title: Recomandarea (UE) 2021/892 a Consiliului din 3 iunie 2021 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții

text:
                  4.6.2021

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 198/1

         RECOMANDAREA (UE) 2021/892 A CONSILIULUI
         din 3 iunie 2021
         de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (e) și articolul 292 prima și a doua teză,
         întrucât:

                     (1)

                     La 30 iunie 2020, Consiliul a adoptat o recomandare privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (1) (denumită în continuare „recomandarea Consiliului”).

                     (2)

                     La 16 iulie 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/1052 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (2). La 30 iulie 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/1144 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (3). La 7 august 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/1186 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (4). La 22 octombrie 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/1551 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (5).
                     La 17 decembrie 2020, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2020/2169 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (6). La 28 ianuarie 2021, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2021/89 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (7). La 2 februarie 2021, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2021/132 de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (8), iar, la 6 mai 2021, Recomandarea (UE) 2021/767 (9) de modificare a Recomandării (UE) 2020/912 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții.

                     (3)

                     La 20 mai 2021, Consiliul a adoptat Recomandarea (UE) 2021/816 de modificarea a Recomandării (UE) 2020/912 a Consiliului privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții (10), în scopul actualizării criteriilor utilizate pentru a evalua dacă călătoriile neesențiale din țări terțe sunt sigure și ar trebui să fie permise.

                     (4)

                     Recomandarea Consiliului prevede că statele membre ar trebui să elimine treptat restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE începând cu 1 iulie 2020, într-un mod coordonat, în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I la recomandarea Consiliului. O dată la două săptămâni, după o strânsă consultare cu Comisia, precum și cu agențiile și serviciile relevante din cadrul UE, Consiliul ar trebui să revizuiască și, dacă este cazul, să actualizeze lista țărilor terțe care figurează în anexa I, în urma unei evaluări globale bazate pe metodologia, criteriile și informațiile menționate în recomandarea Consiliului.

                     (5)

                     De atunci, în cadrul Consiliului au avut loc discuții, în strânsă consultare cu Comisia, precum și cu agențiile și serviciile relevante din cadrul UE, cu privire la revizuirea listei țărilor terțe care figurează în anexa I la recomandarea Consiliului și cu aplicarea criteriilor și a metodologiei prevăzute în recomandarea Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Recomandarea (UE) 2021/816. Ca urmare a acestor discuții, lista țărilor terțe care figurează în anexa I ar trebui modificată. În mod concret, Japonia ar trebui adăugată pe listă.

                     (6)

                     Controlul la frontiere există în interesul nu doar al statului membru la ale cărui frontiere externe se aplică, ci al tuturor statelor membre care au eliminat controlul la frontierele lor interne. Prin urmare, statele membre ar trebui să se asigure că măsurile luate la frontierele externe sunt coordonate, pentru a garanta o bună funcționare a spațiului Schengen. În acest scop, începând cu 3 iunie 2021, statele membre ar trebui să continue eliminarea restricției temporare asupra călătoriilor neesențiale către UE, în mod coordonat, în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I la recomandarea Consiliului, astfel cum este modificată prin prezenta recomandare.

                     (7)

                     În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei recomandări, aceasta nu este obligatorie pentru respectivul stat membru și nu i se aplică. Deoarece prezenta recomandare constituie o dezvoltare a acquis-ului Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, în termen de șase luni de la data la care Consiliul decide cu privire la prezenta recomandare, dacă o va pune în aplicare.

                     (8)

                     Prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului (11); prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei recomandări, aceasta nu este obligatorie pentru respectivul stat membru și nu i se aplică.

                     (9)

                     În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se află sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului (12).

                     (10)

                     În ceea ce privește Elveția, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se află sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE (13), coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului (14).

                     (11)

                     În ceea ce privește Liechtensteinul, prezenta recomandare constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Protocolului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în practică, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se află sub incidența articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului (15), coroborat cu articolul 3 din Decizia 2011/350/UE a Consiliului (16),

               ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
         Recomandarea (UE) 2020/912, astfel cum a fost modificată prin Recomandarea (UE) 2020/1052, prin Recomandarea (UE) 2020/1144, prin Recomandarea (UE) 2020/1186, prin Recomandarea (UE) 2020/1551, prin Recomandarea (UE) 2020/2169, prin Recomandarea (UE) 2021/89, prin Recomandarea (UE) 2021/132, prin Recomandarea (UE) 2021/767 și prin Recomandarea (UE) 2021/816 privind restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE și posibila eliminare a acestei restricții se modifică după cum urmează:

                     1.

                     Punctul 1 primul paragraf din recomandarea Consiliului se înlocuiește cu următorul text:

                                 „1.

                                 Începând cu 3 iunie 2021, statele membre ar trebui să elimine treptat restricția temporară asupra călătoriilor neesențiale către UE, în mod coordonat, în ceea ce privește rezidenții țărilor terțe enumerate în anexa I.”

                     2.

                     Anexa I la recomandare se înlocuiește cu următorul text:

                           ANEXA I
                           Țările terțe și regiunile administrative speciale ai căror rezidenți nu ar trebui să fie afectați de restricția temporară de la frontierele externe asupra călătoriilor neesențiale către UE:

                                       I.

                                       STATE

                                                   1.

                                                   AUSTRALIA

                                                   2.

                                                   ISRAEL

                                                   3.

                                                   JAPONIA

                                                   4.

                                                   NOUA ZEELANDĂ

                                                   5.

                                                   RWANDA

                                                   6.

                                                   SINGAPORE

                                                   7.

                                                   COREEA DE SUD

                                                   8.

                                                   THAILANDA

                                                   9.

                                                   CHINA (*)

                                       II.

                                       REGIUNI ADMINISTRATIVE SPECIALE ALE REPUBLICII POPULARE CHINEZE

                                                   RAS Hong Kong (*1)

                                                   RAS Macao (*1)

                        (*1)  Sub rezerva confirmării reciprocității."

                        (*1)  Sub rezerva confirmării reciprocității."

            Adoptată la Bruxelles, 3 iunie 2021.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               P. N. SANTOS

            (1)  JO L 208I, 1.7.2020, p. 1.

            (2)  JO L 230, 17.7.2020, p. 26.

            (3)  JO L 248, 31.7.2020, p. 26.

            (4)  JO L 261, 11.8.2020, p. 83.

            (5)  JO L 354, 26.10.2020, p. 19.

            (6)  JO L 431, 21.12.2020, p. 75.

            (7)  JO L 33, 29.1.2021, p. 1.

            (8)  JO L 41, 4.2.2021, p. 1.

            (9)  JO L 165 I, 11.5.2021, p. 66.

            (10)  JO L 182, 21.5.2021, p. 1.

            (11)  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

            (12)  JO L 176, 10.7.1999, p. 31.

            (13)  JO L 53, 27.2.2008, p. 52.

            (14)  Decizia 2008/146/CE a Consiliului din 28 ianuarie 2008 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen (JO L 53, 27.2.2008, p. 1).

            (15)  JO L 160, 18.6.2011, p. 21.

            (16)  Decizia 2011/350/UE a Consiliului din 7 martie 2011 privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, în ceea ce privește eliminarea controalelor la frontierele interne și circulația persoanelor (JO L 160, 18.6.2011, p. 19).


title: Consiliu Recomandarea Consiliului din 10 octombrie 2019 privind numirea unui membru în cadrul Comitetului executiv al Băncii Centrale Europene 2019/C 351/01

text:
               17.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/1

      CONSILIU RECOMANDAREA CONSILIULUI
      din 10 octombrie 2019
      privind numirea unui membru în cadrul Comitetului executiv al Băncii Centrale Europene
      (2019/C 351/01)
      CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 283 alineatul (2) și articolul 139 alineatul (2),
      având în vedere Protocolul nr. 4 privind Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 11.2,
      RECOMANDĂ CONSILIULUI EUROPEAN:
      numirea dlui Fabio PANETTA în calitatea de membru în cadrul Comitetului Executiv al Băn/cii Centrale Europene pentru un mandat de opt ani începând cu 1 ianuarie 2020.

         Adoptată la Bruxelles, 10 octombrie 2019.

               Pentru Consiliu

               Președintele

            M. LINTILÄ


               9.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 76/206

      P8_TA(2018)0227
      Libia
      Recomandarea Parlamentului European din 30 mai 2018 adresată Consiliului, Comisiei și Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate privind Libia (2018/2017(INI))
      (2020/C 76/25)

         Parlamentul European,

                  —

                  având în vedere Rezoluția 2259 (2015) a Consiliului de Securitate al ONU și rezoluțiile ulterioare,

                  —

                  având în vedere Acordul politic libian,

                  —

                  având în vedere raportul Secretarului General al ONU din 22 august 2017 referitor la Misiunea de sprijin a ONU în Libia,

                  —

                  având în vedere Rezoluția 1973 (2011) a Consiliului de Securitate al ONU și toate rezoluțiile ulterioare ale CSONU referitoare la Libia, inclusiv Rezoluția 2380 (2017),

                  —

                  având în vedere raportul Secretarului General al ONU, în conformitate cu Rezoluția 2312 (2016) a Consiliului de Securitate,

                  —

                  având în vedere declarația Înaltului Comisar al ONU pentru Drepturile Omului din 14 noiembrie 2017 privind suferința migranților din Libia, care reprezintă o ofensă la adresaconștiinței omenirii,

                  —

                  având în vedere raportul Oficiului Înaltului Comisar al ONU pentru Drepturile Omului din aprilie 2018, intitulat „Abuz în spatele gratiilor: detenție arbitrară și ilegală în Libia”,

                  —

                  având în vedere rezoluțiile sale din 18 septembrie 2014 (1), 15 ianuarie 2015 (2) și 4 februarie 2016 (3) referitoare la situația din Libia,

                  —

                  având în vedere Declarația din 20 decembrie 2017 a copreședinților Adunării Parlamentare Paritare ACP-UE privind situația migranților din Libia,

                  —

                  având în vedere Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării,

                  —

                  având în vedere abordarea globală a UE în materie de migrație și mobilitate,

                  —

                  având în vedere comunicarea comună din 25 ianuarie 2017 a Comisiei și a Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate intitulată „Migrația pe ruta central-mediteraneeană - Gestionarea fluxurilor de migrație, salvarea de vieți omenești” (JOIN(2017)0004),

                  —

                  având în vedere Declarația din Malta din 3 februarie 2017,

                  —

                  având în vedere Strategia comună Africa-UE și planul său de acțiune,

                  —

                  având în vedere Declarația comună privind situația migranților din Libia, convenită în cadrul summitului Uniunea Africană - Uniunea Europeană din 2017, și înființarea Grupului operativ trilateral la nivel înalt UA-UE-ONU,

                  —

                  având în vedere concluziile Consiliului referitoare la Libia din 17 iulie 2017,

                  —

                  având în vedere concluziile Consiliului European din 19 octombrie 2017,

                  —

                  având în vedere articolul 113 din Regulamentul său de procedură,

                  —

                  având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri externe (A8-0159/2018),

                  A.

                  întrucât situația din Libia este foarte fragilă, iar țara se confruntă cu o serie de încercări complexe și interdependente în ceea ce privește stabilitatea politică, dezvoltarea economică și securitatea;

                  B.

                  întrucât criza din Libia are un impact enorm asupra poporului libian și afectează, de asemenea, întreaga regiune învecinată și UE și, prin urmare, este esențial, pentru populația libiană, precum și pentru țările învecinate și regiunile subsahariană și mediteraneeană, să se asigure stabilitatea politică a Libiei, ca o condiție prealabilă fundamentală pentru îmbunătățirea situației economice și sociale a țării;

                  C.

                  întrucât stabilitatea din sudul Libiei reprezintă o preocupare deosebită, având în vedere starea fragilă a țărilor învecinate, guvernele slăbite din regiunea Sahel-Sahara fiind amenințate de o potențială insurgență jihadistă;

                  D.

                  întrucât UE ar trebui să comunice într-un mod mai activ cu privire la eforturile sale diplomatice și contribuția sa financiară importantă la consolidarea securității și a situației socioeconomice din Libia;

                  E.

                  întrucât conflictul din Libia poate fi soluționat numai printr-o abordare coerentă, cuprinzătoare și incluzivă, care implică toți actorii internaționali și părțile interesate, inclusiv reprezentanți ai diverselor comunități locale, liderii triburilor și activiștii din societatea civilă, și asigurând asumarea de către Libia a procesului de pace și caracterul incluziv al acestuia;

                  F.

                  întrucât Acordul politic libian și Planul de acțiune al ONU pentru Libia constituie singurul cadru viabil pentru găsirea unei soluții la criză;

                  G.

                  întrucât, prin acțiuni diplomatice și sprijin concret, UE sprijină tranziția politică a Libiei către o țară stabilă și funcțională și susține eforturile de mediere conduse de ONU în această privință;

                  H.

                  întrucât este extrem de important ca toate statele membre să se exprime la unison, întărind eforturile de mediere ale UE și subliniind rolul central al ONU și al planului său de acțiune; întrucât, în toate cazurile, inițiativele individuale ale statelor membre trebuie salutate doar dacă sunt luate în cadru european și sunt pe deplin în conformitate cu politica externă a UE;

                  I.

                  întrucât acțiunile UE își arată rezultatele în domeniul migrației, având în vedere că cifrele au scăzut cu o treime la sfârșitul anului 2017 față de 2016, iar în primele luni ale anului 2018, cifrele au scăzut cu 50 % față de aceeași perioadă a anului trecut;

                  J.

                  întrucât Libia este un punct de tranzit și de plecare important pentru migranții care încearcă să ajungă în Europa, în special din Africa Subsahariană; întrucât mii de migranți și de refugiați care au fugit din calea violențelor din Libia și-au pierdut viața încercând să traverseze Marea Mediterană pentru a ajunge în Europa;

                  K.

                  întrucât migranții se numără printre persoanele cele mai afectate de problemele de securitate din Libia, fiind deseori victime ale violenței, arestărilor și detenției arbitrare din partea actorilor nestatali, ale extorcării, răpirii în scopul obținerii unei răscumpărări și ale exploatării;

                  L.

                  întrucât numeroși migranți, în special cei din Africa Subsahariană, au fost reținuți în mod arbitrar de diferite grupări armate din țară;

                  M.

                  întrucât returnarea forțată de către Niger în Libia a cel puțin 132 de sudanezi care au primit asistență din partea UNHCR reprezintă o sursă de profundă îngrijorare;

                  N.

                  întrucât persistă problema persoanelor strămutate în interiorul țării; întrucât aceste persoane se confruntă cu amenințări critice, cum ar fi traversarea unor zone de conflict, prezența minelor terestre și a dispozitivelor neexplodate și actele de violență ale diferitelor miliții;

                  O.

                  întrucât Libia a devenit o țară de tranzit pentru traficul de ființe umane; întrucât Libia continuă să găzduiască sute de mii de migranți și solicitanți de azil de diferite naționalități, mulți dintre aceștia trăind în condiții tragice și fiind, prin urmare, ținta persoanelor care introduc ilegal migranți; întrucât au existat acuzații de sclavie în Libia;

                  P.

                  întrucât viața de zi cu zi a cetățenilor de rând din Libia se caracterizează prin condiții de viață tot mai dificile, complicate și mai mult de o criză de numerar, de întreruperea furnizării apei și de întreruperi frecvente ale alimentării cu energie, precum și de starea în general catastrofală a sistemului de sănătate al țării;

                  Q.

                  întrucât climatul politic din Libia se caracterizează printr-o profundă neîncredere între principalii actori politici și militari din diferitele regiuni;

                  R.

                  întrucât guvernul de uniune națională recunoscut pe plan internațional se bazează tot mai mult pe un număr de miliții pentru propria sa securitate; întrucât aceste miliții au căpătat o influență fără precedent asupra instituțiilor de stat din Tripoli, amenințând astfel încercările în curs ale ONU de a crea un cadru politic mai viabil în țară;

                  S.

                  întrucât țări precum Turcia, Qatar, Egipt și EAU au o influență semnificativă asupra diferitelor grupuri ale facțiunilor beligerante;

                  T.

                  întrucât identitățile regionale ale diferitelor comunități libiene, triburi sau grupuri etnice au constituit dintotdeauna structura profundă socioculturală a Libiei și joacă un rol important în dinamica socială, politică și de securitate a țării; întrucât societatea libiană are tradiții puternice în ceea ce privește procesele de soluționare informală a disputelor dintre orașe, triburi și comunități etnice;

                  U.

                  întrucât, în prezent, această țară nu dispune de un cadru legislativ clar și larg acceptat în ceea ce privește sistemul electoral; întrucât nu a fost adoptată o constituție, lăsând țara fără cadrul juridic necesar în vederea organizării unor noi alegeri; întrucât prevalența climatului actual de impunitate, ilegalitățile larg răspândite, corupția și rolul jucat de grupările armate și tensiunile tribale și regionale din Libia contribuie la scăderea în continuare a încrederii în instituțiile publice și guvernamentale deja slăbite;

                  V.

                  întrucât Libia a înregistrat o creștere continuă a execuțiilor extrajudiciare, a torturii, a detenției arbitrare și a atacurilor fără discriminare asupra zonelor rezidențiale și infrastructurii, precum și din ce în ce mai multe discursuri de incitare la ură și violență;

                  W.

                  întrucât gruparea extremistă salafistă madkhalistă este din ce în ce mai puternică și mai relevantă atât în estul, cât și în vestul Libiei; întrucât madkhaliștii se opun alegerilor, doresc să mențină statu-quo-ul, resping în totalitate orice model de democrație și sunt puternic înarmați, și, prin urmare, reprezintă un risc concret de amplificare a extremismului și a violenței în țară;

                  X.

                  întrucât prăbușirea sistemului de justiție penală sporește impunitatea în țară, limitând posibilitățile victimelor de a căuta protecție și măsuri reparatorii; întrucât, în mai multe regiuni, chiar și în cazurile în care au fost întocmite rapoarte ale poliției după o infracțiune, s-au întreprins puține acțiuni pentru a se iniția anchete prompte, aprofundate, eficiente, imparțiale și independente și pentru a îi aduce pe făptași în fața justiției; întrucât niciun autor al unei infracțiuni aparținând unui grup armat nu a fost condamnat în Libia din 2011;

                  Y.

                  întrucât ciclul de violență din Libia a fost alimentat în mod continuu de o impunitate generală pentru încălcări grave ale drepturilor omului; întrucât, dacă nu este abordată în mod corespunzător, inexistența în continuare a statului de drept va goli de semnificație pentru populație ideea coexistenței pașnice și a luptei împotriva extremismului violent;

                  Z.

                  întrucât zeci de activiști politici și pentru drepturile omului, profesioniști din domeniul mass-mediei și alte personalități publice au fost răpiți sau amenințați; întrucât ONU a primit informații privind implicarea ambelor părți în cazuri de detenții arbitrare, tortură și maltratare;

                  AA.

                  întrucât escaladarea atacurilor asupra membrilor sistemului judiciar, a organizațiilor societății civile locale, a apărătorilor drepturilor omului și a angajaților din domeniul mass-mediei, precum și a refugiaților și migranților, au accelerat deteriorarea situației drepturilor omului pentru toți civilii de pe teritoriul libian; întrucât absența statului de drept și impunitatea pentru încălcări grave ale drepturilor omului, inclusiv tortură, detenție arbitrară, execuții extrajudiciare și atacuri fără discriminare asupra civililor și a infrastructurii, continuă să alimenteze ciclul de violență din țară;

                  AB.

                  întrucât porozitatea frontierelor libiene încurajează traficul transfrontalier ilicit; întrucât proliferarea grupărilor armate în zonele de frontieră a agravat lupta dintre traficanții rivali pentru controlul resurselor transfrontaliere și accesul la acestea; întrucât așa-numiții luptători străini care sosesc în țară și diferitele rețele criminale profită în continuare de proliferarea necontrolată a armelor;

                  AC.

                  întrucât nesiguranța și instabilitatea politică au făcut din Libia un teritoriu adecvat pentru activitățile grupărilor extremiste; întrucât regiunea Fezzan este instabilă din punct de vedere structural și reprezintă un punct de tranzit cunoscut spre Europa pentru refugiați și migranți, pentru contrabanda cu petrol, aur, arme și droguri și pentru traficul de ființe umane; întrucât această regiune este afectată de tensiuni etnice și tribale care au crescut după căderea lui Gaddafi, precum și de lupta pentru controlul resurselor țării; întrucât stabilizarea regiunii Fezzan este esențială pentru stabilizarea întregii țări;

                  AD.

                  întrucât autoritățile locale libiene joacă un rol important în prevenirea conflictelor și în furnizarea serviciilor publice esențiale către populație;

                  AE.

                  întrucât orașul Derna a suferit atacuri terestre, aeriene și de artilerie din ce în ce mai intense începând din 7 mai 2018; întrucât numeroși civili au fost uciși, iar accesul ajutoarelor și al medicilor a fost drastic limitat și situația umanitară este dramatică;

                  AF.

                  întrucât o delegație oficială a Parlamentului a efectuat o misiune în Libia în perioada 20-23 mai 2018,

                  1.

                  recomandă Consiliului, Comisiei și Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate următoarele:

                              (a)

                              să asigure sprijinul cel mai ferm pentru Planul de acțiune al ONU pentru Libia, prezentat în septembrie 2017 de către Reprezentantul Special al ONU, Ghassan Salamé, pentru stabilizarea Libiei și pentru un proces politic incluziv de reconciliere națională, care să le permită tuturor actorilor libieni, inclusiv tuturor entităților tribale, să ajungă la un acord politic stabil și durabil, acordând totodată atenția cuvenită implicării femeilor și minorităților; să țină seama de rezultatele proceselor incluzive de consultare prezentate CSONU la 21 mai 2018; să condamne ferm orice încercare de subminare a procesului de pace desfășurat sub egida ONU; să continue să coopereze îndeaproape cu Misiunea de sprijin a ONU în Libia (UNSMIL);

                              (b)

                              să își intensifice eforturile diplomatice pentru a sprijini planul ONU și a contribui la consolidarea guvernului libian în eforturile sale de a asigura un consens politic, de a garanta securitatea și de a-și extinde autoritatea pe întreg teritoriul Libiei, dincolo de controlul teritorial redus al guvernului de uniune națională recunoscut la nivel internațional, aceasta fiind condiția prealabilă necesară pentru ajungerea la o soluție politică incluzivă care să promoveze stabilizarea, reconstrucția și reconcilierea în țară, pentru consolidarea statului și pentru orice operațiuni de menținere a păcii bazate pe democrație, statul de drept și drepturile omului; să asigure asumarea de către Libia a procesului de stabilizare și a deciziei cu privire la forma viitoare a statului; să sprijine consolidarea mecanismelor și capacităților locale din țară în ceea ce privește medierea, soluționarea litigiilor și acordurile de încetare a focului și să asigure legătura lor cu planul de acțiune al Națiunilor Unite, în cadrul unei abordări coerente și integrate care să conducă la rezultate concrete și de durată;

                              (c)

                              pentru a sprijini dezbaterile publice așa-numite „întâlniri la primărie” organizate în mai multe municipalități sub egida ONU ca o inițiativă de reconciliere efectivă de jos în sus, ce urmărește să încurajeze dialogul între diferite comunități, contribuind astfel în mod concret la dezvoltarea unei soluții durabile și viabile la criza din Libia și contribuind la crearea unei culturi civice la nivel național;

                              (d)

                              să încerce să găsească mijloace pentru a stimula consolidarea instituțiilor, a construi o societate civilă adevărată și a crește rapid economia și să renunțe la suprasolicitarea serviciului public pentru a promova dezvoltarea sustenabilă a sectorului privat, condiții necesare pentru a asigura stabilitatea și prosperitatea țării pe termen lung;

                              (e)

                              să sprijine eforturile Libiei către o nouă ordine constituțională, care ar trebui să includă o formulă pentru distribuirea justă a bogăției generate de resursele petroliere, precum și o împărțire clară a sarcinilor și obligațiilor între regiunile istorice, pe de o parte, și guvernul național, pe de altă parte; să reamintească faptul că o astfel de nouă constituție, care ar putea s-ar putea inspira din elemente ale constituției modificate din 1963, ar contribui la eforturile de a organiza alegeri la nivel național odată ce noua constituție este adoptată iar condițiile necesare sunt întrunite cu adevărat, pentru a asigura o prezență ridicată, precum și legitimitatea și acceptarea de către public;

                              (f)

                              să acorde prioritate în continuare acțiunilor din cadrul instituțiilor UE privind modul în care pot fi abordate mai bine toate aspectele crizei din Libia și instrumentele și sectoarele care ar trebui implicate, inclusiv prin acordarea unei atenții mai mari dinamicii locale, pentru a aplica o abordare cuprinzătoare și eficientă în ceea ce privește această țară și a da dovadă de unitate în ceea ce privește obiectivele și inițiativele în rândul tuturor instituțiilor și statelor membre în vederea asigurării coerenței măsurilor luate de toți actorii implicați, ca parte a unei strategii regionale mai largi;

                              (g)

                              să își mărească prezența, vizibilitatea și înțelegerea complexității situației din țară prin reinstituirea delegației UE în Tripoli și prin retrimiterea personalului permanent al UE din această delegație;

                              (h)

                              să continue să sublinieze că nu poate exista o soluție militară pentru criza din Libia, să reafirme necesitatea ca toate părțile și grupările armate din Libia să se angajeze să respecte articolul 42 din Acordul politic libian, să respecte principiile dreptului internațional umanitar și ale dreptului internațional al drepturilor omului și să se abțină de la retorica violentă și de la utilizarea violenței, să se demobilizeze și să se angajeze la o soluționare pașnică a conflictului, evitând astfel daune suplimentare și pierderi de vieți omenești; consideră că negocierile ar trebui să urmărească să unifice forțele libiene de securitate din toate regiunile, pentru a construi o arhitectură a securității naționale sub control civil, sub autoritatea guvernului libian incluziv recunoscut la nivel internațional, cu garanții de transparență și răspundere și respectând obligațiile internaționale ale Libiei în domeniul drepturilor omului, și ar trebui, de asemenea, să ducă la semnarea unui protocol care să angajeze toate grupările armate să renunțe la utilizarea forței și a violenței, în cadrul unui proces coerent și cuprinzător de dezarmare, demobilizare și reintegrare (DDR) care să urmărească reintegrarea membrilor grupărilor armate în societate și a unui proces de reformă a sistemului de securitate (RSS), bazat pe principiile Skhirat de nediscriminare și transparență; consideră că semnarea unui astfel de protocol ar trebui să permită punerea în aplicare a acordului de pace care să deschidă calea pentru desfășurarea alegerilor libere și corecte și ar trebui să ducă la acordarea de stimulente economice și financiare și ar putea determina părțile semnatare să acționeze în direcția construirii noilor instituții ale statului;

                              (i)

                              să țină seama de necesitatea de a elabora programe personalizate pentru a reintegra în aparatul de securitate regulat persoane provenite din cadrul milițiilor, nu grupuri, limitând astfel loialitățile divizate;

                              (j)

                              să sprijine eforturile ONU de a organiza alegeri în Libia până la sfârșitul anului 2018 și numai odată ce este adoptată o nouă constituție; să sprijine, în special eforturile de înregistrare a alegătorilor, dat fiind că, până în prezent, doar aproximativ 50 % dintre alegătorii admisibili au fost înregistrați; să se asigure că, înainte de alegeri, se adoptă un acord privind dispoziții tranzitorii pentru a restabili încrederea și, astfel, a consolida legitimitatea noului guvern pe plan internațional și național; să sprijine, inclusiv prin mijloace tehnice, procesul de instituire a unui cadru constituțional solid și procesul electoral în ansamblu, legând contribuțiile financiare europene de adoptarea unei legi electorale care să respecte, în cea mai mare măsură posibilă, principiile internaționale stabilite de Comisia de la Veneția;

                              (k)

                              să exercite presiuni asupra celor care obstrucționează negocierile politice de pace și să pună în aplicare în mod efectiv embargoul ONU asupra armelor impus Libiei; să ia în considerare introducerea de noi sancțiuni pentru cei care sprijină tranzacțiile ilegale cu petrol;

                              (l)

                              să își intensifice cooperarea cu toate organizațiile internaționale și cu alți actori de pe teren, pentru a întări coerența și convergența acțiunii internaționale; să intensifice eforturile diplomatice în ceea ce privește toți actorii regionali și țările vecine, pentru a asigura faptul că aceștia contribuie la găsirea unei soluții pozitive la criza din Libia în concordanță cu Planul de acțiune al ONU, care este în prezent singurul cadru posibil pentru o soluție la criză; să susțină procesul aflat în curs de desfășurare al conferinței naționale în Libia cu scopul de a se ajunge la un acord între diferitele părți din Libia cu privire la următorii pași pentru finalizarea tranziției; să descurajeze actorii regionali să ia în calcul orice intervenție militară unilaterală sau multilaterală lipsită de orice temei juridic sau de consimțământul politic al guvernului libian;

                              (m)

                              să acorde sprijin instalării de legiuitori, judecători și procurori specializați în Libia, care pot contribui la revizuirea legilor de combatere a terorismului din Libia, și să se asigure că aceștia dispun de mijloacele adecvate pentru a prezida și a duce la bun sfârșit cazuri de combatere a terorismului, respectând statul de drept;

                              (n)

                              să reflecteze asupra crizei din Libia într-un context mai larg, regional și panafrican, ținând seama de faptul că Libia este esențială pentru stabilitatea Africii de Nord, a Sahelului și a regiunii mediteraneene; să promoveze și să faciliteze cooperarea Libiei cu vecinii săi din Sahel; să ia în considerare, ca parte a acestui proces de reflecție, impactul situației din Libia asupra dinamicii și încercărilor cu care se confruntă UE; să dezvolte o politică cuprinzătoare față de Libia, care țină seama de perspectivele regionale și panafricane acoperind politici mai ample de dezvoltare, securitate și migrație, precum și protecția drepturilor omului și a libertăților fundamentale, combaterea terorismului și a sclaviei și exploatării; să se asigure că această politică este susținută prin finanțare adecvată și suficientă pentru punerea sa în aplicare, inclusiv în următorul cadru financiar multianual, pentru a produce rezultate concrete; să continue și să intensifice, acolo unde este posibil, cooperarea dintre operațiunea Sea Guardian a NATO și Operațiunea Sophia a EUNAVFOR Med;

                              (o)

                              să asigure o implicare permanentă și activă în eforturile de combatere a terorismului și a traficului, nu numai prin integrarea serviciilor de informații, cooperare financiară și sprijin tactic, ci și prin programe sociale și educaționale pentru sănătate și o educație care să sprijine formarea și desfășurarea actorilor sociali și a principalilor formatori de opinie pentru a contracara extremismul violent și a promova un mesaj de coexistență și cooperare pașnică;

                              (p)

                              să aibă în vedere faptul că, deși Daesh/Statul Islamic ar putea fi slăbit în mod semnificativ în Libia, au apărut noi forme de extremism, în creștere, în țară, precum cea reprezentată de madkhaliști; să reamintească faptul că răspunsul cel mai eficient la prezența militantă radicală în țară constă, în cele din urmă, în instituirea unor instituții interne care favorizează includerea, care să susțină statul de drept, să furnizeze servicii publice și securitate pe plan local și să combată în mod eficient grupările care amenință stabilitatea țării și a regiunii în ansamblu;

                              (q)

                              să asigure, în conformitate cu Declarația de la Paris din 25 iulie 2017, faptul că fondurile UE sunt utilizate în mod eficient pentru a garanta coordonarea interguvernamentală în vederea refacerii infrastructurii publice prin intermediul mecanismelor de stabilizare ale UE; să acorde prioritate finanțării proiectelor și inițiativelor care sprijină actorii care promovează răspunderea și schimbarea democratică și dialogul integrat în contextul local, reconcilierea și mecanismele de soluționare a conflictelor, implicând femeile și colaborând cu tinerii pentru a îi împiedica să se implice în activități infracționale, cum ar fi să se alăture milițiilor implicate în introducerea ilegală de persoane și în trafic; să continue consolidarea societății civile, în special a apărătorilor drepturilor omului, și să sprijine procesul politic și activitățile de securitate și de mediere, în special prin intermediul Instrumentului european de vecinătate (IEV) și al Instrumentului care contribuie la stabilitate și pace (IcSP); să promoveze punerea în aplicare a unei guvernanțe reprezentative la nivel local și național pentru a răspunde mai bine provocărilor legate de reconciliere, de stabilizare și de restabilirea securității; să se asigure că finanțarea din Fondul fiduciar de urgență al UE este acordată numai atunci când își menține obiectivele inițiale și este însoțită de o analiză solidă a autorităților locale și a beneficiarilor și de o evaluare ulterioară;

                              (r)

                              să sprijine municipalitățile în furnizarea de servicii esențiale și în construirea guvernanței locale; să asigure standarde de viață de bază pentru populație, având în vedere faptul că o înțelegere mai bună a sistemului politic și economic local este esențială pentru a aduce procesul de reconciliere aproape de oameni și pentru a contracara traficul ilegal; să se asigure că fondurile din partea UE sunt utilizate în mod eficient în proiecte care ajută populația și societatea civilă din Libia; să promoveze comunicarea între organizațiile societății civile și autoritățile publice locale;

                              (s)

                              să sprijine inițiative precum cea promovată de Comitetul de reconciliere Misrata-Tawergha, în care cele două orașe, Misrata și Tawergha, au ajuns la un acord pe baza unei doctrine de conviețuire pașnică care deschide calea pentru întoarcerea în oraș a persoanelor strămutate din Tawergha;

                              (t)

                              să încurajeze în continuare instituțiile libiene să depună eforturi într-un mod mai eficient și transparent pentru îmbunătățirea condițiilor de viață ale tuturor libienilor, printre altele, reinstaurând serviciile publice prioritare și reconstruind infrastructura publică, să îmbunătățească guvernanța economică a țării, să soluționeze criza de lichidități și să pună în aplicare reformele economice și financiare necesare solicitate de instituțiile financiare internaționale pentru a contribui la stabilizarea și redresarea economică; să sprijine această țară în crearea unei economii de piață capabile să răspundă tuturor libienilor; să îndemne autoritățile libiene să se asigure că veniturile provenite din resursele naturale și beneficiile derivate sunt folosite în beneficiul întregii populații, inclusiv la nivel local; să invite autoritățile libiene să se angajeze să respecte standarde înalte de transparență în sectorul extractiv intern și, în special, să adere cât mai rapid posibil la cerințele Inițiativei privind transparența în industriile extractive (EITI); să ajute autoritățile libiene să combată orice activitate ilegală care împiedică dezvoltarea economiei naționale, astfel cum s-a raportat recent în Raportul intermediar al grupului de experți instituit în temeiul Rezoluției 1973 (2011) referitoare la Libia;

                              (u)

                              să continue să condamne cu fermitate încălcările drepturilor omului și încălcările dreptului internațional umanitar și să-și intensifice eforturile de a oferi asistență umanitară populației care are nevoie de ajutor și tuturor regiunilor din țară, în special în ceea ce privește asistența medicală și instalațiile energetice; să mărească eficacitatea asistenței financiare și umanitare și să crească sprijinul acordat organizațiilor umanitare de pe teren și cooperarea cu acestea; să condamne încercările numeroase și tot mai frecvente de restrângere a spațiului de manevră al societății civile, în special prin intermediul unui cadru juridic represiv, al atacurilor asupra apărătorilor drepturilor omului și a sistemului judiciar; să invite UA, ONU și UE să continue să colaboreze și să ia măsuri ferme pentru încetarea imediată a acestor încălcări ale drepturilor omului; să consolideze societatea civilă și să sprijine dezvoltarea și independența mass-mediei locale;

                              (v)

                              să accelereze eforturile privind mecanismul de evacuare de urgență al UNHCR, finanțat de UE, care a permis evacuarea din Libia a aproximativ 1 000 dintre refugiații cei mai vulnerabili care au nevoie de protecție; să încurajeze omologii libieni să extindă numărul actual de naționalități cu care Libia autorizează în prezent UNHCR să colaboreze;

                              (w)

                              să abordeze chestiunea migrației neregulamentare prin și dinspre Libia, ținând seama de nevoia de soluții eficace și viabile pe termen lung, care ar trebui să trateze cauzele profunde ale migrației din Africa în țările de origine și de tranzit și să definească temeiul juridic pentru procesele internaționale privind migrația, care se bazează în prezent pe relocări prin intermediul Mecanismul de tranzit de urgență sau relocări directe; să concentreze eforturile UE pe protejarea migranților din Libia; să sprijine autoritățile libiene să asigure întoarcerea persoanelor strămutate intern la casele lor și să sprijine comunitățile locale să facă față provocărilor, asigurând, în același timp, faptul că întoarcerea persoanelor strămutate intern nu se rezumă la un simplu schimb între compensații bănești care să favorizeze diversele miliții și dreptul de a se întoarce; să alerteze comunitatea internațională cu privire la nevoia de măsuri pentru a soluționa provocările în materie de dezvoltare, drepturile omului și securitate din Libia și din regiunea sahelo-sahariană, inclusiv cu privire la nevoia de mijloace de combatere a traficului de ființe umane și a introducerii ilegale de migranți; să se asigure că măsurile de combatere a introducerii ilegale de migranți și a traficului de ființe umane nu împiedică libertatea de circulație în vederea dezvoltării economice a regiunii;

                              (x)

                              să intensifice eforturile comune depuse de UE, Uniunea Africană și ONU pentru a îmbunătăți protecția migranților și a refugiaților în Libia, acordând o atenție deosebită persoanelor vulnerabile; să investigheze imediat și în mod aprofundat acuzațiile referitoare la abuzuri și tratamente inumane la adresa migranților și refugiaților în Libia de către grupuri infracționale, precum și acuzațiile de sclavie; să elaboreze inițiative pentru a preveni astfel de incidente pe viitor; să îmbunătățească condițiile refugiaților și ale migranților aflați în centrele de detenție și să îndemne autoritățile libiene să închidă cât mai curând posibil structurile care se dovedesc a nu fi în conformitate cu standardele internaționale; să continue și să intensifice eforturile de returnare voluntară asistată și de relocare depuse în cooperare cu ONU și cu Uniunea Africană, subliniind în acest context importanța eliminării cerinței libiene privind „vizele de ieșire”; să încurajeze autoritățile libiene să pună capăt detențiilor arbitrare și să evite detenția persoanelor vulnerabile, în special a copiilor; să se asigure că migranții sunt tratați respectându-se pe deplin standardele internaționale în domeniul drepturilor omului și să aloce fondurile necesare din bugetul UE în acest scop; să invite Libia să semneze și să ratifice Convenția de la Geneva din 1951 privind statutul refugiaților și Protocolul din 1967 la aceasta; să se asigure că misiunea UE de asistență la frontieră (EUBAM) în Libia, Operațiunea Sophia a EUNAVFOR Med și operațiunea Themis a Frontex se concentrează în comun asupra modului în care pot fi eliminate activitățile ilicite, inclusiv introducerea ilegală de migranți, traficul de ființe umane și terorismul în zona central-mediteraneeană; să se asigure că EUBAM, în conformitate cu mandatul său, se implică în continuare activ și acordă asistență autorităților libiene în domenii prioritare legate de gestionarea frontierelor, aplicarea legii și sistemul mai amplu de justiție penală;

                              (y)

                              să depună în continuare eforturi sporite împotriva tuturor actelor de introducere ilegală de persoane și de trafic de persoane către, prin și dinspre teritoriul libian și în largul coastei Libiei, care subminează procesul de stabilizare a Libiei și pun în pericol viața a mii de oameni; să asigure, în acest sens, continuitatea contribuției UE la combaterea acestor probleme, sprijinind omologii libieni în construirea unei capacități indispensabile pentru a asigura frontierele terestre și maritime ale țării și colaborând cu autoritățile libiene pentru a pune în aplicare o strategie cuprinzătoare de gestionare a frontierelor;

                              (z)

                              să susțină o soluție durabilă pentru cele peste 180 000 de persoane strămutate intern în Libia, inclusiv pentru foștii locuitori din Tawargha, al căror număr este estimat la 40 000, prin posibilități de relocare sau facilitarea returnării în condiții de siguranță la casele lor și printr-un sprijin sporit acordat UNHCR și OIM în acest scop;

                              (aa)

                              să abordeze fenomenul hibridizării activităților grupurilor infracționale internaționale și ale grupurilor teroriste prin desfășurarea unor investigații aprofundate, în special în ceea ce privește traficul de ființe umane și violențele sexuale comise în perioadele de conflict;

                              (ab)

                              să sprijine colaborarea cu paza de coastă libiană, care a permis salvarea a aproximativ 19 000 de migranți în apele teritoriale libiene între ianuarie și sfârșitul lui octombrie 2017; să sprijine autoritățile libiene în notificarea oficială a zonei lor de căutare și salvare, să pună în aplicare un set de proceduri de operare standard clare pentru debarcare și să asigure un sistem de monitorizare funcțional al pazei de coastă libiene, pentru a înființa un registru clar și transparent al tuturor persoanelor debarcate pe țărmurile libiene, asigurând faptul că acestea sunt tratate în mod corespunzător, în conformitate cu standardele umanitare internaționale; să colaboreze în continuare cu autoritățile libiene pentru a intensifica lucrările pregătitoare privind un centru de coordonare a salvării pe mare în Libia, cu scopul de a spori capacitatea lor de căutare și salvare; să asigure continuarea formării specializate oferite de OIM și UNHCR pazei de coastă libiene cu privire la protecția internațională, dreptul internațional al refugiaților și drepturile omului;

                              (ac)

                              să intensifice ajutorul umanitar și civil pe care îl acordă pentru a ameliora situația dificilă a populației din Libia și pentru a răspunde celor mai urgente nevoi ale persoanelor grav afectate de conflictul din Libia, în special în zonele cele mai afectate, și să fie pregătiți să facă față oricărei deteriorări a situației; să îndemne Uniunea Europeană să sprijine capacitarea organizațiilor societății civile, în special a grupurilor de femei, care urmăresc să găsească soluții non-violente la numeroasele crize din țară;

                              (ad)

                              să deblocheze toate resursele financiare și umane necesare pentru a ajuta refugiații și pentru a acorda ajutor umanitar corespunzător persoanelor care au fost strămutate, pentru a soluționa criza umanitară din Libia, care a forțat mii de persoane să fugă din țară;

                              (ae)

                              să intensifice eforturile internaționale de dizolvare a rețelelor de introducere ilegală de migranți și trafic de ființe umane, să intensifice eforturile de combatere a acestor infracțiuni și să îi aducă pe autori în fața justiției; să continue și să intensifice activitatea Operațiunii Sophia a EUNAVFOR Med de a perturba modelul de afaceri al traficanților și al persoanelor care introduc ilegal migranți, de a dezvolta capacitatea pazei de coastă libiene și de a sprijini punerea în aplicare a rezoluțiilor Consiliului de Securitate al ONU privind embargoul asupra armelor și traficul ilicit de petrol; să continue să sprijine Libia prin intermediul misiunilor civile desfășurate în cadrul PSAC; să crească capacitățile de căutare și salvare a persoanelor aflate în pericol și capacitățile care trebuie utilizate de către toate statele membre și să recunoască sprijinul oferit de actorii privați și ONG-uri în desfășurarea operațiunilor de salvare pe mare și pe uscat, având în vedere cadrul juridic internațional existent și problemele legate de securitate;

                              (af)

                              să își reafirme sprijinul total pentru mandatul Curții Penale Internaționale privind încălcările drepturilor omului din Libia, reamintind că mecanismele internaționale de răspundere, cum ar fi CPI și jurisdicția universală, joacă un rol important în punerea în aplicare a planului de pace într-un cadru care stabilește pașii către răspundere și respectarea drepturilor omului în Libia; să sprijine Curtea Penală Internațională în eforturile sale de a-i aduce în fața justiției pe autorii atrocităților; să-l sprijine pe Reprezentantul Special al ONU pentru Libia în ceea ce privește apelul său din noiembrie 2017 adresat comunității internaționale de a asista Libia în combaterea impunității pentru crime de război și să ia în considerare opțiunile privind tribunale comune; să invite UE și statele membre să sprijine mecanismele internaționale în a furniza sistemului național de justiție toate mijloacele necesare pentru a începe investigarea încălcărilor grave anterioare și în curs și să sprijine viitoarele autorități libiene legitime să îndeplinească singure această misiune; să aibă în vedere faptul că procesele echitabile ar aduce dreptate tuturor victimelor încălcărilor drepturilor omului pe teritoriul libian, ceea ce va deschide calea către o reconciliere și pace durabile;

                              (ag)

                              să își exprime preocuparea față de prezența crescândă a Daesh și a altor grupuri teroriste în Libia, care destabilizează țara și amenință țările învecinate, precum și UE;

                              (ah)

                              să invite în special autoritățile libiene și milițiile să asigure accesul din exterior la centrele de detenție, mai ales la centrele de detenție a migranților;

                              (ai)

                              să clarifice situația privind plata dividendelor sub formă de acțiuni, veniturile din obligațiuni și plata dobânzilor aferente activelor înghețate din UE ale Autorității Libiene pentru Investiții; să furnizeze un raport detaliat privind valoarea totală a dobânzii obținute din activele lui Gaddafi de la înghețarea lor în 2011 și o listă a persoanelor sau entităților care au beneficiat de aceste plăți de dobânzi; să abordeze în mod prioritar îngrijorarea cu privire la posibila lacună a regimului de sancțiuni al UE în legătură cu această problemă;

                              (aj)

                              să promoveze proiecte care vizează dezvoltarea economică în regiunea Fezzan și economia legală, cooperând îndeaproape cu diferite municipalități, în special cu cele situate de-a lungul rutelor de migrație, pentru a combate activitățile ilegale ale rețelelor infracționale și extremismul violent al grupărilor teroriste, prin crearea unor surse alternative de venituri, în special pentru tineri;

                              (ak)

                              să continue embargoul asupra exportului de arme către Libia, făcând astfel ca acestea să nu mai cadă în mâinile extremiștilor și ale grupărilor armate, ceea ce alimentează și mai mult insecuritatea și instabilitatea de pe întreg teritoriul Libiei;

                              (al)

                              să ia măsuri diplomatice urgente pentru a proteja populația civilă și a căuta soluții pentru situația umanitară din Derna;

                  2.

                  încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta recomandare Consiliului, Comisiei, Vicepreședintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate și, spre informare, guvernului de uniune națională din Libia.

         (1)  JO C 234, 28.6.2016, p. 30.

         (2)  JO C 300, 18.8.2016, p. 21.

         (3)  JO C 35, 31.1.2018, p. 66.


title: Recomandarea Comitetului european pentru risc sistemic din 27 mai 2020 privind restricțiile aplicabile distribuirilor pe durata pandemiei de COVID-19 (CERS/2020/7) 2020/C 212/01

text:
                  26.6.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 212/1

         RECOMANDAREA COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC
         din 27 mai 2020
         privind restricțiile aplicabile distribuirilor pe durata pandemiei de COVID-19
         (CERS/2020/7)
         (2020/C 212/01)
         CONSILIUL GENERAL AL COMITETULUI EUROPEAN PENTRU RISC SISTEMIC,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
         având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic (1), în special articolul 3 alineatul (2) literele (b), (d) și (f) și articolele 16-18,
         având în vedere Decizia CERS/2011/1 a Comitetului european pentru risc sistemic din 20 ianuarie 2011 de adoptare a Regulamentului de procedură al Comitetului european pentru risc sistemic (2), în special articolul 15 alineatul (3) litera (e) și articolele 18-20,
         întrucât:

                     (1)

                     Criza provocată de pandemia de coronavirus 2019 (COVID-19) a evolut rapid de la o situație medicală dramatică la un șoc economic grav care are potețialul de a se transforma într-o criză financiară sistemică. Nu este cert nici cât va dura această criză, nici cât de gravă ar putea fi aceasta. Este clar că este necesar ca instituțiile financiare să mențină un volum suficient de mare de capital pentru a atenua riscul sistemic și a contribui la redresarea economică.

                     (2)

                     O serie de instituții membre ale Comitetului european pentru risc sistemic (CERS), și anume Autoritatea bancară europeană (3) (ABE), Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale (4) (AEAPO), Banca Centrală Europeană (5) (BCE) și numeroase autorități naționale au încurajat băncile, asigurătorii și reasigurătorii din Uniune să se abțină de la efectuarea de plăți voluntare (de exemplu, dividende, bonusuri și răscumpărări de acțiuni destinate remunerării acționarilor). Aceste măsuri pot spori reziliența sectorului financiar, consolidând capacitatea sa de a acorda împrumuturi economiei reale în condiții de criză și reducând riscul unor disfuncționalități la nivelul instituțiilor financiare din cauza riscurilor legate de pandemia de COVID-19.

                     (3)

                     CERS este responsabil de supravegherea macroprudențială a sistemului financiar în cadrul Uniunii și ar trebui să contribuie la buna funcționare a pieței interne, asigurând astfel o contribuție sustenabilă a sectorului financiar la creșterea economică. În timp ce CERS salută și sprijină pe deplin inițiativele instituțiilor sale membre, acesta consideră, de asemenea, că este necesar să se emită o recomandare pentru a se asigura că instituțiile financiare din întreg sectorul financiar care pot prezenta un risc pentru stabilitatea financiară mențin niveluri ridicate de capital.

                     (4)

                     Prezenta recomandare recunoaște comportamentul prociclic al băncilor, precum și faptul că acestea joacă un rol esențial în economie. Scopul său este de a limita distribuirea profitului și a capitalului băncilor pentru a crește reziliența acestora în timpul crizei și pentru a încuraja acordarea împrumuturilor necesare economiei reale. Aceasta urmărește, de asemenea, să reducă riscul ca, în cazurile în care guvernele sprijină băncile în timpul crizei, acționarii și personalul de conducere să schimbe alocarea capitalului în avantajul propriu. În plus, în cazul în care băncile utilizează plata dividendelor ca semnal de soliditate transmis către piață, astfel de acțiuni ar putea submina poziția relativă a unor instituții financiare mai prudente, care ar putea fi astfel stigmatizate. Acest din urmă argument pledează în favoarea unei acțiuni ample, coordonate și obligatorii. Firmele de investiții sunt incluse în lista instituțiilor financiare în sensul prezentei recomandări, deoarece acestea joacă un rol important în funcționarea pieței și pot prezenta riscuri similare celor pe care le prezintă băncile.

                     (5)

                     Prezenta recomandare recunoaște riscul prezentat de această criză asupra solvabilității asigurătorilor și a reasigurătorilor. Este probabil să intervină o reducere a fluxurilor de numerar din noi operațiuni combinată cu o creștere a nivelului pasivelor ca urmare a unei perioade extinse de rate ale dobânzii foarte scăzute și de randamente mai scăzute ale activelor în viitor. Având în vedere că asigurătorii și reasigurătorii joacă un rol esențial în cadrul sectorului financiar, există, de asemenea, riscul unei strategii comune de reducere a riscurilor, cum ar fi vânzarea de obligațiuni corporative cu randament mai ridicat, care ar fi amplificat de diminuări ale ratingurilor la scară largă. În plus, se aplică, de asemenea, asigurătorilor și reasigurătorilor argumentul invocat în cazul băncilor cu privire la faptul că plățile de dividende reprezintă un semnal de soliditate transmis către piață și la stigmatizarea asociată restricțiilor.

                     (6)

                     Prezenta recomandare este adresată inclusiv contrapartidelor centrale (CPC) în considerarea rolului lor de importanță sistemică în procesul de compensare a tranzacțiilor de pe piețele financiare. Prin menținerea unor resurse proprii suplimentare, CPC ar fi în măsură să suporte pierderile care nu sunt legate de neîndeplinirea obligațiilor, ceea ce este deosebit de relevant în ceea ce privește riscul operațional, pierderi pe care CPC le acoperă mai degrabă din resurse proprii decât din contribuții de la membrii compensatori. Prezenta recomandare va asigura coerența între instituțiile financiare într-un moment în care veniturile CPC ar putea beneficia de volume mai mari de tranzacții pe piață și, dacă este cazul, va permite CPC să își sporească, în mod voluntar, participarea proprie în ceea ce privește ordinea utilizării resurselor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, având în vedere riscurile în general mai mari datorate unei volatilități mai accentuate a pieței. În cele din urmă, se preconizează că menținerea fondurilor proprii în cadrul CPC-urilor ar reduce probabilitatea de a se recurge la banii contribuabililor în cazul unor pierderi (legate sau nu de neîndeplinirea obligațiilor de plată) într-un moment în care cheltuielile bugetare sunt deja supuse unei presiuni considerabile. În general, este important ca CPC să mențină resurse proprii prefinanțate adecvate în plus față de marjele inițiale și de fondurile de garantare.

                     (7)

                     Prezenta recomandare intenționează să cuprindă acțiunile instituțiilor financiare care duc la o reducere a cantității și a calității fondurilor proprii sau la o reducere a capacității lor de absorbție a pierderilor pe durata crizei provocate de pandemia de COVID-19. Aceasta include plata de dividende, răscumpărările de acțiuni ordinare și plata remunerației variabile. Dacă o instituție financiară ar dori să înlocuiască acțiunile ordinare, acest lucru ar fi în conformitate cu prezenta recomandare.

                     (8)

                     Prezenta recomandare recunoaște principiile care guvernează piața unică și rolul de stimulare a creșterii pe care îl joacă libera circulație a capitalurilor și partajarea riscurilor în cadrul Uniunii. Aceasta urmărește luarea în considerare a riscurilor de potențiale externalități negative care decurg din deciziile instituțiilor financiare transfrontaliere în perioadele de criză. Reorientarea către investiții mai sigure sau preferința pentru țara de origine, care intervin adesea în perioade de dificultăți financiare, pot avea efecte negative asupra economiilor locale. Prezenta recomandare susține inițierea unui dialog între autoritățile relevante atunci când iau în considerare impunerea unor restricții în materie de plăți filialelor instituțiilor financiare din Uniune.

                     (9)

                     Regimurile de reglementare variază de la un sector la altul și de la un stat membru la altul, iar autoritățile relevante ar trebui să ia în considerare utilizarea oricărui instrument de supraveghere pe care îl au dispoziție atât în temeiul legislației Uniunii, cât și al legislației naționale, cum ar fi recomandările sau orientările, pentru a atinge obiectivele prezentei recomandări, în măsura permisă de lege.

                     (10)

                     Prezenta recomandare prevede o listă a instituțiilor financiare care ar trebui, cel puțin, să facă obiectul restricțiilor. Autoritățile sunt libere să impună restricții altor instituții financiare care acordă împrumuturi economiei reale, cum ar fi societățile de leasing financiar.

                     (11)

                     Prezenta recomandare are scopul de a sprijini inițiativele anterioare ale BCE, ale ABE, ale AEAPO și ale autorităților naționale și de a insista asupra necesității unei abordări uniforme în cadrul Uniunii și al diferitelor segmente ale sectorului financiar, ținând seama, în același timp, de rolul esențial al acestor segmente pentru economia reală în perioade de criză. Obiectivul final este ca instituțiile financiare să mențină niveluri suficiente de capital și de capacitate de absorbție pentru a atenua impactul crizei actuale și a contribui astfel la o redresare mai lină a economiei paneuropene în ansamblul său.

                     (12)

                     Prezenta recomandare nu aduce atingere mandatelor privind politica monetară ale băncilor centrale din Uniune.

                     (13)

                     Recomandările CERS sunt publicate după informarea destinatarilor și după ce Consiliul general a informat Consiliul Uniunii Europene cu privire la intenția sa de a emite aceste recomandări și i-a dat posibilitatea de a-și prezenta reacțiile față de acestea,

               ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
         SECȚIUNEA 1

            RECOMANDARE

            Recomandarea A – Restricții privind distribuirile

         Se recomandă ca, cel puțin până la 1 ianuarie 2021, autoritățile relevante să solicite instituțiilor financiare aflate în sfera lor de competență de supraveghere (6) să nu întreprindă niciuna dintre următoarele acțiuni:

                     (a)

                     distribuirea dividendelor sau asumarea un angajament irevocabil de distribuire a dividendelor;

                     (b)

                     răscumpărarea acțiunilor ordinare;

                     (c)

                     crearea unei obligații de plată a unei remunerații variabile în sarcina unei persoane care își asumă riscuri substanțiale,

               care are ca efect reducerea cantității sau a calității fondurilor proprii la nivelul grupului UE (sau la nivel individual în cazul în care instituția financiară nu face parte dintr-un grup UE) și, după caz, la nivel subconsolidat sau la nivel individual.
         SECȚIUNEA 2

            PUNERE ÎN APLICARE

         1.   Definiții

                     1.

                     În sensul prezentei recomandări, se aplică următoarele definiții:

                                 (a)

                                 „autoritate relevantă” înseamnă:

                                             (i)

                                             o autoritate competentă;

                                             (ii)

                                             o autoritate căreia i s-a încredințat adoptarea și/sau activarea de măsuri de politică macroprudențială, inclusiv, dar nu numai:

                                                         1.

                                                         o autoritate desemnată în temeiul titlului VII capitolul 4 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (7) sau în temeiul articolului 458 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (8);

                                                         2.

                                                         o autoritate macroprudențială cu obiectivele, mecanismele, atribuțiile, competențele, instrumentele, cerințele privind răspunderea și alte caracteristici prevăzute în Recomandarea CERS/2011/3 (9);

                                 (b)

                                 „autoritate competentă” înseamnă autoritatea competentă sau de supraveghere astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 40 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 ori la articolul 13 punctul 10 din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului (10) sau la care se face trimitere la articolul 22 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (11), după caz;

                                 (c)

                                 „instituție financiară” înseamnă oricare dintre următoarele întreprinderi cu sediul central sau sediul social în Uniune:

                                             (i)

                                             o instituție astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 3 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;

                                             (ii)

                                             o întreprindere de asigurare astfel cum este definită la articolul 13 punctul 1 din Directiva 2009/138/CE;

                                             (iii)

                                             o întreprindere de reasigurare astfel cum este definită la articolul 13 punctul 4 din Directiva 2009/138/CE;

                                             (iv)

                                             o contrapartidă centrală astfel cum este definită la articolul 2 punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;

                                 (d)

                                 „persoană care își asumă riscuri substanțiale” înseamnă un membru al unei categorii de personal ale cărei activități profesionale au un impact semnificativ asupra profilului de risc al instituției financiare, inclusiv un membru al unei categorii de personal prevăzute la articolul 92 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE sau la articolul 275 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul delegat (UE) 2015/35 al Comisiei (12) ori al personalului de conducere al unei contrapărți centrale, astfel cum este definit la articolul 2 punctul 29 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, după caz;

                                 (e)

                                 „autoritate de rezoluție” înseamnă autoritatea de rezoluție astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (1) punctul 18 din Directiva 2014/59/UE (13).

               2.   Exonerări

         Autoritățile relevante pot excepta o instituție financiară de la restricția de a întreprinde oricare dintre acțiunile de la literele (a)-(c) din recomandarea A în cazul în care respectiva instituție financiară are obligația legală de a întreprinde acțiunea respectivă.
         3.   Criterii de punere în aplicare

                     1.

                     La punerea în aplicare a prezentei recomandări de către autoritățile relevante trebuie să se țină cont de următoarele criterii:

                                 (a)

                                 ar trebui să se acorde atenția cuvenită principiului proporționalității, ținând seama, în special, de natura instituțiilor financiare și de capacitatea acestora de a contribui la atenuarea riscului sistemic la adresa stabilității financiare care rezultă din criza provocată de pandemia de COVID-19, precum și la redresarea economică;

                                 (b)

                                 ar trebui evitat arbitrajul de reglementare;

                                 (c)

                                 autoritățile relevante ar trebui să evalueze în mod regulat impactul restricțiilor impuse cu privire la distribuiri în lumina obiectivelor prezentei recomandări.

                     2.

                     Pentru punerea în aplicare a recomandării A literele (a) și (b) se aplică următoarele criterii specifice: pentru a evalua oportunitatea aplicării restricțiilor la nivel subconsolidat sau la nivel individual, se recomandă autorităților relevante să respecte următoarele principii:

                                 (a)

                                    Principiul 1: Ținând seama de necesitatea de a preveni sau de a reduce riscul sistemic la adresa stabilității financiare în statul lor membru și în Uniune, autoritățile relevante ar trebui să sprijine buna funcționare a pieței interne și să recunoască necesitatea unei contribuții sustenabile a sectorului financiar la creșterea economică a statelor membre și a Uniunii în ansamblul său.

                                 (b)

                                    Principiul 2: Autoritățile relevante ar trebui să se asigure că niciuna dintre restricții nu are efecte negative disproporționate asupra sistemului financiar în ansamblu sau asupra unor părți ale acestuia în alte state membre sau în Uniune în ansamblul său.

                                 (c)

                                    Principiul 3: Autoritățile relevante ar trebui să coopereze îndeaproape atât între ele, cât și cu autoritățile de rezoluție relevante, inclusiv în cadrul colegiilor, după caz.

               4.   Calendar pentru măsurile aplicate ca urmare a recomandării

         În conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1092/2010, destinatarii trebuie să comunice Parlamentului European, Consiliului, Comisiei și CERS acțiunile întreprinse drept răspuns la recomandare și să justifice cazurile de lipsă de acțiune. Comunicările trebuie transmise până la 31 iulie 2020 prin intermediul formularului prevăzut în anexă.
         5.   Modificări ale prezentei recomandări

         Consiliul general va decide dacă și când este necesar să se aducă modificări prezentei recomandări. Astfel de modificări ar putea include, în special, prelungirea perioadei în care se aplică recomandarea A.
         6.   Monitorizare și evaluare

                     1.

                     Consiliul general va evalua măsurile și justificările comunicate de destinatari și, după caz, va putea decide că prezenta recomandare nu a fost respectată și că destinatarul nu a justificat în mod adecvat lipsa de acțiune.

                     2.

                     Metodologia prevăzută în Manualul de evaluare a respectării recomandărilor CERS (Handbook on the assessment of compliance with ESRB recommendations), care descrie procedura de evaluare a respectării recomandărilor CERS, nu se aplică.

            Adoptată la Frankfurt pe Main, 27 mai 2020.

                  Șeful secretariatului CERS,

                  în numele Consiliului general al CERS

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  JO L 331, 15.12.2010, p. 1.

            (2)  JO C 58, 24.2.2011, p. 4.

            (3)  https://eba.europa.eu/eba-provides-additional-clarity-on-measures-mitigate-impact-covid-19-eu-banking-sector

            (4)  https://www.eiopa.europa.eu/content/eiopa-statement-dividends-distribution-and-variable-remuneration-policies-context-covid-19_en

            (5)  Recomandarea Băncii Centrale Europene din 27 martie 2020 privind distribuirea de dividende pe durata pandemiei de COVID-19 și de abrogare a Recomandării BCE/2020/1 (JO C 102 I, 30.3.2020, p. 1).

            (6)  Aceasta nu include sucursalele instituțiilor financiare.

            (7)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338).

            (8)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1).

            (9)  Recomandarea CERS/2011/3 a Comitetului european pentru risc sistemic din 22 decembrie 2011 privind mandatul macroprudențial al autorităților naționale (JO C 41, 14.2.2012, p. 1).

            (10)  Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) (JO L 335, 17.12.2009, p. 1).

            (11)  Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (JO L 201, 27.7.2012, p. 1).

            (12)  Regulamentul delegat (UE) 2015/35 al Comisiei din 10 octombrie 2014 de completare a Directivei 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) (JO L 12, 17.1.2015, p. 1).

            (13)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 173, 12.6.2014, p. 190).

            ANEXĂ
            Comunicarea acțiunilor întreprinse ca răspuns la prezenta recomandare
            1.   Informații cu privire la destinatar

                        Recomandare

                        Țara destinatarului

                        Instituția

                        Calitatea  (*1)

                        Numele și datele de contact ale respondentului

                        Data comunicării

                  2.   Comunicarea acțiunilor

                        Recomandare

                        Respectați recomandarea? (da/nu/nu este cazul)

                        Vă rugăm să descrieți acțiunile întreprinse pentru a respecta recomandarea

                        În cazul în care nu o respectați sau o respectați parțial, furnizați o justificare adecvată

                        Vă rugăm să furnizați detalii (de exemplu, link, Monitor Oficial, număr de publicare) cu privire la măsura adoptată ca răspuns la prezenta recomandare

                        Recomandarea A litera (a)

                        Recomandarea A litera (b)

                        Recomandarea A litera (c)

                  3.   Note

                        1.

                        Prezentul formular este utilizat pentru comunicarea prevăzută la articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1092/2010.

                        2.

                        Fiecare destinatar ar trebui să transmită CERS formularul completat, prin intermediul Secretariatului CERS, pe cale electronică, prin intermediul DARWIN, în dosarul dedicat, sau prin e-mail la adresa: notifications@esrb.europa.eu. (Secretariatul CERS va asigura transmiterea comunicărilor către Parlamentul European, Consiliu și Comisie, pe bază agregată.)

                        3.

                        Se așteaptă ca destinatarii să furnizeze toate informațiile și documentele relevante legate de punerea în aplicare a prezentei recomandări și criteriile de punere în aplicare, inclusiv informații privind conținutul (de exemplu, forma juridică a măsurii și tipul de instituții financiare vizate) și calendarul acțiunilor întreprinse.

                        4.

                        În cazul în care un destinatar respectă doar parțial recomandarea, acesta ar trebui să furnizeze o explicație completă cu privire la măsura în care nu o respectă, precum și alte detalii privind respectarea parțială. Explicația ar trebui să indice în mod clar părțile relevante ale recomandării pe care destinatarii nu le respectă.

               (*1)  Vă rugăm să indicați în ce calitate răspundeți, și anume autoritatea competentă sau de supraveghere prevăzută la articolul 4 alineatul (1) punctul 40 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 ori la articolul 13 punctul 10 din Directiva 2009/138/CE, autoritatea competentă menționată la articolul 22 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 sau autoritatea macroprudențială.