tratate atunci când tratatele nu au prevăzut prerogativele necesare.

                  (4)

                  La 17 noiembrie 2017, Parlamentul European, Consiliul și Comisia au proclamat în mod solemn Pilonul european al drepturilor sociale. Principiul 12 al Pilonului european al drepturilor sociale precizează că, indiferent de tipul și de durata raportului de muncă, lucrătorii și, în condiții comparabile, persoanele care desfășoară o activitate independentă au dreptul la o protecție socială adecvată.

                  (5)

                  Partenerii sociali s-au angajat să contribuie în continuare la crearea unei Europe care răspunde așteptărilor lucrătorilor și întreprinderilor sale.

                  (6)

                  În rezoluția sa din 19 ianuarie 2017 referitoare la un pilon european al drepturilor sociale, Parlamentul European a subliniat necesitatea unei protecții sociale adecvate și a unor investiții sociale pe parcursul întregii vieți, permițând tuturor să participe pe deplin în cadrul societății și al economiei și susținând standarde de trai decente.

                  (7)

                  În avizul său privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu și Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor de lansare a unei consultări referitor la un pilon european al drepturilor sociale, Comitetul Economic și Social European a subliniat necesitatea asigurării faptului că toți lucrătorii sunt acoperiți de standardele fundamentale de muncă și de o protecție socială adecvată.

                  (8)

                  Sistemele de protecție socială, sub diferitele lor forme, reprezintă piatra de temelie a modelului social european și a bunei funcționări a economiei sociale de piață. Principala funcție a protecției sociale este de a-i proteja pe cetățeni împotriva implicațiilor financiare ale riscurilor sociale, cum ar fi boala, vârsta înaintată, accidentele la locul de muncă și pierderea locului de muncă, de a preveni și de a atenua sărăcia și de a menține un nivel de trai decent. Sistemele de protecție socială bine concepute pot facilita, de asemenea, participarea la piața forței de muncă, contribuind la activare și sprijinind revenirea în câmpul muncii, precum și tranziția pe piața forței de muncă a persoanelor care își schimbă locul de muncă, care intră sau ies de pe piața forței de muncă, care înființează sau desființează o întreprindere. Ele contribuie la competitivitate și la creșterea durabilă, întrucât sprijină investițiile în capitalul uman și pot contribui la realocarea resurselor umane către sectoarele emergente și dinamice ale economiei. Ele trebuie, de asemenea, să joace un rol important în calitate de stabilizatori automați, prin nivelarea consumului pe parcursul ciclului economic.

                  (9)

                  Protecția socială poate fi furnizată prin intermediul prestațiilor în natură sau în numerar. În general, ea este asigurată prin intermediul unor sisteme universale care protejează toate persoanele și care sunt finanțate prin impozitare generală și/sau prin intermediul unor sisteme care protejează persoanele pe piața forței de muncă, care sunt adesea bazate pe contribuțiile aferente veniturilor lor salariale. Protecția socială include mai multe ramuri, care acoperă o varietate de riscuri sociale, de la vârsta înaintată până la boală sau șomaj. Prezenta recomandare se aplică ramurilor protecției sociale care sunt de regulă mai strâns legate de participarea la piața forței de muncă și care asigură, în principal, protecția împotriva pierderilor de venituri profesionale în momentul în care survine un anumit risc. Prezenta recomandare nu se aplică acordării accesului la sistemele de asistență socială și de venit minim. Ea vine în completarea orientărilor existente la nivelul Uniunii, în ceea ce privește serviciile și asistența socială și de asemenea în ceea ce privește incluziunea activă a persoanelor excluse de pe piața forței de muncă, precum Recomandarea Comisiei din 3 octombrie 2008 privind incluziunea activă a persoanelor excluse de pe piața muncii.

                  (10)

                  Globalizarea, progresele tehnologice, schimbarea preferințelor individuale și îmbătrânirea populației au determinat schimbări pe piețele forței de muncă ale Uniunii în ultimele două decenii, iar această tendință va continua în viitor. Formele de ocupare a forței de muncă vor fi din ce în ce mai diverse, iar carierele profesionale vor fi din ce în ce mai puțin liniare.

                  (11)

                  Pe piețele forței de muncă ale Uniunii există o varietate de raporturi de muncă și de forme de activități independente, în paralel cu contracte de muncă pe durată nedeterminată cu normă întreagă. Unele dintre acestea sunt prezente de multă vreme pe piața forței de muncă (cum ar fi munca fixă, munca temporară, munca cu fracțiune de normă, munca la domiciliu sau stagiile), pe când altele, precum lucrul la cerere, munca ocazională pe bază de bonuri, lucrul pe platforme online, au apărut mai recent și au căpătat mai multă importanță începând cu anii 2000.

                  (12)

                  Persoanele care desfășoară o activitate independentă formează un grup eterogen. Majoritatea persoanelor aleg în mod voluntar să desfășoare o activitate independentă, cu sau fără angajați, asumându-și riscul de a deveni antreprenori, în timp ce una din cinci persoane care desfășoară o activitate independentă alege acest statut deoarece nu poate găsi un loc de muncă ca angajat.

                  (13)

                  În timp ce piețele forței de muncă evoluează, sistemele de protecție socială, sub diferitele lor forme, trebuie și ele să evolueze, pentru a garanta că modelul social european este orientat spre viitor și că le permite societăților și economiilor din Uniune să profite cât mai mult de viitoarea configurație a muncii. Cu toate acestea, în majoritatea statelor membre, normele care reglementează contribuțiile și drepturile la sistemele de protecție socială se bazează în mare măsură pe contractele pe durată nedeterminată cu normă întreagă dintre un lucrător și un angajator unic, în timp ce alte grupuri de lucrători și persoanele care desfășoară o activitate independentă sunt acoperite mai degrabă marginal. Există date care arată că unii lucrători care prestează muncă atipică și unele persoane care desfășoară o activitate independentă dispun de un acces insuficient la ramurile protecției sociale care sunt mai strâns legate de participarea la piața forței de muncă. Numai câteva state membre au întreprins o serie de reforme în vederea adaptării sistemelor de protecție socială la caracterul schimbător al muncii pentru a proteja mai bine lucrătorii afectați și persoanele care desfășoară o activitate independentă. Îmbunătățirile au fost inegale de la un stat membru la altul, precum si între diferitele ramuri ale protecției sociale.

                  (14)

                  Pe termen lung, discrepanțele în materie de acces la protecția socială pot periclita bunăstarea și sănătatea persoanelor și pot contribui la creșterea incertitudinii economice, a riscului de sărăcie și a inegalităților. De asemenea, discrepanțele respective ar putea duce la investiții insuficiente în capitalul uman, pot diminua încrederea în instituții și pot limita creșterea economică incluzivă. Astfel de discrepanțe ar putea, de asemenea, reduce veniturile pentru protecția socială dacă din ce în ce mai multe persoane nu contribuie la sistemele respective.

                  (15)

                  Lucrătorii și persoanele care desfășoară o activitate independentă pot fi identificați ca fiind acoperiți oficial de o anumită ramură a protecției sociale dacă legislația existentă sau contractele colective stipulează că ei au dreptul să participe la un sistem de protecție socială aparținând ramurii respective. Acoperirea oficială poate fi asigurată prin intermediul sistemelor obligatorii sau voluntare. Acestea din urmă oferă persoanelor posibilitatea de a adera la un sistem (clauze de participare) sau acoperă toate persoanele care fac parte din grupul-țintă, acordându-le, în mod implicit, posibilitatea de a părăsi acest sistem dacă doresc (clauze de neparticipare). S-a dovedit că sistemele voluntare cu clauze de neparticipare au rate mai ridicate de aderare și, prin urmare, asigură o mai bună acoperire decât sistemele voluntare cu clauze de participare.

                  (16)

                  Lucrătorii și persoanele care desfășoară o activitate independentă pot fi identificați ca fiind acoperiți efectiv în cadrul unei anumite ramuri a protecției sociale dacă au posibilitatea de a acumula prestații adecvate și, în cazul materializării riscului corespunzător, de a accesa un anumit nivel de prestații. Unei persoane i se poate acorda accesul oficial fără însă a fi de fapt în măsură să acumuleze drepturi la prestații și să beneficieze de acestea.

                  (17)

                  Protecția socială este considerată ca fiind adecvată atunci când le permite persoanelor să mențină un nivel de trai decent, să își înlocuiască pierderile de venit în mod rezonabil și să trăiască cu demnitate și la adăpost de sărăcie, contribuind totodată, dacă este cazul, la activare și facilitând revenirea în câmpul muncii. Atunci când se evaluează gradul de adecvare, trebuie luat în considerare sistemul de protecție socială în ansamblu al statului membru respectiv, ceea ce înseamnă că trebuie luate în calcul toate prestațiile de protecție socială din acel stat membru.

                  (18)

                  În unele state membre, anumite categorii de lucrători, cum ar fi lucrătorii cu fracțiune de normă scurtă, lucrătorii sezonieri, lucrătorii la cerere, lucrătorii pe platforme online și persoanele cu contracte prin agent de muncă temporară sau care desfășoară stagii sunt excluse de la sistemele de protecție socială. În plus, lucrătorii care nu dețin contracte pe durată nedeterminată cu normă întreagă se pot confrunta cu dificultăți în ceea ce privește acoperirea efectivă prin intermediul protecției sociale, deoarece ei nu pot îndeplini criteriile de obținere a drepturilor la prestații provenind din sistemele de protecție socială contributive. Persoanele care desfășoară o activitate independentă sunt complet excluse, în unele state membre, de la accesul oficial la principalele sisteme de protecție socială; în alte state membre, ele pot să adere la acestea în mod voluntar. Acoperirea voluntară poate fi o soluție potrivită în cazul ajutorului de șomaj, care este mai strâns legat de riscul antreprenorial; este mai puțin justificată în cazul altor riscuri precum boala, care sunt în mare măsură independente de statutul pe piața forței de muncă.

                  (19)

                  Normele care reglementează drepturile ar putea fi în dezavantajul lucrătorilor care prestează muncă atipică și al persoanelor care desfășoară o activitate independentă. În special, pragurile referitoare la venituri și durată (perioade de cotizare, perioade de așteptare, perioade minime de lucru, durata prestațiilor) pot constitui un obstacol nejustificat de mare în calea accesului la protecție socială pentru unele grupuri de lucrători care prestează muncă atipică și pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă. În general, au fost identificate două categorii de probleme: în primul rând, diferențele existente la nivel de norme între angajații care prestează muncă standard și cei care prestează muncă atipică sau persoanele care desfășoară o activitate independentă ar putea penaliza în mod inutil un grup; în al doilea rând, aceleași norme aplicate tuturor grupurilor ar putea conduce la rezultate mai slabe pentru persoanele care nu prestează muncă standard și s-ar putea să nu fie adaptate la situația persoanelor care desfășoară o activitate independentă. În ambele cazuri, pot să existe posibilități pentru a adapta mai bine normele la situația grupurilor specifice, menținând, în același timp, un principiu general de universalitate, astfel încât nicio persoană de pe piața forței de muncă să nu fie lăsată descoperită odată cu materializarea unui risc social. S-ar putea să fie nevoie de măsuri specifice pentru a se evita ca persoanele să cotizeze la sisteme care se suprapun, de exemplu atunci când ele practică activități auxiliare și, în același timp, sunt acoperite integral la locul lor de muncă principal.

                  (20)

                  Drepturile la protecție socială nu sunt întotdeauna păstrate, acumulate și/sau transferate dacă persoanele tranzitează între diferite statute pe piața forței de muncă, de exemplu dacă trec de la statutul de salariat la desfășurarea unei activități independente sau la șomaj, dacă combină activitățile salariate cu cele independente și dacă înființează sau desființează o întreprindere. Totuși, păstrarea, acumularea și/sau transferabilitatea drepturilor de la un sistem la altul sunt, totuși, esențiale pentru a permite persoanelor care combină locuri de muncă, care își schimbă locul de muncă sau care trec de la statutul de lucrător la statutul de persoană care desfășoară o activitate independentă sau invers să aibă acces efectiv la prestații în cadrul sistemelor de protecție socială contributive și să beneficieze de o acoperire adecvată, precum și pentru a încuraja participarea acestora la sistemele de protecție socială voluntare.

                  (21)

                  În anumite cazuri prestațiile pot fi inadecvate, și anume insuficiente sau prea tardive. Este posibil ca aceste prestații să nu permită persoanelor să mențină un nivel de trai decent, să trăiască cu demnitate și să evite sărăcia. În astfel de cazuri ar putea exista posibilități de îmbunătățire a gradului de adecvare, acordându-se atenție totodată necesității unor măsuri menite să faciliteze revenirea în câmpul muncii. Normele care reglementează contribuțiile pot deteriora condițiile echitabile de concurență și pot aduce prejudicii anumitor categorii de lucrători și persoanelor care desfășoară o activitate independentă. De exemplu, printre contribuțiile la protecția socială a persoanelor care desfășoară o activitate independentă se pot număra contribuțiile stabilite independent de venituri sau contribuțiile stabilite în funcție de veniturile anterioare sau de ipotezele privind veniturile viitoare. Acest lucru poate crea probleme de flux de numerar pentru anumite persoane, atunci când venitul lor scade sub estimări. Dacă un stat membru hotărăște să stabilească un prag de venit sub care lucrătorul sau persoana care desfășoară o activitate independentă nu sunt supuși obligației de a plăti contribuții la sistemul de asigurări, ar trebui să se aplice reduceri și alte măsuri cu caracter progresiv, după caz, în egală măsură lucrătorilor și persoanelor care desfășoară o activitate independentă, fără să incite însă la o subraportare a veniturilor. În general, reducerile și alte măsuri cu caracter progresiv pot fi, de asemenea, utilizate pentru promovarea tranzițiilor către forme de ocupare a forței de muncă mai puțin precare și pentru combaterea segmentării.

                  (22)

                  Complexitatea actuală a reglementării și lipsa transparenței în legătură cu normele de protecție socială în multe state membre pot avea drept consecință faptul că oamenii nu își cunosc suficient drepturile și obligațiile și modurile în care își pot exercita drepturile și îndeplini obligațiile. Aceste aspecte ar putea să contribuie, de asemenea, la o rată mică de absorbție sau la participarea scăzută la sistemele de protecție socială, în special în cazul unui sistem voluntar. Transparența poate fi realizată în diferite moduri, de exemplu prin trimiterea de actualizări cu privire la drepturile individuale, prin crearea de instrumente de simulare online cu privire la drepturile la prestații și prin crearea de centre de informare de tip „ghișeu unic” sau de conturi personale off-line și on-line. Digitalizarea poate să contribuie, în special, la îmbunătățirea transparenței pentru cetățeni.

                  (23)

                  O lipsă de date statistice privind acoperirea prin protecție socială, defalcate în funcție de tipul de raport de muncă, vârstă, sex și cetățenie, poate limita posibilitățile de îmbunătățire a capacității sistemelor de protecție socială de a se adapta și de a răspunde la evoluția muncii.

                  (24)

                  Discrepanțele în accesul la protecție socială pot să aibă efecte adverse, în ceea ce privește consecințele economice și bugetare, care să fie resimțite în întreaga Uniune. Ele sunt o chestiune de interes comun pentru statele membre și ar putea împiedica realizarea obiectivelor-cheie ale Uniunii.

                  (25)

                  Legislația Uniunii asigură deja principiul egalității de tratament între diferitele tipuri de raporturi de muncă, interzice orice discriminare directă sau indirectă pe criterii de sex în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, ocupațiile, protecția socială și accesul la bunuri și servicii, asigură transferabilitatea și păstrarea drepturilor în cazul mobilității între statele membre și garantează cerințele minime pentru dobândirea și păstrarea drepturilor la pensie suplimentară la nivel transfrontalier, precum și cerințele minime în ceea ce privește transparența sistemelor ocupaționale. Prezenta recomandare nu aduce atingere dispozițiilor dreptului Uniunii în vigoare privind drepturile la protecție socială, în special Regulamentului CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (1), Directivelor 2006/54/CE (2), 2008/94/CE (3), 2008/104/CE (4), 2010/41/UE (5), (UE) 2016/2341 (6), (UE) 2019/1152 (7) și (UE) 2019/1158 (8) ale Parlamentului European și ale Consiliului și Directivelor 79/7/CEE (9), 93/103/EC (10), 97/81/CE (11), 1999/70/CE (12), 2004/113/CE (13) și 2010/18/UE ale Consiliului (14).

                  (26)

                  Recomandarea 92/442/CEE a Consiliului (15) a identificat obiectivele comune în domeniul protecției sociale și a invitat statele membre să examineze posibilitatea introducerii și/sau a dezvoltării unei protecții sociale adecvate pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă. Aceste obiective definite în comun au deschis calea pentru metoda deschisă de coordonare pentru protecție socială și incluziune socială, un instrument esențial pentru a sprijini definirea, punerea în aplicare și evaluarea cadrelor naționale de protecție socială și pentru a încuraja cooperarea reciprocă între statele membre în acest domeniu.

                  (27)

                  În cadrul semestrului european, analiza anuală a creșterii 2018 reamintește că îmbunătățirea gradului de adecvare și de acoperire al protecției sociale este esențială pentru a împiedica excluziunea socială, iar orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă stabilite în Decizia (UE) 2018/1215 a Consiliului (16) fac apel la statele membre să își modernizeze sistemele de protecție socială.

                  (28)

                  În Recomandarea sa din 2012 (nr. 202) privind nivelurile minime de protecție socială, Organizația Internațională a Muncii recomandă membrilor săi ca, în conformitate cu circumstanțele naționale, să stabilească cât mai repede posibil niveluri minime de protecție socială incluzând garanții elementare de securitate socială și să le mențină.

                  (29)

                  Comisia a desfășurat o consultare în două etape cu partenerii sociali în temeiul articolului 154 din TFUE privind o posibilă acțiune care abordează provocările legate de accesul la protecție socială pentru persoanele aflate în orice formă de ocupare a forței de muncă. Procedura stabilită la articolul 154 alineatul (2) din TFUE, ca atare, nu este aplicabilă unei acțiuni la nivelul Uniunii menite să abordeze provocările legate de persoanele care desfășoară o activitate independentă în baza articolului 352 din TFUE. Comisia a invitat partenerii sociali să facă schimb de opinii în ceea ce privește persoanele care desfășoară o activitate independentă pe bază voluntară.

                  (30)

                  De asemenea, Comisia a desfășurat o consultare publică pentru a afla care sunt punctele de vedere ale diferitelor părți interesate și ale cetățenilor și a adunat dovezi pentru a evalua impactul socioeconomic al prezentei recomandări.

                  (31)

                  Punerea în aplicare a prezentei recomandări nu ar trebui realizată într-un mod care limitează drepturile prevăzute în dreptul în vigoare al Uniunii în acest domeniu și nu ar trebui să constituie un motiv valabil pentru reducerea nivelului general de protecție acordat lucrătorilor în domeniul reglementat de prezenta recomandare.

                  (32)

                  Prezenta recomandare ar trebui să evite impunerea de constrângeri administrative, financiare sau juridice susceptibile să frâneze crearea sau dezvoltarea de întreprinderi mici și mijlocii (IMM-uri). Prin urmare, statele membre sunt invitate să evalueze impactul reformelor lor asupra IMM-urilor, pentru a se asigura că IMM-urile nu sunt afectate în mod disproporționat, acordând o atenție deosebită microîntreprinderilor și sarcinii administrative, precum și să publice rezultatele acestor evaluări.

                  (33)

                  Prezenta recomandare nu ar trebui să agraveze și mai mult lichiditățile întreprinderilor - în special ale IMM-urilor - în cazul în care situația lor financiară a fost afectată de întârzierea efectuării plăților de către autoritățile publice.

                  (34)

                  Statele membre pot implica părțile interesate, inclusiv partenerii sociali, în procesul de elaborare a reformelor.

                  (35)

                  Prezenta recomandare nu aduce atingere competențelor statelor membre de a-și organiza propriile sisteme de protecție socială. Competența exclusivă a statelor membre cu privire la organizarea propriilor sisteme de protecție socială include, printre altele, decizii privind instituirea, finanțarea și administrarea unor astfel de sisteme și a instituțiilor conexe acestora, precum și privind nivelul, conținutul și furnizarea prestațiilor, nivelul contribuțiilor și condițiile de acces. Având în vedere diferențele dintre sistemele naționale, prezenta recomandare nu împiedică statele membre să mențină sau să instituie dispoziții mai avansate privind protecția socială decât cele recomandate aici.

                  (36)

                  Prezenta recomandare respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute mai ales în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Aceasta vizează promovarea aplicării articolului 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  (37)

                  Sustenabilitatea financiară a sistemelor de protecție socială este esențială pentru reziliența, eficiența și eficacitatea sistemelor respective. Punerea în aplicare a prezentei recomandări nu ar trebui să afecteze în mod semnificativ echilibrul financiar al sistemelor de protecție socială ale statelor membre,

            ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

         Obiectiv și domeniu de aplicare

                  1.

                  Statelor membre li se recomandă:

                              1.1.

                              să ofere acces la o protecție socială adecvată tuturor lucrătorilor și persoanelor care desfășoară o activitate independentă în statele membre, în conformitate cu prezenta recomandare și fără a aduce atingere competențelor statelor membre de a-și organiza propriile sisteme de protecție socială;

                              1.2.

                              să stabilească standarde minime în domeniul protecției sociale a lucrătorilor și a persoanelor care desfășoară o activitate independentă, în conformitate cu prezenta recomandare. Protecția socială poate fi furnizată printr-o combinație de sisteme publice organizate sau organizate prin transferul către partenerii sociali sau alte entități, în conformitate cu principiile fundamentale ale sistemelor naționale de protecție socială. Produsele de asigurări private nu intră în domeniul de aplicare al recomandării. În conformitate cu articolul 153 alineatul (4) din TFUE, statele membre au dreptul să definească nivelul contribuțiilor și să decidă care combinație de sisteme este adecvată.

                  2.

                  Prezenta recomandare reglementează dreptul de a participa la un sistem, precum și acumularea și beneficierea de aceste drepturi. În special, statelor membre li se recomandă să garanteze următoarele pentru toți lucrătorii și persoanele care desfășoară o activitate independentă:

                              (a)

                              acoperirea oficială;

                              (b)

                              acoperirea efectivă;

                              (c)

                              gradul de adecvare;

                              (d)

                              transparența.

                  3.

                  Prezenta recomandare se aplică:

                              3.1.

                              lucrătorilor și persoanelor care desfășoară o activitate independentă, inclusiv persoanelor care tranzitează de la un statut la altul sau care dețin ambele statute, precum și persoanelor a căror activitate este întreruptă din cauza apariției unuia dintre riscurile acoperite de protecția socială;

                              3.2.

                              următoarelor ramuri ale protecției sociale, în măsura în care ele sunt prevăzute de statele membre:

                                          (a)

                                          prestațiile de șomaj;

                                          (b)

                                          prestațiile de boală și de asistență medicală;

                                          (c)

                                          prestațiile de maternitate și cele de paternitate asimilate;

                                          (d)

                                          prestațiile de invaliditate;

                                          (e)

                                          prestațiile pentru limită de vârstă și prestațiile de urmaș;

                                          (f)

                                          prestațiile în cazul unor accidente de muncă și boli profesionale.

                  4.

                  Prezenta recomandare nu se aplică acordării accesului la sistemele de asistență socială și de venit minim.

                  5.

                  Deși este recunoscut faptul că norme diferite ar putea fi aplicabile lucrătorilor și persoanelor care desfășoară o activitate independentă, principiile referitoare la acoperirea oficială, acoperirea efectivă, gradul de adecvare și transparență definite în prezenta recomandare se aplică tuturor lucrătorilor și persoanelor care desfășoară o activitate independentă.

                  6.

                  Prezenta recomandare nu împiedică statele membre să mențină sau să instituie dispoziții mai avansate privind protecția socială decât cele stabilite în cuprinsul ei. Prezenta recomandare nu limitează autonomia partenerilor sociali în cazul în care aceștia sunt responsabili pentru înființarea și gestionarea sistemelor de protecție socială.

         Definiții

                  7.

                  În sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:

                              (a)

                              „tip de raport de muncă” înseamnă unul dintre diferitele tipuri de raporturi dintre un lucrător și un angajator, care poate fi diferit în ceea ce privește durata de ocupare a postului, numărul de ore de lucru sau alte condiții ale raportului de muncă;

                              (b)

                              „statut pe piața forței de muncă” înseamnă statutul unei persoane care lucrează fie în cadrul unui raport de muncă (lucrător), fie în nume propriu (persoană care desfășoară o activitate independentă);

                              (c)

                              „sistem de protecție socială” înseamnă un cadru distinct de norme menit să furnizeze prestații beneficiarilor îndreptățiți, care precizează domeniul de aplicare personal al programului, condițiile care reglementează drepturile la prestații, tipul de prestație, valoarea prestației, durata și alte caracteristici ale prestației, precum și finanțarea (contribuții, impozitare generală, alte surse), guvernanța și administrarea programului;

                              (d)

                              „prestație” înseamnă un transfer în numerar sau în natură efectuat de o entitate publică sau privată în beneficiul unei persoane îndreptățite să îl primească ca parte a unui sistem de protecție socială;

                              (e)

                              „acoperire oficială” a unui grup înseamnă o situație dintr-o anumită ramură a protecției sociale (de exemplu, protecție în caz de vârstă înaintată, de șomaj, de maternitate sau de paternitate) în care legislația existentă sau un contract colectiv de muncă stabilește că persoanele dintr-un grup au dreptul să participe la un sistem de protecție socială care acoperă o anumită ramură;

                              (f)

                              „acoperire efectivă” a unui grup înseamnă o situație dintr-o anumită ramură a protecției sociale în care persoanele dintr-un grup au posibilitatea de a acumula prestații, precum și capacitatea, în cazul materializării riscului corespunzător, de a accesa un anumit nivel al prestațiilor;

                              (g)

                              „păstrarea drepturilor” înseamnă că drepturile deja dobândite în urma experiențelor de muncă din trecut nu sunt pierdute, chiar dacă au fost dobândite prin sisteme cu norme diferite sau în cadrul unor raporturi de muncă diferite;

                              (h)

                              „acumularea drepturilor” se referă la posibilitatea de a însuma toate drepturile și presupune ca perioadele de cotizare acumulate în cadrul unui statut anterior pe piața forței de muncă (sau în cadrul unor statute concomitente) să fie luate în calcul în vederea stabilirii perioadelor de cotizare aferente noului statut;

                              (i)

                              „transferabilitate” reprezintă posibilitatea de a transfera drepturile acumulate către un alt sistem;

                              (j)

                              „transparență” înseamnă furnizarea de informații disponibile, accesibile, cuprinzătoare și ușor de înțeles pentru publicul larg, pentru potențialii membri ai sistemului, pentru membrii sistemului și pentru beneficiarii acestuia, cu privire la normele sistemului și/sau cu privire la drepturile și obligațiile individuale.

         Acoperirea oficială

                  8.

                  Statelor membre li se recomandă să asigure accesul la o protecție socială adecvată pentru toți lucrătorii și persoanele care desfășoară o activitate independentă, în cadrul tuturor ramurilor menționate la punctul 3.2 din prezenta recomandare. În funcție de circumstanțele naționale, se recomandă realizarea acestui obiectiv prin îmbunătățirea acoperirii oficiale și extinderea acesteia la:

                              (a)

                              toți lucrătorii în mod obligatoriu, indiferent de tipul raportului lor de muncă;

                              (b)

                              persoanele care desfășoară o activitate independentă, cel puțin în mod voluntar și, atunci când este cazul, în mod obligatoriu.

         Acoperirea efectivă

                  9.

                  Statelor membre li se recomandă să asigure acoperirea efectivă a tuturor lucrătorilor, indiferent de tipul raportului de muncă, precum și a persoanelor care desfășoară o activitate independentă, în condițiile stabilite la punctul 8, menținând, în același timp, sustenabilitatea sistemului și punând în aplicare măsuri de protecție pentru evitarea abuzurilor. În acest scop:

                              (a)

                              normele care reglementează contribuțiile (de exemplu perioadele de cotizare, perioadele minime de lucru) și drepturile (de exemplu perioadele de așteptare, regulile de calcul și durata prestațiilor) nu ar trebui să împiedice persoanele să acumuleze prestații și să aibă acces la acestea din cauza tipului raportului lor de muncă sau a statutului pe piața forței de muncă;

                              (b)

                              diferențele la nivelul normelor care reglementează sistemele, între statutele de pe piața forței de muncă sau între tipurile de raporturi de muncă, ar trebui să fie proporționale și să reflecte situația specifică a beneficiarilor.

                  10.

                  În funcție de circumstanțele naționale, statelor membre li se recomandă să se asigure că drepturile, indiferent dacă sunt dobândite prin sisteme obligatorii sau voluntare, sunt păstrate, acumulate și/sau sunt transferabile pentru toate tipurile de statute de ocupare a forței de muncă și de activități independente și în toate sectoarele economice, pe tot parcursul carierei unei persoane sau în cursul unei anumite perioade de referință, precum și între diferite sisteme ale unei anumite ramuri de protecție socială.

         Gradul de adecvare

                  11.

                  În cazul în care apare un risc asigurat prin sisteme de protecție socială a lucrătorilor și a persoanelor care desfășoară o activitate independentă, statelor membre li se recomandă să se asigure că sistemele oferă membrilor lor un nivel adecvat de protecție în timp util, în conformitate cu circumstanțele naționale, menținând un standard de viață decent și oferind soluții adecvate de înlocuire a veniturilor, evitându-se totodată ca membrii să ajungă într-o situație de sărăcie. Atunci când se evaluează gradul de adecvare, trebuie luat în considerare sistemul de protecție socială în ansamblu al statului membru respectiv.

                  12.

                  Statelor membre li se recomandă să se asigure că contribuțiile la protecția socială sunt proporționale cu capacitatea contributivă a lucrătorilor și a persoanelor care desfășoară o activitate independentă.

                  13.

                  În funcție de circumstanțele naționale și de fiecare caz în parte, statelor membre li se recomandă să se asigure că toate scutirile sau reducerile contribuțiilor sociale prevăzute în legislația națională, inclusiv cele pentru grupurile cu venituri mici, se aplică tuturor tipurilor de raporturi de muncă și de statute pe piața forței de muncă.

                  14.

                  Statelor membre li se recomandă să se asigure că calcularea contribuțiilor și a drepturilor la protecție socială ale persoanelor care desfășoară o activitate independentă se bazează pe o evaluare obiectivă și transparentă a veniturilor lor, ținându-se seama de fluctuațiile veniturilor, și că reflectă câștigurile obținute efectiv.

         Transparență

                  15.

                  Statelor membre li se recomandă să se asigure că normele și condițiile pentru toate sistemele de protecție socială sunt transparente și că persoanele au acces gratuit la informații actualizate, cuprinzătoare, disponibile, ușor de utilizat și ușor de înțeles despre drepturile și obligațiile lor individuale.

                  16.

                  Statelor membre li se recomandă să simplifice, acolo unde este necesar, cerințele administrative ale sistemelor de protecție socială pentru lucrători, pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă și pentru angajatori, în special pentru microîntreprinderi și întreprinderile mici și mijlocii.

         Punerea în aplicare, raportarea și evaluarea

                  17.

                  Statele membre și Comisia ar trebui să colaboreze pentru a îmbunătăți domeniul de aplicare și relevanța colectării de date la nivelul Uniunii privind forța de muncă și accesul la protecție socială, în special cu scopul de a alimenta procesul de elaborare de politici cu informații privind protecția socială a noilor forme de muncă. În acest context, statelor membre li se recomandă să colecteze și să publice, atunci când este posibil, statistici naționale fiabile privind accesul la diversele forme de protecție socială, de exemplu defalcate în funcție de statutul pe piața forței de muncă (persoană care desfășoară o activitate independentă/angajat), de tipul de raport de muncă (temporar sau permanent, fracțiune de normă sau normă întreagă, noi forme de muncă sau muncă standard), de sex și de vârstă, până la 15 noiembrie 2021.

                  18.

                  Până la 15 noiembrie 2020, Comisia ar trebui să instituie, împreună cu Comitetul pentru protecție socială, un cadru de monitorizare și să elaboreze indicatorii cantitativi și calitativi comuni asupra cărora s-a convenit pentru evaluarea punerii în aplicare a prezentei recomandări, permițând astfel revizuirea acesteia.

                  19.

                  Statelor membre li se recomandă să pună în aplicare principiile stabilite în prezenta recomandare, cât mai curând posibil, și să prezinte un plan privind măsurile corespunzătoare care urmează să fie adoptate la nivel național până la 15 mai 2021. Progresele înregistrate în ceea ce privește punerea în aplicare a acestui plan ar trebui discutate în contextul instrumentelor de supraveghere multilaterală în conformitate cu semestrul european și cu metoda deschisă de coordonare pentru protecție socială și incluziune socială.

                  20.

                  Comisia ar trebui să reexamineze progresele înregistrate în ceea ce privește punerea în aplicare a prezentei recomandări, luând, de asemenea, în considerare impactul asupra IMM-urilor, în cooperare cu statele membre și după consultarea părților interesate în cauză, și să prezinte un raport Consiliului până la 15 noiembrie 2022. Pe baza rezultatelor reexaminării, Comisia poate lua în considerare posibilitatea de a face propuneri suplimentare.

                  21.

                  Comisia ar trebui să se asigure că punerea în aplicare a prezentei recomandări este sprijinită prin acțiuni finanțate din programele relevante ale Uniunii.

                  22.

                  Comisia ar trebui să faciliteze învățarea reciprocă și schimbul de bune practici între statele membre și cu părțile interesate.

         Adoptată la Bruxelles, 8 noiembrie 2019.

               Pentru Consiliu

               Președintele

            L. ANDERSSON

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, 30.4.2004, p. 1).

         (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO L 204, 26.7.2006, p. 23).

         (3)  Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului (JO L 283, 28.10.2008, p. 36).

         (4)  Directiva 2008/104/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind munca prin agent de muncă temporară (JO L 327, 5.12.2008, p. 9).

         (5)  Directiva 2010/41/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbații și femeile care desfășoară o activitate independentă și de abrogare a Directivei 86/613/CEE a Consiliului (JO L 180, 15.7.2010, p. 1).

         (6)  Directiva (UE) 2016/2341 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 decembrie 2016 privind activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale (JO L 354, 23.12.2016, p. 37).

         (7)  Directiva (UE) 2019/1152 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iunie 2019 privind transparența și previzibilitatea condițiilor de muncă în Uniunea Europeană (JO L 186, 11.7.2019, p. 105).

         (8)  Directiva (UE) 2019/1158 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iunie 2019 privind echilibrul dintre viața profesională și cea privată a părinților și îngrijitorilor și de abrogare a Directivei 2010/18/UE a Consiliului (JO L 188, 12.7.2019, p. 79).

         (9)  Directiva 1979/7/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale (JO L 6, 10.1.1979, p. 24).

         (10)  Directiva 93/103/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind cerințele minime de securitate și sănătate în muncă la bordul navelor de pescuit [a treisprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva nr. 89/391/CEE] (JO L 307, 13.12.1993, p. 1).

         (11)  Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES (JO L 14, 20.1.1998, p. 9).

         (12)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, 10.7.1999, p. 43).

         (13)  Directiva 2004/113/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii (JO L 373, 21.12.2004, p. 37).

         (14)  Directiva 2010/18/UE a Consiliului din 8 martie 2010 de punere în aplicare a Acordului-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES și de abrogare a Directivei 96/34/CE (JO L 68, 18.3.2010, p. 13).

         (15)  Recomandarea 92/442/CEE a Consiliului din 27 iulie 1992 privind convergența obiectivelor și politicilor de protecție socială (JO L 245, 26.8.1992, p. 49).

         (16)  Decizia (UE) 2018/1215 a Consiliului din 16 iulie 2018 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 224, 5.9.2018, p. 4).