title: Recomandarea Consiliului din 9 iulie 2013 privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Ungariei pentru perioada 2012-2016

text:
               30.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/37

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 9 iulie 2013
   privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Ungariei pentru perioada 2012-2016
   2013/C 217/10
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (2), în special articolul 6 alineatul (1),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului pentru politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010 acesta a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (3), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă, care oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, dar și la nivelul UE și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile existente. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 10 iulie 2012, Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de reformă al Ungariei pentru 2012 (4) și a emis un aviz cu privire la Programul de convergență al Ungariei pentru perioada 2012-2015.

               (5)

               La 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat cea de a treia analiză anuală a creșterii, marcând începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice din 2013. De asemenea, la 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat, pe baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011, Raportul privind mecanismul de alertă, în care a identificat Ungaria ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să fie efectuat un bilanț aprofundat.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 7 februarie 2013, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii pentru 2013 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii pentru 2013.

               (7)

               La 14 martie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Acesta a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice într-un mod diferențiat și favorabil creșterii, să se restabilească condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se combată șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (8)

               La 10 aprilie 2013, Comisia a publicat rezultatele bilanțului său aprofundat pentru Ungaria, în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011. Concluzia la care Comisia a ajuns în urma analizei este că Ungaria se confruntă cu dezechilibre macroeconomice, care merită să fie monitorizate și necesită măsuri de politică decisive. În mod concret, trebuie să se acorde în continuare o foarte mare atenție ajustării în curs a poziției investiționale internaționale nete pronunțat negative, care este determinată în mare măsură de reducerea gradului de îndatorare al sectorului privat în contextul unei datorii publice ridicate și al unui mediu de afaceri slab, astfel încât să se reducă riscul semnificativ de apariție a unor efecte negative asupra funcționării economiei.

               (9)

               La 22 aprilie 2013, Ungaria și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2013, iar la 24 aprilie 2013 a prezentat Programul de convergență pentru perioada 2012-2016. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (10)

               Pe baza evaluării, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, a Programului de convergență, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza proiecțiilor bugetare din program este oarecum optimist. Previziunile de creștere realizate de autoritățile din Ungaria pentru 2013 și 2014, de 0,7 %, respectiv 1,9 %, depășesc cu aproximativ jumătate de punct procentual previziunile din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei. Obiectivul strategiei bugetare prezentate în cadrul programului de convergență constă în corectarea sustenabilă a deficitului excesiv până în 2012, care reprezintă termenul stabilit de Consiliu în conformitate cu Recomandarea Consiliului din 13 martie 2012 în cadrul procedurii de deficit excesiv, precum și respectarea neabătută a obiectivului pe termen mediu. Ungaria a întreprins eforturi bugetare semnificative în 2012 și, prin atingerea unui deficit bugetar de 1,9 % din PIB, a depășit ținta de deficit de 2,5 % din PIB recomandată de Consiliu, în parte datorită unor venituri punctuale suplimentare în valoare de 0,2 % din PIB, care s-au adăugat celor luate deja în considerare la momentul recomandării Consiliului. Cu toate acestea, măsurile corective pentru anul 2012 și perioada ulterioară, mai ales cele anunțate în toamna anului 2012, s-au axat în principal pe partea veniturilor, concentrându-se în primul rând pe sectoarele selectate, ceea ce a pus sub semnul întrebării sustenabilitatea eforturilor de consolidare. Conform previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, pentru a corecta deficitul excesiv într-un mod sustenabil sunt necesare eforturi suplimentare atât pentru 2013, cât și pentru 2014. În urma publicării previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, guvernul a adoptat un nou pachet corectiv centrat pe componenta cheltuielilor, iar pe baza evaluării actualizate a Comisiei se preconizează că deficitul se va situa în continuare sub pragul de 3 % din PIB odată aplicate noile măsuri, atât în 2013, cât și în 2014.
               Programul de convergență a modificat OTM dintr-un sold structural de – 1,5 % din PIB într-unul de – 1,7 % din PIB. Noul OTM respectă cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. În 2012, Ungaria a înregistrat un sold structural de – 0,7 % din PIB, cu mult peste OTM revizuit, iar previziunile din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei preconizează menținerea soldului structural la un nivel conform cu OTM pe perioada prognozată, de – 1,1 % în 2013, respectiv de – 1,8 % în 2014. Pe baza măsurilor adoptate după publicarea previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, soldul structural ar putea rămâne superior OTM și în 2014. În 2013 și 2014, rata de creștere a cheltuielilor publice, excluzându-se măsurile discreționare pe partea veniturilor, va fi, în linii mari, conformă cu rata de referință pe termen mediu a creșterii potențiale a PIB, dar se preconizează că o va depăși semnificativ în 2015 și 2016. Prin urmare, criteriul de referință în materie de cheltuieli din Pactul de stabilitate și creștere nu va fi îndeplinit în cei doi ani menționați. Potrivit intențiilor guvernului, ponderea datoriei publice în PIB va continua să scadă pe parcursul perioadei acoperite de program, de la 79,2 % în 2012 până la 77,2 % în 2014, și apoi până la 73,4 % în 2016, adică se va situa în continuare peste valoarea de referință de 60 % din PIB. Dimpotrivă, previziunile din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, luând în considerare riscurile la adresa planurilor de consolidare, au anticipat doar o scădere marginală, până la valoarea de 78,9 % din PIB în 2014, care ar trebui să fie cu aproximativ 0,5 puncte procentuale mai scăzută în urma noilor măsuri corective. Ungaria va parcurge o perioadă de tranziție începând din 2013 în ceea ce privește respectarea criteriului datoriei și, conform previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, înregistrează suficiente progrese în vederea respectării criteriului datoriei în 2013 și 2014.

               (11)

               Cadrul bugetar pe termen mediu este încă pur indicativ, astfel încât orizontul planificării bugetare se concentrează exclusiv pe exercițiul bugetar curent. Mai mult, în pofida câtorva îmbunătățiri recente, sarcinile obligatorii și resursele analitice ale Consiliului bugetar nu sunt încă pe măsura dreptului de veto fără precedent al acestuia și a nevoii de a evalua ex post în mod sistematic conformitatea cu normele bugetare numerice. Consolidarea cadrului bugetar pe termen mediu și extinderea competențelor obligatorii ale Consiliului Bugetar ar contribui la îmbunătățirea solidității și a credibilității cadrului de guvernanță bugetară recent modernizat.

               (12)

               Gradul de îndatorare al sectorului financiar din Ungaria scade într-un ritm foarte rapid, în parte ca urmare a câtorva măsuri de politică, care au avut un puternic impact negativ asupra profitabilității băncilor și au contribuit la înăsprirea condițiilor de creditare. Gestionarea calității în scădere a portofoliului reprezintă una dintre cele mai mari provocări cu care se confruntă sectorul financiar, împreună cu un număr tot mai mare de credite neperformante. În ultimii ani, guvernul a adoptat o serie de măsuri în sprijinul debitorilor în valută, în câteva cazuri fără să întreprindă o consultare a părților interesate din sectorul bancar. Cu toate acestea, măsurile respective nu s-au axat întotdeauna pe debitorii aflați în dificultate. Adoptarea unei serii de măsuri într-o perioadă scurtă de timp ar putea spori hazardul moral în rândul debitorilor din cauza așteptării permanente de a beneficia de sprijin public suplimentar. Criza financiară globală a demonstrat gradul în care sistemul bancar existent ar putea obliga autoritățile naționale să ia măsuri pentru a menține stabilitatea financiară. Primul program de asistență financiară pentru Ungaria sublinia nevoia de a exercita o supraveghere de ultimă oră, care să presupună conferirea de competențe eficace în situații de urgență autorității de supraveghere financiară, precum și instituirea unui mecanism de rezoluție. Cu toate că, în ultimii trei ani, competențele Autorității maghiare de supraveghere financiară s-au extins semnificativ, legiuitorul nu a acordat acestei autorități suficiente competențe de monitorizare.

               (13)

               Ungaria nu a urmat recomandarea din 2012 de a institui un cadru în materie de impozitare a întreprinderilor care să fie stabil și să nu denatureze concurența și a majorat sarcina fiscală a sectoarelor economice selectate prin introducerea unor suprataxe sectoriale suplimentare, cu caracter permanent. Deși noul impozit pe veniturile întreprinderilor mici, introdus în cadrul Legii pentru protecția locurilor muncă, este favorabil din punct de vedere conceptual, existența mai multor cote de impozitare diferite de la un sector economic la altul împiedică alocarea eficace a resurselor și afectează investițiile și creditarea. Introducerea unor cote reduse de contribuție la asigurările sociale în temeiul Legii pentru protecția locurilor de muncă este un pas în direcția bună, în vederea reducerii sarcinii fiscale asupra costului forței de muncă. Cu toate acestea, sarcina fiscală care afectează persoanele cu salarii mici este încă ridicată și ar fi de dorit ca sistemul să fie ajustat în vederea direcționării mai precise înspre acest grup. Ungaria intenționează, de asemenea, să combată nerespectarea obligațiilor fiscale printr-o serie de măsuri, cum ar fi conectarea obligatorie a tuturor caselor de marcat la autoritățile fiscale. În ceea ce privește impozitarea energiei, măsurile luate nu oferă stimulente pentru a reduce consumul de energie și au efecte de denaturare.

               (14)

               Cu toate ameliorările recente, rata scăzută a ocupării forței de muncă este asociată cu o rată foarte scăzută de participare pe piața forței de muncă. Șomajul în rândul tinerilor a crescut de la 11 % în 2001 la 28,1 % în 2012. Programul de lucrări publice utilizează majoritatea resurselor bugetare pentru a le oferi șomerilor pe termen lung venituri profesionale în locul prestațiilor sociale, cu toate că beneficiile sale pe termen lung asupra capacității de inserție profesională nu au fost dovedite încă. Ungaria și-a consolidat politicile active în domeniul pieței forței de muncă, însă anumite categorii dezavantajate ar trebui să aibă acces mai ușor la acestea, iar participarea adulților la procesul de învățare pe tot parcursul vieții rămâne încă printre cele mai slabe din Uniune. În ultimii cinci ani, rata șomajului în rândul femeilor a rămas aproximativ la același nivel redus. Pentru a încuraja femeile să participe pe piața forței de muncă, guvernul a extins centrele de îngrijire a copiilor și a promovat modalitățile de lucru flexibile. Situația pe plan social continuă să se înrăutățească: 31 % din populație este amenințată de riscul sărăciei sau al excluziunii sociale și un procent mare de oameni se confruntă cu lipsuri materiale severe. Sărăcia continuă să afecteze în mod disproporționat teritoriile și comunitățile dezavantajate, în special romii.

               (15)

               Mediul de afaceri din Ungaria s-a deteriorat constant în ultimii trei ani din cauza unei serii de măsuri, printre care restricțiile pentru investitori și un cadru de reglementare instabil. Restricțiile recente care afectează în mod disproporționat investitorii străini se concentrează în principal pe sectorul serviciilor, inclusiv pe sectorul serviciilor cu amănuntul. Programul „Statul simplu” cuprindea 114 măsuri menite să reducă sarcina administrativă suportată de întreprinderi cu aproximativ 500 de miliarde HUF, însă punerea în aplicare a acestuia a fost întrucâtva întârziată. Concurența în cadrul achizițiilor publice rămâne la un nivel scăzut, cu toate că la 1 ianuarie 2012 a intrat în vigoare o nouă lege. Programul anticorupție reprezintă un element central al Programului „Magyary”. Cu toate acestea, întrucât programul anticorupție se concentrează pe administrația publică, acesta nu abordează nici problema asigurării insuficiente a respectării legislației în acest domeniu și nici pe aceea a verificărilor mai stricte în ceea ce privește finanțarea partidelor, un subiect de îngrijorare însemnat. Cu toate că punerea în aplicare a anumitor acțiuni cheie este în desfășurare, multe dintre măsurile anunțate nu au fost încă întreprinse. Lipsa monitorizării măsurilor puse în aplicare rămâne, de asemenea, o problemă. Evoluțiile înregistrate în Ungaria în 2012 și 2013 au accentuat preocupările legate de independența sistemului judiciar. Conform tabloului de bord al Uniunii cercetării și inovării, Ungaria este un inovator moderat. Investițiile în cercetare și dezvoltare ale întreprinderilor sunt efectuate în special de întreprinderile străine.

               (16)

               Ungaria a reușit să reducă numărul persoanelor care părăsesc timpuriu școala. Deoarece încă mai există diferențe regionale majore, noile elemente ale sistemului centralizat de învățământ public ar putea avea un impact negativ și ar putea agrava inegalitățile și segregarea socială dacă nu sunt puse în aplicare cu atenție. Deși numărul de persoane care urmează cursuri de învățământ superior a crescut semnificativ în ultimii ani, sunt necesare eforturi suplimentare pentru a atinge media la nivelul UE și ținta națională Europa 2020. Ar trebui să se garanteze faptul că reforma învățământului superior aflată în curs de desfășurare îmbunătățește accesul elevilor dezavantajați.

               (17)

               Punerea în aplicare a măsurilor incluse în planul Szell Kalman, care vizează îmbunătățirea rentabilității și a performanței transporturilor publice, este predispusă la întârzieri considerabile, iar lipsa unei strategii cuprinzătoare în domeniul transporturilor subminează sustenabilitatea financiară a sistemului transporturilor. Deși Ungaria și-a extins în mod corespunzător interconexiunile rețelei de energie electrică cu vecinii săi, astfel cum i s-a recomandat în 2012, lipsa de independență a autorității de reglementare în domeniul energiei la stabilirea tarifelor energiei electrice, precum și proporția ridicată a prețurilor reglementate la electricitate pentru consumatorii casnici și întreprinderile mici și mijlocii continuă să reprezinte motive de îngrijorare.

               (18)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Ungariei, a evaluat Programul național de reformă și Programul de convergență și a prezentat un bilanț aprofundat. Comisia a luat în considerare nu doar relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Ungaria, ci și conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii printr-o contribuție a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul Semestrului european se reflectă în recomandările 1-7 de mai jos.

               (19)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de convergență, iar avizul său (5) se regăsește în special în recomandarea 1 de mai jos.

               (20)

               Având în vedere bilanțul aprofundat realizat de Comisie, precum și evaluarea menționată, Consiliul a examinat Programul național de reformă și Programul de convergență. Recomandările sale emise în temeiul articolului 6 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 se reflectă în special în recomandările 1, 2, 3, 4, 5 și 7 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2013-2014, Ungaria să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să pună în aplicare o strategie bugetară credibilă și favorabilă creșterii, specificând măsurile necesare care să se axeze pe economii de cheltuieli, și să mențină o poziție bugetară solidă, în conformitate cu obiectivul pe termen mediu, pe parcursul întregii perioade a programului de convergență. Pe baza pașilor de mai sus, să înscrie ferm ponderea datoriei publice pe o traiectorie descendentă, inclusiv în scopul atenuării dezechilibrelor macroeconomice acumulate. Să optimizeze cadrul bugetar pe termen mediu, conferindu-i un grad sporit de obligativitate și asigurându-i o corelare strânsă cu normele bugetare numerice. Să extindă competențele obligatorii și să sporească transparența aferente Consiliului Bugetar, inclusiv prin monitorizarea ex post sistematică a normelor bugetare numerice, precum și prin elaborarea de prognoze macrobugetare regulate și a unor evaluări ale impactului bugetar în cazul principalelor propuneri de politică.

               2.

               Să sprijine reluarea activității normale de creditare a economiei, în principal prin îmbunătățirea capacității de acumulare de capital în sectorul financiar, printre altele prin reducerea sarcinii suplimentare care afectează în prezent acest sector. Să amelioreze calitatea portofoliului prin scoaterea activelor toxice din bilanțurile băncilor, să consulte îndeaproape părțile interesate cu privire la noile inițiative de politică și să se asigure că noile măsuri de politică nu sporesc hazardul moral în rândul debitorilor. Să îmbunătățească reglementarea și supravegherea financiară, în special prin conferirea de competențe mai eficace în situații de urgență Autorității maghiare de supraveghere financiară și prin instituirea unui regim de rezoluție bancară.

               3.

               Să asigure un sistem de impozitare a întreprinderilor mai stabil, mai echilibrat și mai previzibil. Să raționalizeze impozitarea întreprinderilor și să reducă la minimum denaturarea alocării resurselor determinată de impozitele specifice anumitor sectoare, astfel încât să favorizeze creșterea și ocuparea forței de muncă. Să continue să acționeze pentru ca impozitarea veniturilor salariale să devină mai favorabilă ocupării forței de muncă, prin reducerea sarcinii fiscale care afectează angajații cu salarii mici, printre altele prin ajustarea criteriilor de eligibilitate aferente Legii pentru protecția locurilor de muncă, și prin reorientarea impozitării către impozitele de mediu. Să pună în aplicare integral și să accelereze măsurile deja anunțate pentru a îmbunătăți respectarea obligațiilor fiscale și a reduce costul acesteia.

               4.

               Să combată problema șomajului în rândul tinerilor, de exemplu prin intermediul unei garanții pentru tineret (6). Să consolideze măsurile de politică activă în domeniul pieței forței de muncă și să îmbunătățească sistemul de gestionare a profilurilor clienților al Serviciului public de ocupare a forței de muncă. Să reducă prevalența Programului de lucrări publice în cadrul măsurilor pentru ocuparea forței de muncă și să consolideze elementele de activare ale acestuia. Să consolideze programele de formare pentru a stimula participarea la procesul de învățare pe tot parcursul vieții. Să extindă în continuare centrele de îngrijire a copiilor, pentru a încuraja participarea femeilor. Să se asigure că obiectivul Strategiei naționale de incluziune socială este reflectat în cadrul tuturor domeniilor de politică, pentru a reduce sărăcia, în special în rândul copiilor și al romilor.

               5.

               Să creeze un mediu de afaceri propice și, în special, să restabilească un mediu atrăgător pentru investitorii străini direcți, prin asigurarea unui grad mai ridicat de stabilitate a cadrului de reglementare și prin favorizarea concurenței pe piață. Să asigure punerea în aplicare deplină a măsurilor avute în vedere pentru a reduce sarcina administrativă, să stimuleze concurența în cadrul achizițiilor publice și să ia în continuare măsuri adecvate pentru a combate corupția. Să continue consolidarea sistemului judiciar. Să înlăture barierele introduse recent în sectorul serviciilor, inclusiv în sectorul serviciilor cu amănuntul. Să ofere stimulente precis orientate pentru a sprijini întreprinderile inovatoare.

               6.

               Să pună în aplicare o strategie națională privind părăsirea timpurie a școlii și să se asigure că sistemul de învățământ le oferă tuturor tinerilor aptitudini, competențe și calificări relevante pentru piața muncii. Să îmbunătățească accesul persoanelor dezavantajate la învățământul general incluziv, în special al romilor. Să sprijine tranziția de la un ciclu de învățământ la altul și tranziția către piața muncii. Să pună în aplicare o reformă a învățământului superior care să permită un nivel ridicat de absolvire în învățământul superior, în special de către studenții dezavantajați.

               7.

               Să elimine treptat prețurile reglementate la energia electrică, asigurând în același timp protecția efectivă a consumatorilor vulnerabili din punct de vedere economic. Să ia măsuri suplimentare pentru a asigura independența autorității naționale de reglementare. Să asigure sustenabilitatea financiară a întreprinderilor de stat din sectorul transporturilor, prin reducerea costurilor de exploatare și creșterea veniturilor.

      Adoptată la Bruxelles, 9 iulie 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. ŠADŽIUS

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (3)  Menținută pentru 2013 prin Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 118, 30.4.2013, p. 21).

      (4)  JO C 219, 24.7.2012, p. 40.

      (5)  În temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

      (6)  Instituită prin Recomandarea Consiliului din 22 aprilie 2013 (JO C 120, 26.4.2013, p. 1).


title: 2014/135/UE: Recomandarea Comisiei din 12 martie 2014 privind o nouă abordare a eșecului în afaceri și a insolvenței  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               14.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 74/65

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 12 martie 2014
   privind o nouă abordare a eșecului în afaceri și a insolvenței
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2014/135/UE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               Obiectivul prezentei recomandări este de a garanta că întreprinderile viabile care se confruntă cu dificultăți financiare, indiferent de locul din Uniune în care sunt stabilite, au acces la cadre naționale de insolvență care să le permită să își restructureze activitatea într-un stadiu timpuriu, în scopul de a preveni insolvența acestora și, prin urmare, de a maximiza valoarea totală pentru creditori, angajați, proprietari și economie în ansamblul său. De asemenea, recomandarea vizează să acorde o a doua șansă antreprenorilor onești din întreaga Uniune care au intrat în faliment.

               (2)

               Normele naționale în materie de insolvență variază foarte mult în ceea ce privește gama de proceduri de care dispun debitorii care se confruntă cu dificultăți financiare pentru a-și restructura activitatea. Unele state membre dispun de un număr limitat de proceduri, ceea ce înseamnă că întreprinderile sunt în măsură să își restructureze activitatea numai într-o etapă relativ târzie în contextul procedurilor oficiale de insolvență. În alte state membre, restructurarea poate fi realizată într-o etapă mai timpurie, însă procedurile disponibile nu sunt atât de eficace cum ar putea fi sau presupun niveluri diferite ale formalităților, în special în ceea ce privește utilizarea procedurilor extrajudiciare.

               (3)

               În mod similar, normele naționale care le oferă antreprenorilor o a doua șansă, în special cele prin care sunt descărcați de datoriile suportate în cursul activității lor, diferă în ceea ce privește durata perioadei de descărcare de obligații și condițiile în care poate fi acordată descărcarea.

               (4)

               Divergențele dintre cadrele naționale de restructurare, precum și cele dintre normele naționale care le acordă antreprenorilor onești o a doua șansă duc la creșterea costurilor și la incertitudine în ceea ce privește evaluarea riscurilor pe care le presupun investițiile într-un alt stat membru, fragmentează condițiile de acces la credite și au drept rezultat rate diferite de recuperare pentru creditori. Acestea îngreunează elaborarea și adoptarea unor planuri de restructurare coerente pentru grupurile de societăți transfrontaliere. La un nivel mai general, este posibil ca aceste divergențe să producă efecte de descurajare a întreprinderilor care doresc să se stabilească în alte state membre.

               (5)

               Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului (1) abordează numai aspectele legate de competența judiciară, recunoaștere și executare, legea aplicabilă și cooperarea în procedurile transfrontaliere de insolvență. Propunerea Comisiei de modificare a regulamentului respectiv (2) ar trebui să extindă domeniul de aplicare al regulamentului la procedurile preventive care promovează salvarea debitorilor viabili din punct de vedere economic și acordarea unei a doua șanse antreprenorilor. Cu toate acestea, modificarea propusă nu abordează neconcordanțele dintre aceste proceduri în legislația națională.

               (6)

               La 15 noiembrie 2011, Parlamentul European a adoptat Rezoluția privind procedurile de insolvență (3). Aceasta a cuprins recomandări în sensul armonizării unor aspecte specifice de drept intern în materie de insolvență, inclusiv condițiile de stabilire, efectele și conținutul planurilor de restructurare.

               (7)

               În Comunicarea din 3 octombrie 2012 intitulată „Actul privind piața unică II” (4), Comisia a inclus printre acțiunile-cheie modernizarea normelor Uniunii privind insolvența pentru a facilita supraviețuirea întreprinderilor și a oferi o a doua șansă antreprenorilor. În acest scop, Comisia a anunțat că va analiza modul în care poate fi îmbunătățită în continuare eficiența dispozițiilor de drept național privind insolvența în vederea creării unor condiții de concurență echitabile pentru întreprinderi, antreprenori și persoane private în cadrul pieței interne.

               (8)

               Comunicarea Comisiei din 12 decembrie 2012 intitulată „O nouă abordare europeană privind eșecul în afaceri și insolvența” (5) evidențiază anumite domenii în care diferențele dintre dispozițiilor de drept intern în materie de insolvență pot împiedica crearea unei piețe interne eficiente. Potrivit comunicării, crearea unor condiții de concurență echitabile în aceste domenii ar duce la sporirea încrederii întreprinderilor, antreprenorilor și persoanelor private în sistemele altor state membre, ar îmbunătăți accesul la credite și ar încuraja investițiile.

               (9)

               La 9 ianuarie 2013, Comisia a adoptat Planul de acțiune „Antreprenoriat 2020” (6), prin care statele membre sunt invitate, printre altele, să reducă, atunci când este posibil, perioada necesară pentru descărcarea de obligații și recuperarea datoriilor în cazul unui antreprenor onest care a dat faliment la maximum trei ani, până în 2013, și să acorde servicii de asistență întreprinderilor pentru restructurarea timpurie, consiliere pentru evitarea falimentelor și sprijin pentru restructurarea și relansarea întreprinderilor mici și mijlocii.

               (10)

               Mai multe state membre efectuează în prezent revizuiri ale legislației lor naționale în materie de insolvență în vederea îmbunătățirii cadrului de salvare a întreprinderilor și de acordare a unei a doua șanse antreprenorilor. Prin urmare, este oportun să se încurajeze coerența dintre aceste revizuiri și orice astfel de inițiative naționale viitoare pentru a consolida funcționarea pieței interne.

               (11)

               Este necesar să se încurajeze o mai mare coerență între cadrele naționale privind insolvența în scopul de a reduce divergențele și ineficiențele care împiedică restructurarea timpurie a întreprinderilor viabile care se confruntă cu dificultăți financiare și posibilitatea acordării unei a doua șanse antreprenorilor onești și, prin urmare, în scopul de a reduce costurile de restructurare atât pentru debitori, cât și pentru creditori. O mai mare coerență între aceste norme naționale în materie de insolvență și o eficiență îmbunătățită a acestora ar maximiza randamentele tuturor tipurilor de creditori și de investitori și ar încuraja investițiile transfrontaliere. O mai mare coerență ar facilita, de asemenea, restructurarea grupurilor de societăți, indiferent de locul din Uniune în care își au sediul membrii grupului.

               (12)

               În plus, eliminarea barierelor din calea restructurării eficace a întreprinderilor viabile care se confruntă cu dificultăți financiare contribuie la salvarea locurilor de muncă, oferind, totodată, beneficii pentru economie în general. Facilitarea posibilității pentru antreprenori de a beneficia de o a doua șansă ar duce, de asemenea, la creșterea ratelor de desfășurare a unei activități independente în statele membre. De asemenea, cadrele de insolvență eficiente ar oferi o mai bună evaluare a riscurilor pe care le presupun deciziile de acordare și de luare de credite și ar facilita ajustarea pentru întreprinderile supraîndatorate, reducând la minimum costurile economice și sociale pe care le presupune procesul de reducere a gradului de îndatorare.

               (13)

               Întreprinderile mici și mijlocii ar beneficia de o abordare mai coerentă la nivelul Uniunii, dat fiind că nu dispun de resursele necesare pentru a face față unor costuri de restructurare ridicate și pentru a beneficia de procedurile de restructurare mai eficiente din unele state membre.

               (14)

               Există, de asemenea, un interes din partea autorităților fiscale în ceea ce privește un cadru de restructurare eficient pentru întreprinderile viabile. În aplicarea prezentei recomandări, statele membre ar trebui să poată lua măsurile corespunzătoare pentru a garanta respectarea principiilor generale ale echității fiscale în ceea ce privește colectarea și recuperarea veniturilor fiscale și să ia măsuri eficiente în cazurile de fraudă, evaziune sau abuz.

               (15)

               Este adecvat să se excludă din domeniul de aplicare al prezentei recomandări societățile de asigurare, instituțiile de credit, firmele de investiții și organismele de plasament colectiv, contrapărțile centrale, depozitarii centrali pentru instrumente financiare și alte instituții financiare care fac obiectul unor cadre de redresare și rezoluție speciale în temeiul cărora autoritățile naționale de supraveghere dispun de o gamă largă de competențe de intervenție. Deși supraîndatorarea și falimentul consumatorilor nu sunt nici ele incluse în domeniul de aplicare al prezentei recomandări, statele membre sunt invitate să analizeze posibilitatea de a aplica aceste recomandări și în cazul consumatorilor, deoarece o parte dintre principiile urmărite în prezenta recomandare ar putea fi relevante și pentru consumatori.

               (16)

               Un cadru de restructurare ar trebui să le permită debitorilor să își remedieze dificultățile financiare într-o stadiu timpuriu în care ar putea fi evitată insolvența și ar putea fi asigurată continuarea activității lor. Cu toate acestea, pentru a se evita orice risc potențial de utilizare abuzivă a procedurii, dificultățile financiare ale debitorului trebuie să fie susceptibile de a duce la insolvență, iar planul de restructurare trebuie să poată preveni insolvența debitorului și să asigure viabilitatea întreprinderii.

               (17)

               Pentru a promova eficiența și a reduce întârzierile și costurile, cadrele naționale preventive de restructurare ar trebui să includă proceduri flexibile care să limiteze formalitățile în fața instanțelor la cazurile în care acestea sunt necesare și proporționale pentru a proteja interesele creditorilor și ale altor părți interesate care ar putea fi afectate. De exemplu, pentru a evita costurile inutile și pentru a reflecta caracterul timpuriu al procedurii, debitorii ar trebui, în principiu, să păstreze controlul asupra activelor lor, iar numirea unui mediator sau a unui supervizor nu ar trebui să fie obligatorie, ci ar trebuie să fie prevăzută de la caz la caz.

               (18)

               Un debitor ar trebui să poată solicita instanței suspendarea cererilor individuale de executare silită și a procedurilor de insolvență care au fost inițiate la cererea creditorilor atunci când aceste acțiuni pot afecta negativ negocierile și pot compromite perspectivele de restructurare a activității debitorului. Cu toate acestea, pentru a asigura un echilibru echitabil între drepturile debitorului și cele ale creditorilor și ținând seama de experiența dobândită în urma reformelor recente din statele membre, suspendarea ar trebui să fie acordată, inițial, pentru o perioadă de cel mult patru luni.

               (19)

               Este necesar ca un plan de restructurare să fie confirmat de o instanță pentru a se asigura faptul că reducerea drepturilor creditorilor este proporțională cu beneficiile aduse de restructurare și că creditorii au acces la o cale de atac eficientă, cu respectarea deplină a libertății de a desfășura o activitate comercială și a dreptului la proprietate, astfel cum sunt consacrate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Prin urmare, instanța ar trebui să respingă un plan atunci când este posibil ca tentativa de restructurare să reducă drepturile creditorilor care nu sunt de acord cu planul respectiv sub nivelul drepturilor pe care s-ar putea aștepta în mod rezonabil să le primească în lipsa unei restructurări a activității debitorului.

               (20)

               Efectele falimentului, în special stigmatul social, consecințele juridice și incapacitatea pe moment de a-și plăti datoriile constituie elemente importante de descurajare pentru antreprenorii care doresc să înființeze o întreprindere sau să beneficieze de o a doua șansă, deși este dovedit faptul că antreprenorii care au dat faliment au mai multe șanse să aibă succes a doua oară. Prin urmare, ar trebui să se ia măsuri pentru a reduce efectele negative ale falimentului asupra antreprenorilor prin prevederea unor dispoziții care să impună descărcarea integrală de datorii după o perioadă maximă de timp,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:
   I.   SCOP ȘI OBIECT

               1.

               Obiectivul prezentei recomandări este de a încuraja statele membre să instituie un cadru care să permită restructurarea eficientă a întreprinderilor viabile care se confruntă cu dificultăți financiare și să ofere antreprenorilor onești o a doua șansă, promovând astfel spiritul antreprenorial, investițiile și ocuparea forței de muncă și contribuind la reducerea obstacolelor din calea bunei funcționări a pieței interne.

               2.

               Prin reducerea acestor obstacole, prezenta recomandare vizează, în special:

                           (a)

                           reducerea costurilor de evaluare a riscurilor legate de investițiile într-un alt stat membru;

                           (b)

                           creșterea ratelor de recuperare pentru creditori; și

                           (c)

                           înlăturarea dificultăților în ceea ce privește restructurarea grupurilor de societăți transfrontaliere.

               3.

               Prezenta recomandare stabilește standarde minime cu privire la:

                           (a)

                           cadrele preventive de restructurare; și

                           (b)

                           descărcarea de datorii a antreprenorilor în faliment.

               4.

               În aplicarea prezentei recomandări, statele membre ar trebui să poată lua măsuri corespunzătoare și eficiente pentru a garanta aplicarea legislației în materie de taxe și impozite, în special în cazurile de fraudă, evaziune sau abuz.

         II.   DEFINIȚII

               5.

               În scopurile prezentei recomandări:

                           (a)

                           „debitor” înseamnă orice persoană fizică sau juridică ce se confruntă cu dificultăți financiare atunci când există o probabilitate de insolvență;

                           (b)

                           „restructurare” înseamnă schimbarea componenței, a condițiilor sau a structurii activelor și datoriilor debitorilor ori o combinație a acestor elemente, în scopul de a permite continuarea, integral sau parțial, a activității debitorilor;

                           (c)

                           „suspendarea cererilor individuale de executare silită” înseamnă o suspendare dispusă de o instanță a dreptului de executare a unei creanțe de către un creditor împotriva unui debitor;

                           (d)

                           „instanțe” include orice alt organism competent în materie de proceduri preventive, căruia statele membre i-au conferit rolul de instanță judecătorească și ale cărui decizii pot face obiectul unei căi de atac sau al unei revizuiri de către o autoritate judiciară.

         III.   CADRE PREVENTIVE DE RESTRUCTURARE

   A.   Disponibilitatea unui cadru preventiv de restructurare

               6.

               Debitorii ar trebui să aibă acces la un cadru care să le permită să își restructureze activitatea economică în scopul prevenirii insolvenței. Acest cadru ar trebui să conțină următoarele elemente:

                           (a)

                           debitorul ar trebui să aibă posibilitatea să își restructureze activitatea într-un stadiu timpuriu, de îndată ce probabilitatea insolvenței este aparentă;

                           (b)

                           debitorul ar trebui să păstreze controlul asupra funcționării de zi cu zi a activității sale;

                           (c)

                           debitorul ar trebui să aibă posibilitatea să solicite o suspendare temporară a cererilor individuale de executare silită;

                           (d)

                           un plan de restructurare adoptat cu majoritatea prevăzută în dreptul intern ar trebui să fie obligatoriu pentru toți creditorii cu condiția ca planul respectiv să fie confirmat de către o instanță;

                           (e)

                           noile surse de finanțare necesare pentru punerea în aplicare a unui plan de restructurare nu ar trebui să fie declarate nule, anulabile sau neexecutabile ca un act în detrimentul masei generale a creditorilor.

               7.

               Procedura de restructurare nu ar trebui să fie de lungă durată și costisitoare, ci ar trebui să fie flexibilă, astfel încât mai multe demersuri să fie efectuate pe cale extrajudiciară. Implicarea instanței ar trebui să fie limitată la cazurile în care acest lucru este necesar și proporțional cu scopul de a proteja drepturile creditorilor și ale altor părți interesate afectate de planul de restructurare.

         B.   Facilitarea negocierilor privind planurile de restructurare

      Numirea unui mediator sau a unui supervizor

               8.

               Debitorii ar trebui să poată intra într-un proces de restructurare a activităților lor economice fără a fi obligați să inițieze în mod oficial proceduri în instanță.

               9.

               Numirea de către instanță a unui mediator sau a unui supervizor nu ar trebui să fie obligatorie, ci ar trebui dispusă, mai degrabă, de la caz la caz, atunci când instanța consideră că o astfel de numire este necesară:

                           (a)

                           în cazul unui mediator, pentru a acorda debitorului și creditorilor asistență pentru desfășurarea cu succes a negocierilor legate de un plan de restructurare;

                           (b)

                           în cazul unui supraveghetor, pentru a supraveghea activitatea debitorului și a creditorilor și pentru a lua măsurile necesare în vederea protejării intereselor legitime ale unuia sau mai multor creditori ori ale unei alte părți interesate.

      Suspendarea cererilor individuale de executare silită și a procedurii de insolvență

               10.

               Debitorii ar trebui să aibă dreptul de a solicita unei instanțe să acorde o suspendare temporară a cererilor individuale de executare silită (denumită în continuare „suspendare”) prezentate de către creditori, inclusiv de către creditorii garantați și de cei privilegiați, care ar putea, în caz contrar, compromite perspectivele unui plan de restructurare. Suspendarea nu ar trebui să afecteze executarea contractelor în curs.

               11.

               În statele membre în care suspendarea este supusă anumitor condiții, debitorii ar trebui să poată beneficia de suspendare în toate cazurile în care:

                           (a)

                           creditorii care reprezintă o parte semnificativă a creanțelor susceptibile de a fi afectate de planul de restructurare sprijină negocierile privind adoptarea unui plan de restructurare; și

                           (b)

                           un plan de restructurare are perspective rezonabile de a fi pus în aplicare și de a evita insolvența debitorului.

               12.

               Atunci când legislațiile statelor membre prevăd dispoziții în acest sens, obligația debitorului de a solicita intrarea în insolvență, precum și cererile creditorilor care solicită deschiderea procedurii de insolvență împotriva debitorului depuse după ce suspendarea a fost acordată ar trebui, de asemenea, să fie suspendate pe durata suspendării.

               13.

               Durata suspendării ar trebui să asigure un echilibru echitabil între interesele debitorului și cele ale creditorilor, în special cele ale creditorilor garantați. Prin urmare, durata suspendării ar trebui să fie stabilită în funcție de complexitatea restructurării preconizate și nu ar trebui să depășească patru luni. Statele membre pot prevedea posibilitatea ca această perioadă să fie reînnoită pe baza unor dovezi care să ateste progresele realizate în negocierile privind un plan de restructurare. Durata totală a suspendării nu ar trebui să depășească 12 luni.

               14.

               În cazul în care suspendarea nu mai este necesară pentru a facilita adoptarea unui plan de restructurare, aceasta ar trebui să fie înlăturată.

         C.   Planurile de restructurare

      Conținutul planurilor de restructurare

               15.

               Statele membre ar trebui să se asigure că instanțele sunt în măsură să confirme planurile cu rapiditate și, în principiu, printr-o procedură scrisă. Acestea ar trebui să stabilească dispoziții clare și specifice în ceea ce privește conținutul planurilor de restructurare. Planurile de restructurare ar trebui să conțină o descriere detaliată a următoarelor elemente:

                           (a)

                           identificarea clară și completă a creditorilor care ar fi afectați de plan;

                           (b)

                           efectele restructurării propuse asupra datoriilor individuale sau a categoriilor de datorii;

                           (c)

                           poziția adoptată de creditorii afectați în legătură cu planul de restructurare;

                           (d)

                           dacă este cazul, condițiile pentru noile surse de finanțare; și

                           (e)

                           potențialul planului de a preveni insolvența debitorului și de a asigura viabilitatea întreprinderii.

      Adoptarea planurilor de restructurare de către creditori

               16.

               Pentru a îmbunătăți perspectivele de restructurare și, prin urmare, numărul întreprinderilor viabile salvate, ar trebui să existe posibilitatea ca un plan de restructurare să fie adoptat de creditorii afectați, care pot fi atât creditori garantați, cât și negarantați.

               17.

               Creditorii cu interese diferite ar trebui să fie tratați pe categorii separate care să reflecte aceste interese. Ar trebui să existe, cel puțin, categorii separate pentru creditorii garantați și negarantați.

               18.

               Un plan de restructurare ar trebui să fie adoptat cu majoritatea valorii creanțelor deținute de creditorii din fiecare categorie, conform dispozițiilor prevăzute de legislația națională. Atunci când există mai mult de două categorii de creditori, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a menține sau de a introduce dispoziții care să confere instanțelor competența de a confirma planurile de restructurare sprijinite de o majoritate a acestor categorii de creditori, ținând seama, în special, de ponderea creanțelor deținute de respectivele categorii de creditori.

               19.

               Creditorii ar trebui să beneficieze de drepturi egale, indiferent de locul în care sunt situați. Prin urmare, în cazul în care legislația statelor membre impune o procedură oficială de vot, creditorii ar trebui, în principiu, să aibă dreptul să voteze prin mijloace de comunicare la distanță, cum ar fi scrisoarea recomandată sau tehnologiile electronice securizate.

               20.

               Pentru ca adoptarea planurilor de restructurare să devină mai eficace, statele membre ar trebui să se asigure, de asemenea, că există posibilitatea ca planurile de restructurare să fie adoptate numai de anumiți creditori ori de anumite tipuri sau categorii de creditori, cu condiția ca alți creditori să nu fie afectați.

      Confirmarea de către instanță a planului de restructurare

               21.

               Pentru a se asigura că drepturile creditorilor nu sunt afectate în mod nejustificat printr-un plan de restructurare și din motive de securitate juridică, planurile de restructurare care afectează interesele creditorilor care nu sunt de acord cu planurile respective sau care prevăd noi finanțări ar trebui să fie confirmate de către o instanță pentru a deveni obligatorii.

               22.

               Condițiile în care un plan de restructurare poate fi confirmat de către o instanță ar trebui specificate în mod clar în legislațiile statelor membre și ar trebui să cuprindă cel puțin următoarele elemente:

                           (a)

                           planul de restructurare a fost adoptat în condiții care asigură protecția intereselor legitime ale creditorilor;

                           (b)

                           planul de restructurare a fost notificat tuturor creditorilor care ar putea fi afectați de acesta;

                           (c)

                           planul de restructurare nu reduce drepturile creditorilor care nu sunt de acord cu acest plan sub nivelul drepturilor pe care s-ar putea aștepta în mod rezonabil să le primească în lipsa unei restructurări, în cazul în care întreprinderea debitorului ar fi lichidată sau vândută în vederea continuității activității, după caz;

                           (d)

                           orice nouă finanțare prevăzută în planul de restructurare este necesară pentru a pune în aplicare planul și nu aduce atingere în mod neechitabil intereselor creditorilor care nu sunt de acord cu planul.

               23.

               Statele membre ar trebui să se asigure că instanțele sunt în măsură să respingă planurile de restructurare care nu au, în mod evident, nicio perspectivă de a evita insolvența debitorului și de a asigura viabilitatea întreprinderii, de exemplu, pentru că nu prevăd noi surse de finanțare necesare pentru continuarea activității.

      Drepturile creditorilor

               24.

               Toți creditorii care ar putea fi afectați de planul de restructurare ar trebui să fie notificați cu privire la conținutul planului și să beneficieze de dreptul de a formula obiecții și de a introduce căi de atac împotriva planului de restructurare. Cu toate acestea, în interesul creditorilor care sprijină planul, calea de atac nu ar trebui, în principiu, să suspende punerea în aplicare a planului de restructurare.

      Efectele unui plan de restructurare

               25.

               Planurile de restructurare care sunt adoptate în unanimitate de creditorii afectați ar trebui să fie obligatorii pentru toți creditorii afectați.

               26.

               Planurile de restructurare care sunt confirmate de către o instanță ar trebui să fie obligatorii pentru fiecare creditor afectat de planul respectiv și identificat în cadrul planului.

         D.   Protejarea noilor surse de finanțare

               27.

               Noile surse de finanțare, inclusiv noile împrumuturi, vânzarea anumitor active de către debitor și conversiile creanțelor în acțiuni, convenite în planul de restructurare și confirmate de către o instanță nu ar trebui să fie declarate nule, anulabile sau neexecutabile ca un act în detrimentul masei generale a creditorilor.

               28.

               Furnizorii de noi surse de finanțare incluse într-un plan de restructurare care este confirmat de o instanță ar trebui să fie exonerați de răspunderea civilă și penală în legătură cu procesul de restructurare.

               29.

               Ar trebui să se facă excepție de la normele privind protecția noilor surse de finanțare în cazul în care se stabilește ulterior existența unei fraude în legătură cu noile surse de finanțare.

         IV.   A DOUA ȘANSĂ PENTRU ANTREPRENORI

      Perioadele de descărcare de obligații

               30.

               Efectele negative ale falimentului asupra antreprenorilor ar trebui să fie limitate pentru a le oferi acestora o a doua șansă. Antreprenorii ar trebui să fie pe deplin descărcați de datoriile care au făcut obiectul unei proceduri de faliment după o perioadă de cel mult trei ani începând cu:

                           (a)

                           în cazul unei proceduri care se încheie cu lichidarea activelor debitorului, data la care instanța s-a pronunțat în ceea ce privește cererea de deschidere a procedurii de faliment;

                           (b)

                           în cazul unei proceduri care include un plan de rambursare, data la care a început executarea planului de rambursare.

               31.

               La expirarea perioadei de descărcare, antreprenorii ar trebui să fie descărcați de datorii, fără să fie necesar, în principiu, ca aceștia să se adreseze din nou unei instanțe.

               32.

               O descărcare deplină de obligații după o scurtă perioadă de timp nu este oportună în toate situațiile. Prin urmare, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a menține sau de a introduce dispoziții mai stricte care sunt necesare pentru:

                           (a)

                           a descuraja antreprenorii care au acționat pe căi necinstite sau cu rea-credință, fie înainte, fie după ce procedurile de faliment au fost deschise;

                           (b)

                           a descuraja antreprenorii care nu respectă un plan de rambursare sau orice altă obligație legală care vizează protejarea intereselor creditorilor; sau

                           (c)

                           a proteja mijloacele de subzistență ale antreprenorului și ale familiei sale, permițându-i antreprenorului să păstreze anumite active.

               33.

               Statele membre pot exclude de la aplicarea regulii privind descărcarea deplină anumite categorii de datorii, cum ar fi cele rezultate în urma răspunderii delictuale.

         V.   SUPRAVEGHERE ȘI RAPORTARE

               34.

               Statele membre sunt invitate să pună în aplicare principiile stabilite în prezenta recomandare până la 14 martie 2015.

               35.

               Statele membre sunt invitate să colecteze statistici anuale fiabile privind numărul de proceduri preventive de restructurare inițiate, durata procedurilor și informațiile legate de mărimea debitorilor implicați și de rezultatul procedurilor deschise și să comunice Comisiei informațiile respective pe o bază anuală și pentru prima dată până la 14 martie 2015.

               36.

               Comisia va evalua punerea în aplicare a prezentei recomandări în statele membre până la 14 septembrie 2015. În acest context, Comisia va evalua impactul prezentei recomandări asupra salvării întreprinderilor care se confruntă cu dificultăți financiare și asupra oferirii unei a doua șanse antreprenorilor onești, interacțiunea acesteia cu alte proceduri de insolvență din alte domenii, cum ar fi perioadele de descărcare de obligații pentru persoanele fizice care nu desfășoară o activitate comercială, industrială, artizanală sau profesională, precum și impactul acesteia asupra funcționării pieței interne, asupra întreprinderilor mici și mijlocii și asupra competitivității economiei Uniunii. De asemenea, Comisia va evalua dacă ar trebui propuse măsuri suplimentare pentru consolidarea și întărirea abordării reflectate în prezenta recomandare.

      Adoptată la Bruxelles, 12 martie 2014.

            Pentru Comisie

         Viviane REDING

            Vicepreședinte

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență, (JO L 160, 30.6.2000, p. 1).

      (2)  COM(2012) 744 final.

      (3)  Rezoluția Parlamentului European din 15 noiembrie 2011 conținând recomandări către Comisie privind procedurile de insolvență în contextul dreptului UE privind societățile comerciale, P7_TA (2011) 0484.

      (4)  COM(2012) 573 final.

      (5)  COM(2012) 742 final.

      (6)  COM(2012) 795 final.