title: Instituirea unei capacități de reacție rapidă a UE Recomandarea Parlamentului European adresată Consiliului din 14 decembrie 2010 privind instituirea unei capacități de reacție rapidă a UE (2010/2096(INI))

text:
               15.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               CE 169/140

         Marți, 14 decembrie 2010Instituirea unei capacități de reacție rapidă a UE
   P7_TA(2010)0465
   Recomandarea Parlamentului European adresată Consiliului din 14 decembrie 2010 privind instituirea unei capacități de reacție rapidă a UE (2010/2096(INI))
   2012/C 169 E/21

      Parlamentul European,

               —

               având în vedere articolul 196 din Tratatul de la Lisabona care menționează faptul că „Uniunea încurajează cooperarea între statele membre pentru a spori eficacitatea sistemelor de prevenire și de protecție împotriva catastrofelor naturale sau provocate de om” și că „acțiunea Uniunii urmărește să promoveze consecvența acțiunilor întreprinse la nivel internațional în materie de protecție civilă”,

               —

               având în vedere articolul 214 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, potrivit căruia acțiunile desfășurate de UE în domeniul ajutorului umanitar vizează „să acorde asistență și ajutor populației din țările terțe, victime ale unor catastrofe naturale sau provocate de om” și „se desfășoară în conformitate cu principiile dreptului internațional și cu principiile imparțialității, neutralității și nediscriminării”,

               —

               având în vedere Consensul european privind ajutorul umanitar, semnat în decembrie 2007 de către Președintele Consiliului Uniunii Europene, Președintele Parlamentului European și Președintele Comisiei Europene, precum și Planul de acțiune privind punerea în aplicare a consensului, prezentat de către Comisia Europeană în mai 2008,

               —

               având în vedere concluziile Consiliului din decembrie 2007, prin care Comisia a fost îndemnată să utilizeze în mod optim mecanismul comunitar de protecție civilă și să consolideze cooperarea dintre statele membre,

               —

               având în vedere orientările privind utilizarea resurselor militare și de protecție civilă în cazul catastrofelor (Orientările de la Oslo), revizuite la 27 noiembrie 2006,

               —

               având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European din 23 februarie 2009, intitulată „Strategia UE de sprijinire a reducerii riscului de dezastre în țările în curs de dezvoltare”,

               —

               având în vedere Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu din martie 2008, intitulată „Consolidarea capacității de răspuns a Uniunii în caz de catastrofe” (COM(2008)0130), precum și Rezoluția Parlamentului European din 19 iunie 2008 referitoare la consolidarea capacității de reacție a Uniunii Europene în caz de catastrofe (1),

               —

               având în vedere raportul prezentat de Michel Barnier la data de 9 mai 2006 intitulat „Pentru o forță europeană de protecție civilă: ajutorul european”,

               —

               având în vedere Rezoluția Parlamentului European din 10 februarie 2010 referitoare la recentul cutremur care a avut loc în Haiti (2),

               —

               având în vedere Rezoluția sa din 21 septembrie 2010 referitoare la prevenirea dezastrelor naturale și a celor provocate de om,

               —

               având în vedere propunerea de recomandare din 23 martie 2010 adresată Consiliului privind instituirea unei capacități de reacție rapidă a UE, prezentată de Anneli Jäätteenmäki, Charles Goerens, Louis Michel, Marielle De Sarnez și Frédérique Ries în numele Grupului ALDE în conformitate cu articolul 121 alineatul (1) din Regulamentul de procedură (B7-0228/2010),

               —

               având în vedere articolul 121 alineatul (3) din Regulamentul său de procedură,

               —

               având în vedere raportul Comisiei pentru dezvoltare și avizul Comisiei pentru afaceri externe (A7-0332/2010),

               A.

               întrucât dezastrele care cauzează importante pierderi umane, economice și ecologice sunt din ce în ce mai numeroase la nivel mondial; întrucât astfel de crize au loc mai frecvent, în mai multe părți ale lumii și au un impact mai puternic și o anvergură mai mare din cauza, în principal, a efectelor provocate de schimbările climatice; întrucât UE face eforturi considerabile pentru a face față acestor crize;

               B.

               întrucât multiplicarea și frecvența sporită a intervențiilor în interiorul și în afara Uniunii Europene depind de situația financiară globală și de constrângeri bugetare, ceea ce subliniază nevoia unor operațiuni mai eficiente din punct de vedere financiar;

               C.

               întrucât punerea în comun a resurselor de către cele 31 de state membre ale mecanismului comunitar de protecție civilă (UE-27, Norvegia, Lichtenstein, Croația și Islanda) sau în contextul cooperării consolidate dintre statele membre poate reprezenta un avantaj operațional și financiar;

               D.

               întrucât bugetul Comisiei destinat abordării catastrofelor umanitare, în special Direcției Generale ECHO, nu a fost numai înghețat, ci a scăzut ușor în termeni reali în ultimii cinci ani;

               E.

               întrucât în ultimii ani s-au înregistrat progrese în sporirea coerenței intervențiilor UE în caz de catastrofe naturale, în special prin consolidarea progresivă a mecanismului de protecție civilă, o mai bună interacțiune/coordonare între protecția civilă și ajutoarele umanitare, precum și prin recunoașterea faptului că o strategie integrată pentru gestionarea dezastrelor naturale implică nu numai o reacție, dar și metode de prevenire și pregătire;

               F.

               întrucât reacția Uniunii Europene la cutremurul din Haiti a declanșat o intervenție rapidă, importantă și de mare anvergură de ajutor umanitar și a activat mecanismul de protecție civilă în cadrul căruia s-au lansat imediat pentru prima dată două module (o unitate de purificare a apei și o unitate medicală complexă) finanțate prin Acțiunea pregătitoare privind capacitatea de reacție rapidă a UE din 2008;

               G.

               întrucât lecțiile învățate în urma crizelor recente demonstrează încă nevoia de a îmbunătăți capacitatea de reacție a UE în caz de catastrofe din punct de vedere al eficienței, coordonării și vizibilității și întrucât aceste catastrofe au scos încă o dată în evidență necesitatea unei capacități de reacție rapidă a UE (o forță europeană de protecție civilă);

               H.

               întrucât capacitatea UE de a proteja viețile și bunurile cetățenilor constituie un factor determinant al credibilității sale,

               1.

               adresează Consiliului recomandările următoare:

                           (a)

                           recunoaște că includerea protecției civile și a ajutorului umanitar în portofoliul unui singur comisar responsabil cu ajutorul umanitar și reacția în situație de criză creează sinergii mai bune în cadrul Comisiei și contribuie la îmbunătățirea coerenței reacției generale a UE în caz de dezastre naturale;

                           (b)

                           solicită realizarea unei integrări mai profunde în cadrul DG ECHO a metodologiilor de lucru privind protecția civilă și ajutorul umanitar, păstrând totodată caracterul specific al acestor două funcții prin menținerea unei distincții și a unei delimitări clare între rolurile lor, pentru a maximiza sinergiile și efectul complementar și pentru a le spori eficiența; solicită, de asemenea, personalului militar și civil și lucrătorilor din domeniul umanitar implicați în operațiuni umanitare sau de reacție în caz de catastrofe să acționeze în conformitate cu principiile neutralității, independenței și imparțialității;

                           (c)

                           reamintește faptul că utilizarea resurselor de protecție civilă în cazul unei crize umanitare ar trebui impusă de necesități și ar trebui să fie complementară și coerentă cu ajutorul umanitar, în conformitate cu Consensul european privind ajutorul umanitar și cu Orientările Organizației Națiunilor Unite (Orientările de la Oslo), pentru a garanta respectarea principiilor umanitare ale neutralității, umanității, imparțialității și independenței;

                           (d)

                           insistă asupra faptului că asistența oferită de UE în cazul catastrofelor naturale sau provocate de om ar trebui să vizeze, atunci când este posibil, sprijinirea economiei locale, de exemplu prin achiziția de produse alimentare provenite din localitatea sau regiunea în cauză și prin punerea la dispoziția agricultorilor a materialelor necesare pentru relansarea economiei rurale;

                           (e)

                           solicită Consiliului și Comisiei să clarifice mecanismele de cooperare și coordonare dintre Serviciul european pentru acțiune externă și Comisie în ceea ce privește reacția în caz de catastrofe naturale de mare anvergură în afara teritoriului Uniunii Europene;

                           (f)

                           propune să se desfășoare acțiuni de coordonare adaptate la condițiile locale, în cooperare cu guvernul statului afectat, implicând reprezentanții din teren ai UE și ai statelor membre pentru a se asigura o reacție focalizată și competentă în folosul localităților afectate;

                           (g)

                           îndeamnă Consiliul să considere consolidarea capacității de reacție a UE în caz de catastrofe drept prioritate maximă, în special având în vedere discuțiile privind înființarea unei forțe de protecție civilă a UE, și să dea curs solicitărilor repetate ale Parlamentului European privind punerea în practică a propunerilor din cadrul raportului Barnier din 2006;

                           (h)

                           solicită înființarea imediată a unei forțe de protecție civilă a UE, care trebuie să fie echipată în mod adecvat cu resursele tehnologice și tehnice necesare;

                           (i)

                           solicită, de asemenea, în contextul acțiunilor desfășurate în urma unei catastrofe naturale, o mai bună coordonare între agențiile umanitare și mecanismele de protecție civilă ale statelor membre și ale DG ECHO, precum și o eventuală forță europeană de protecție civilă;

                           (j)

                           îndeamnă Comisia să elaboreze programe, în colaborare cu guvernele naționale, autoritățile locale și organizațiile societății civile din țările beneficiare, privind prevenirea catastrofelor și capacitatea de gestionare a reacției la nivelul comunităților;

                           (k)

                           încurajează Consiliul să adopte, în cadrul procedurii legislative ordinare, măsuri (propuse de Comisie) pentru îmbunătățirea previzibilității și a capacității de planificare a mecanismului actual de protecție civilă al UE, care se bazează în prezent pe contribuții ad-hoc și voluntare din partea statelor membre; sugerează faptul că aceste măsuri ar putea include mecanisme probate în cadrul acțiunilor pregătitoare ale UE, inclusiv resursele de la nivel european, punerea în comun voluntară a resurselor, evaluarea capacităților existente, identificarea scenariilor și dezvoltarea activităților ulterioare de pregătire;

                           (l)

                           solicită, de asemenea, elaborarea de bugete realiste, în care creditele destinate catastrofelor naturale sau acțiunilor umanitare să fie alocate pe baza cheltuielilor din anii precedenți;

                           (m)

                           consideră că forța de protecție civilă a UE ar trebui să se bazeze pe mecanismul de protecție civilă al UE, ar trebui să reprezinte o optimizare a instrumentelor disponibile, care vor dobândi o mai mare eficiență și vizibilitate, și o punere voluntară în comun a resurselor logistice și umane existente, fie în ceea ce privește instruirea în materie de reacție la catastrofe, fie în ceea ce privește gestionarea catastrofelor prin elaborarea de inițiative în cadrul măsurilor pregătitoare, și ar trebui să fie în măsură să ofere ajutor inițial într-un interval de 24 de ore de la producerea unei catastrofe;

                           (n)

                           recomandă ca forța de protecție civilă a UE:

                                       —

                                       să se bazeze pe o evaluare a necesităților, la care să participe toți actorii din domeniul ajutorului umanitar;

                                       —

                                       să fie civilă;

                                       —

                                       să acționeze sub drapelul Uniunii Europene;

                                       —

                                       să respecte dreptul internațional umanitar;

                                       —

                                       să respecte caracterul voluntar al participării statelor membre la sistemul prevăzut;

                                       —

                                       să fie întemeiată pe principiul distribuției sarcinilor;

                                       —

                                       să accepte contribuții din partea statelor care nu fac parte din UE;

                                       —

                                       să recunoască rolul general al ONU în coordonarea acțiunilor internaționale de ajutorare din afara teritoriului Uniunii Europene;

                                       —

                                       să fie organizată pe o bază preventivă, în funcție de scenarii concrete;

                           (o)

                           consideră că, având în vedere în mod special operațiunile de ajutor umanitar și învățămintele extrase în urma intervențiilor din Haiti și Pakistan, UE ar trebui, în măsura în care este posibil, să acționeze sub coordonarea ONU, concentrându-se pe domeniile în care intervenția sa poate aduce o valoare adăugată mai mare;

                           (p)

                           consideră că forța europeană de protecție civilă s-ar putea baza pe un angajament din partea unor state membre să pună la dispoziție, în mod voluntar, module de protecție civilă predeterminate care să poată interveni imediat în cadrul operațiunilor UE coordonate de CMI; majoritatea acestor module, care există deja la nivel național și, prin urmare, nu presupun costuri suplimentare semnificative, vor fi și în continuare controlate de statele membre, iar desfășurarea acestor module, aflate în așteptare, va forma baza sistemului UE de protecție civilă în vederea asigurării unei reacții la catastrofe în interiorul și în afara UE;

                           (q)

                           consideră că UE ar putea finanța module de protecție civilă suplimentare pentru anumite situații specifice în care au fost identificate lacune și la care UE ar putea contribui cu o valoare adăugată și subliniază importanța creșterii volumului de finanțare pentru transport și a dezvoltării de module de transport în așteptare;

                           (r)

                           subliniază necesitatea elaborării unei abordări cuprinzătoare și proactive ca reacție la catastrofe, prin care să se coordoneze diferitele mijloace de acțiune de care dispune Uniunea și statele sale membre, cum ar fi gestionarea situațiilor de criză (civilă și militară), asistența financiară și dezvoltarea sau politicile sociale și de mediu; consideră că, în acest context, tranziția dintre reacția la catastrofe și reconstrucția ce urmează ulterior ar trebui gestionată într-un mod mai eficient; reamintește propunerea privind instituirea unui Corp voluntar european de ajutor umanitar, în conformitate cu dispozițiile Tratatului de la Lisabona [articolul 214 alineatul (5)], și având în vedere Anul european al voluntariatului 2011 încurajează Comisia Europeană și Consiliul să elaboreze în cel mai scurt timp, împreună cu Parlamentul European, norme și proceduri privind funcționarea Corpului european, în special în lumina inițiativelor similare luate de unele state membre;

                           (s)

                           reamintește Consiliului că utilizarea resurselor și a capacităților militare pentru intervenții în caz de catastrofe naturale, în special în ceea ce privește logistica, transportul și infrastructura în sprijinul acțiunilor de ajutor umanitar, ar trebui să fie excepțională, să fie utilizată în ultimă instanță și întotdeauna cu respectarea acordurilor în vigoare, precum Consensul european privind ajutorul umanitar și Orientările de la Oslo privind folosirea resurselor militare și de protecție civilă în cadrul operațiunilor internaționale de reacție la catastrofe;

                           (t)

                           recunoaște faptul că mijloacele de apărare militare și civile în caz de intervenție în urma unei catastrofe ar trebui utilizate numai în ultimă instanță, conform Consensului european privind ajutorul umanitar și Orientărilor de la Oslo; reamintește că mijloacele militare constituie deseori o contribuție importantă la reacția în caz de catastrofe, pe lângă protecția civilă și ajutorul umanitar, și constată că mijloacele militare pot fi necesare pentru a acoperi deficiențele de capacități critice (în special transportul strategic, instrumentele specializate, inginerie și transport greu); prin urmare, subliniază necesitatea de a elabora o strategie cuprinzătoare, de a îmbunătăți sinergiile dintre capacitățile civile și militare și de a identifica domenii în care statele membre pot să-și unească eforturile și capacitățile la nivelul UE pentru a contribui la reacția UE în caz de catastrofe, lucru deosebit de important într-un context economic dificil;

                           (u)

                           subliniază necesitatea dezvoltării unor capacități civile ale UE, care să fie disponibile permanent și care să acționeze independent de structurile militare, precum și a identificării domeniilor în care statele membre și-ar putea reuni eforturile și capacitățile la nivelul UE în acest sens;

                           (v)

                           îndeamnă Consiliul și Comisia să coopereze în vederea introducerii unui plan de acțiune privind vizibilitatea, care să includă măsuri concrete pentru îmbunătățirea vizibilității reacției UE în caz de catastrofe naturale;

                           (w)

                           încurajează utilizarea sistemului de monitorizare globală pentru mediu și securitate (GMES) în vederea unei supravegheri constante a zonelor cu potențial de criză, ceea ce va garanta o pregătire mai bună pentru trimiterea ajutorului umanitar, și subliniază importanța critică a instituirii unui mecanism de monitorizare ulterioară a acțiunilor UE și a evaluării asistenței acordate;

                           (x)

                           încurajează constituirea de bugete destinate cercetării și dezvoltarea de capacități industriale (de exemplu, imagini prin satelit în cadrul programului GMES) pentru a îmbunătăți fazele de gestionare a catastrofelor;

                           (y)

                           invită Consiliul să ia în considerare recomandările de mai sus atunci când examinează și trage concluzii referitoare la următoarea comunicare a Comisiei privind consolidarea capacității de reacție la catastrofe a Uniunii Europene, care a fost anunțată de Comisia Europeană;

               2.

               încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta recomandare Consiliului și, spre informare, Comisiei.

      (1)  JO C 286 E du 27.11.2009, p. 15.

      (2)  Texte adoptate, P7_TA(2010)0015.


title: Recomandarea Consiliului din 9 iulie 2013 privind Programul național de reformă al Luxemburgului pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Luxemburgului pentru perioada 2012-2016

text:
               30.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/55

      RECOMANDAREA CONSILIULUI

   din 9 iulie 2013
   privind Programul național de reformă al Luxemburgului pentru 2013 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de stabilitate al Luxemburgului pentru perioada 2012-2016
   2013/C 217/14
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului economic și financiar,
   având în vedere avizul Comitetului pentru protecție socială,
   având în vedere avizul Comitetului de politică economică,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Strategia Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se va concentra pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014), iar la 21 octombrie 2010, acesta a adoptat o Decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 29 iunie 2012, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre au convenit asupra unui Pact pentru creștere economică și locuri de muncă, care oferă un cadru coerent de acțiune la nivel național, dar și la nivelul UE și al zonei euro, și care utilizează toate pârghiile, instrumentele și politicile existente. Aceștia au stabilit acțiunile care trebuie întreprinse la nivelul statelor membre, exprimându-și în special angajamentul deplin față de îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020 și față de punerea în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări.

               (4)

               La 10 iulie 2012, Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de reformă al Luxemburgului pentru 2012 (3) și a emis un aviz cu privire la Programul actualizat de stabilitate al Luxemburgului pentru perioada 2012-2015.

               (5)

               La 28 noiembrie 2012, Comisia a adoptat cea de a treia analiză anuală a creșterii economice, marcând începutul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice pentru anul 2013. De asemenea, la 28 noiembrie 2012, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (4), Comisia a adoptat Raportul privind mecanismul de alertă, în care nu a identificat Luxemburgul ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să se efectueze un bilanț aprofundat.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 7 februarie 2013, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii economice pentru 2013 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii economice pentru 2013.

               (7)

               La 14 martie 2013, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării finanțelor publice și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea finanțelor publice într-un mod diferențiat și favorabil creșterii economice, să fie restabilite condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se abordeze șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică.

               (8)

               La 26 aprilie 2013, Luxemburgul și-a prezentat Programul național de reformă pentru 2013 și Programul de stabilitate pentru perioada 2012-2016. În vederea luării în considerare a legăturilor dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (9)

               Pe baza evaluării, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, a Programului de stabilitate, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare din cadrul programului este plauzibil. În mod concret, scenariul prevăzut în cadrul programului de stabilitate pentru anul 2013 este foarte apropiat de previziunile din primăvara anului 2013 ake serviciilor Comisiei, în timp ce pentru anul 2014 este ușor mai optimist. Previziunile privind deficitul pe termen mediu sunt realizate în cadrul unui scenariu de creștere ușor mai optimist, superior creșterii potențiale. Obiectivul strategiei bugetare prezentate în cadrul programului de stabilitate îl reprezintă reducerea deficitului de la 0,8 % din PIB în 2012 la 0,6 % din PIB în 2014. Cu toate acestea, în ultimii ani ai perioadei de desfășurare a programului se prevede o deteriorare a deficitului, acesta urmând să atingă valoarea de 1,3 % din PIB atât în 2015, cât și în 2016. Acesta este rezultatul introducerii unor noi norme în materie de TVA cu privire la serviciile electronice, care intră în vigoare la 1 ianuarie 2015. Conform normelor în cauză, veniturile din TVA generate de activitățile de comerț electronic vor fi transferate din țara unde se află furnizorul către țara de reședință a clientului. Autoritățile estimează că noile norme vor determina scăderea veniturilor fiscale din TVA până la valoarea cu 1,4 % din PIB. Guvernul a anunțat deja că, în vederea compensării parțiale a pierderii de venituri, cota standard de TVA va fi majorată. Programul de stabilitate confirmă obiectivul bugetar pe termen mediu (OTM) precedent, și anume un excedent structural de 0,5 % din PIB. OTM respectă cerințele Pactului de stabilitate și de creștere. Pe baza previziunilor din primăvara anului 2013 ale serviciilor Comisiei, precum și a soldului bugetar structural (recalculat) din cadrul programului de stabilitate, se preconizează că Luxemburgul va înregistra în 2012 un excedent structural de 0,1 % din PIB, valoare inferioară OMT, iar în 2013 își va atinge OMT. Cu toate acestea, se preconizează că Luxemburgul se va îndepărta din nou de OMT începând din 2014, cu 0,3 % din PIB, și chiar mai mult în 2015 și 2016. Autoritățile naționale și-au reiterat obiectivul de a reveni la OMT cel târziu în 2017, astfel încât să asigure o marjă de manevră mai mare. În 2012, datoria publică brută reprezintă 20,8 % din PIB, cu mult sub valoarea de referință din tratat.

               (10)

               Luxemburgul a reușit să își mențină deficitul public sub pragul de 3 % din PIB pe parcursul ultimilor ani, evitând astfel inițierea procedurii de deficit excesiv. Acest lucru s-a datorat mai degrabă veniturilor consistente decât limitării cheltuielilor. În mod concret, se estimează că în 2012 rata de creștere a cheltuielilor publice, în afara măsurilor discreționare privind veniturile, a depășit criteriul de referință privind cheltuielile, astfel cum este definit în Pactul de stabilitate și de creștere economică. Se estimează că abaterea ratei de creștere a cheltuielilor publice față de criteriul de referință privind cheltuielile va atinge 1,3 % din PIB, situându-se peste pragul de 0,5 % din PIB definit în Regulamentul (CE) nr. 1466/97. Cu toate acestea, pentru a aprecia această abatere trebuie realizată o evaluare globală, luând în considerare și alți factori: (i) în 2012, deficitul s-a deteriorat, în termeni structurali, cu doar 0,2 % din PIB; (ii) economia Luxemburgului, având în vedere dimensiunile reduse ale țării și gradul de deschidere al acesteia, este foarte volatilă; și (iii) conform previziunilor Comisiei din primăvara anului 2013, Luxemburgul ar trebui să își atingă deja OMT în 2013. Toate aceste elemente indică o natură nestructurală a abaterii. Cu toate acestea, gradul înalt de volatilitate al veniturilor colectate de administrația publică a Luxemburgului, care până acum a avut ca rezultat venituri peste nivelul previzionat, reprezintă un risc pentru sustenabilitatea finanțelor publice. Pentru a contracara mai bine aceste riscuri, atât constrângerile legate de datorii, cât și cele legate de cheltuieli ar trebui să fie stabilite prin legislație. Mai mult, ar trebui să fie identificat un organism de monitorizare și să se definească măsuri prestabilite în cazul nerespectării. Intrarea în vigoare la 1 ianuarie 2015 a pachetului TVA sus-menționat și puternicul impact negativ ulterior asupra colectării impozitelor ilustrează cât de importantă este pentru Luxemburg introducerea unui cadru bugetar pe termen mediu. În mod concret, acesta ar necesita o abordare bugetară deosebit de prudentă în 2014.

               (11)

               În prezent, mai puțin de o treime din veniturile din impozite provin din impozitele pe consum, în parte datorită nivelului moderat al cotei de TVA standard și al celor reduse. Luxemburgul se situează pe primul loc în UE în ceea ce privește numărul de categorii de bunuri și servicii cărora li se aplică cote de TVA reduse. Prezența unui sector financiar important, scutit de plata TVA, contribuie, de asemenea, la ponderea scăzută a TVA în PIB. În ansamblu, Luxemburgul are posibilitatea de a încasa venituri mai mari prin extinderea cotei de TVA standard. În plus, sistemul de impozitare a întreprinderilor din Luxemburg este caracterizat de favorizarea pronunțată a îndatorării, ceea ce contribuie la o pondere ridicată a datoriei private în PIB.

               (12)

               Reforma pensiilor adoptată de Luxemburg în decembrie 2012 nu poate fi considerată decât un prim pas important în direcția bună. Chiar ținând seama de majoritatea aspectelor reformei pensiilor care a fost adoptată, pentru a corecta deficitul bugetar, Luxemburgul ar trebui să pună în aplicare și politici de consolidare a sustenabilității pe termen lung, echivalente cu o îmbunătățire permanentă a soldului primar de 8,6 puncte procentuale din PIB. Prin urmare, Luxemburgul trebuie să ducă mai departe reforma pensiilor pe care a întreprins-o. Introducerea unui plafon aplicabil ajustărilor pensiilor pe baza creșterilor salariale reale ar majora rezervele pentru pensii și vârsta efectivă de pensionare, prin alinierea vârstei de pensionare sau a prestațiilor privind pensiile la evoluția speranței de viață, ar contribui la asigurarea sustenabilității pe termen lung a sistemului de pensii. Mai mult, ar trebui reduse posibilitățile de pensionare anticipată și ar trebui sporită atractivitatea continuării activității profesionale dincolo de perioada minimă obligatorie. În plus, se preconizează că impactul cheltuielilor aferente îngrijirilor pe termen lung asupra sustenabilității bugetare va contribui cu 2,1 puncte procentuale la decalajul de sustenabilitate al Luxemburgului. Creșterea preconizată, atât a numărului vârstnicilor, cât și a numărului persoanelor aflate în întreținere din Luxemburg este mare comparativ cu media UE.

               (13)

               Productivitatea actuală a Luxemburgului este destul de ridicată. Cu toate acestea, marja de manevră în ceea ce privește creșterile de productivitate devine tot mai redusă. Prin urmare, creșterea costului unitar al muncii ar trebui să fie limitată prin asigurarea unei mai bune corelări a salariilor cu productivitatea. Luxemburgul a luat măsuri pentru a modera creșterea salariilor prin modularea sistemului de indexare între 2012 și 2014. Cu toate acestea, reforma în cauză este doar temporară și nu garantează că salariile vor evolua de-a lungul timpului proporțional cu productivitatea. Productivitatea nu este aceeași în toate sectoarele economice, iar nivelul productivității în sectorul financiar este aproape dublu față de restul economiei. Competitivitatea Luxemburgului va fi supusă unui risc semnificativ începând din 2015, când sistemul de indexare automată se va aplica din nou în mod normal. Așadar, ar trebui luate măsuri suplimentare pentru a reforma sistemul de stabilire a salariilor într-un mod mai durabil, astfel încât să se evite deteriorarea ulterioară a competitivității în viitor.

               (14)

               Economia Luxemburgului depinde foarte mult de sectorul său financiar, care generează circa 30 % din valoarea adăugată totală și 25 % din veniturile bugetare colectate. Pentru a menține competitivitatea viitoare a țării, ar trebui create „nișe de competență” alternative. Cu toate acestea, sistemul de cercetare și inovare al Luxemburgului rămâne foarte slab, iar Luxemburgul este în urmă față de ținta sa în materie de intensitate a cercetării și dezvoltării pentru anul 2020. Performanța Luxemburgului privind indicatorii în materie de cooperare între instituțiile publice de cercetare și întreprinderi este cu mult sub media UE, reflectând distanțarea actuală dintre cercetarea și dezvoltarea efectuată în sectorul privat și sistemul public de cercetare. Luxemburgul ar trebui să contracareze tendința descrescătoare a intensității cercetării și dezvoltării sale, în special prin acordarea unui sprijin pentru stimularea intensității cercetării și dezvoltării la nivelul întreprinderilor. Elaborarea unei strategii de specializare inteligente, mai precis orientate, ar putea juca un rol crucial în maximizarea efectelor economice ale finanțării publice pentru cercetare, în special prin asigurarea unui efect de levier asupra investițiilor private. O astfel de abordare precis orientată ar trebui completată cu o politică orizontală cuprinzătoare, axată pe dezvoltarea și creșterea întreprinderilor inovatoare.

               (15)

               Șomajul în rândul tinerilor se menține la un nivel constant ridicat de 18 % și depinde în mare măsură de sistemul de învățământ. Tinerii rezidenți se confruntă cu o concurență intensă pentru locurile de muncă din partea nerezidenților, care deseori sunt mai bine calificați. Deși Luxemburgul a demonstrat un angajament puternic față de combaterea șomajului în rândul tinerilor, sunt necesare eforturi suplimentare. Pentru a maximiza rentabilitatea, măsurile luate ar trebui să facă parte dintr-o strategie de reformă cuprinzătoare, care să cuprindă și politici de activare optimizate pentru a combate dependența de asistență socială. Rezultatele obținute de Luxemburg la testele de performanță PISA (5) privind competențele de bază ale tinerilor sunt relativ slabe. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru a contracara tendința negativă observată începând din 2006 în materie de citire, matematică și științe exacte. Ar trebui întreprinse eforturi suplimentare pentru a ameliora și a orienta mai bine resursele educaționale pentru școlile cu elevi dezavantajați și pentru a extinde resursele disponibile pentru sprijin lingvistic și cursuri de recuperare. Provocările specifice cu care se confruntă persoanele cu origine migrantă pe piața forței de muncă ar trebui examinate în continuare și combătute prin măsuri precis orientate, inclusiv în ceea ce privește competențele lingvistice. Învățământul profesional și tehnic ar trebui să beneficieze de o atenție deosebită în acest context. Ar trebui luate măsuri suplimentare pentru a îmbunătăți educația copiilor preșcolari și a diminua părăsirea timpurie a școlii, în special în cazul populației migrante. Ar trebui ameliorată capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor mai în vârstă, inclusiv prin actualizarea competențelor.

               (16)

               Luxemburgul este hotărât ca până în 2020 să își reducă emisiile de gaze cu efect de seră ale sectoarelor care nu fac parte din ETS cu 20 % comparativ cu 2005, dar se preconizează că va rata atingerea țintei din cauza unei diferențe de 23 de puncte procentuale, conform celor mai recente previziuni pentru 2020 în baza măsurilor existente. Sectorul transporturilor a generat 68 % din emisiile sectoarelor care nu fac parte din ETS în 2011 și reprezintă o provocare-cheie pentru Luxemburg. Măsurile aflate în vigoare în prezent ar contribui doar la aproximativ o treime din reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră necesară pentru atingerea țintei. În consecință, măsurile trebuie accelerate semnificativ, în special prin majorarea impozitelor pe carburanți, astfel încât să se reducă decalajul în materie de impozitare față de țările învecinate. Reforma impozitului pe autovehicule ar trebui, de asemenea, accelerată. Luxemburgul ar trebui să continue punerea în aplicare a proiectelor care favorizează utilizarea transporturilor publice. Ar trebui să introducă o taxă pe congestionarea traficului rutier pentru a încuraja trecerea la transporturile publice. Ar trebui promovată îmbunătățirea legăturilor de transport cu regiunile învecinate.

               (17)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Luxemburgului. Aceasta a evaluat Programul național de reformă și Programul de stabilitate. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică bugetară și socioeconomică sustenabilă în Luxemburg, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările UE, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții a UE la deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul Semestrului european se reflectă în recomandările 1-6 de mai jos.

               (18)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat Programul de stabilitate, iar avizul său (6) se reflectă îndeosebi în recomandarea 1 de mai jos,

               (19)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat, de asemenea, o analiză a politicii economice în ansamblul zonei euro. Pe această bază, Consiliul a emis recomandări specifice adresate statelor membre a căror monedă este euro (7). Fiind un stat membru a cărui monedă este euro, Luxemburgul ar trebui să asigure, de asemenea, punerea în aplicare completă și rapidă a acestor recomandări,

         RECOMANDĂ ca, în perioada 2013-2014, Luxemburgul să întreprindă acțiuni astfel încât:

               1.

               Să mențină o poziție bugetară solidă și să rămână la obiectivul pe termen mediu, astfel încât să asigure sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice, luând în considerare în special obligațiile implicite legate de îmbătrânirea populației; să consolideze guvernanța bugetară prin adoptarea unui cadru bugetar pe termen mediu care să acopere administrația publică și să includă plafoane multianuale de cheltuieli, precum și prin instituirea monitorizării independente a normelor bugetare.

               2.

               Să ia măsuri pentru a contracara favorizarea îndatorării prin politica de impozitare a întreprinderilor și pentru a extinde sfera de aplicare a cotei de TVA standard.

               3.

               Să diminueze cheltuielile legate de îmbătrânirea populației, prin asigurarea îngrijirii pe termen lung la costuri cât mai scăzute, în special printr-o atenție sporită acordată prevenirii, reabilitării și vieții autonome, prin consolidarea reformei recent adoptate a pensiilor, prin luarea de măsuri suplimentare pentru a reduce numărul cazurilor de pensionare anticipată și pentru a majora vârsta efectivă de pensionare prin alinierea vârstei de pensionare sau a prestațiilor privind pensiile la evoluția speranței de viață.

               4.

               În plus față de înghețarea actuală, să ia măsuri structurale suplimentare, în consultare cu partenerii sociali și în conformitate cu practicile naționale, pentru a reforma sistemul de stabilire a salariilor, inclusiv indexarea salariilor, pentru a-și îmbunătăți capacitatea de a reacționa la evoluțiile sectoriale și în materie de productivitate, precum și la condițiile pieței muncii, și pentru a favoriza competitivitatea. Să intensifice eforturile de diversificare a structurii economiei, să favorizeze investițiile private în cercetare, în special prin dezvoltarea cooperării dintre cercetarea publică și întreprinderi.

               5.

               Să intensifice eforturile de a reduce șomajul în rândul tinerilor prin îmbunătățirea elaborării și a monitorizării politicilor active în domeniul pieței forței de muncă. Să consolideze învățământul general și profesional pentru a adapta mai bine competențele tinerilor la cererea de forță de muncă, în special în cazul persoanelor cu origine migrantă. Să consolideze eforturile pentru a spori rata de participare a lucrătorilor mai în vârstă, inclusiv prin îmbunătățirea capacității de inserție profesională a acestora prin învățarea pe tot parcursul vieții.

               6.

               Să intensifice măsurile menite să permită atingerea țintei de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră care nu sunt cuprinse în ETS, în special prin majorarea impozitelor aplicate produselor energetice pentru transport.

      Adoptată la Bruxelles, 9 iulie 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. ŠADŽIUS

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținută pentru 2013 prin Decizia 2013/208/UE a Consiliului din 22 aprilie 2013 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 118, 30.4.2013, p. 21).

      (3)  JO C 219, 24.7.2012, p. 58.

      (4)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (5)  PISA reprezintă Programul OCDE pentru evaluarea internațională a elevilor.

      (6)  În temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.

      (7)  A se vedea pagina 97 din prezentul Jurnal Oficial.


				|

		52012PC0273

			Recomandare de DECIZIE A CONSILIULUI de abrogare a Deciziei 2010/422/UE privind existența unui deficit excesiv în Bulgaria /* COM/2012/0273 final - 2012/ () */

			   	Recomandare de
DECIZIE A CONSILIULUI
de abrogare a Deciziei 2010/422/UE privind
existența unui deficit excesiv în Bulgaria
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 126 alineatul (12),
având în vedere recomandarea Comisiei,
întrucât:
(1)       Prin Decizia 2010/422/UE a
Consiliului din 13 iulie 2010[1],
în urma unei propuneri a Comisiei în conformitate cu articolul 126 alineatul
(6) din tratat, s-a decis că în Bulgaria există un deficit excesiv. Consiliul a
constatat că deficitul public general a ajuns la 3,9 % din PIB în 2009,
depășind valoarea de referință de 3 % din PIB prevăzută în tratat, în timp
ce datoria publică generală brută era la nivelul de 14,8 % din PIB, cu mult
sub valoarea de referință de 60 % din PIB prevăzută în tratat[2].
(2)       La 13 iulie 2010, în
conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din tratat și cu articolul 3
alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului din 7 iulie
1997 privind accelerarea și clarificarea aplicării procedurii de deficit
excesiv[3],
Consiliul a adresat Bulgariei o recomandare, pe baza unei recomandări a
Comisiei, în vederea soluționării situației de deficit excesiv până cel târziu
în 2011. Recomandarea a fost făcută publică.
(3)       În conformitate cu articolul
4 din Protocolul privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat
tratatelor, Comisia furnizează datele necesare pentru punerea în aplicare a
procedurii respective. În cadrul aplicării acestui protocol, statele membre
trebuie să transmită date privind deficitele și datoriile publice și alte
variabile conexe de două ori pe an, înainte de 1 aprilie și respectiv 1
octombrie, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE)
nr. 479/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului
privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de
instituire a Comunității Europene[4].

(4)       Atunci când analizează dacă
trebuie abrogată o decizie privind existența unui deficit excesiv, Consiliul
trebuie să ia o decizie pe baza datelor notificate. În plus, o decizie privind
existența unui deficit excesiv trebuie abrogată numai în cazul în care
previziunile Comisiei indică faptul că deficitul nu va depăși pragul de
3 % din PIB pe perioada analizată în previziuni[5].
(5)       Pe baza datelor furnizate de
Comisie (Eurostat) în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (CE)
nr. 479/2009, ca urmare a notificării primite din partea Bulgariei înainte
de 1 aprilie 2012 și pe baza previziunilor din primăvara 2012 ale serviciilor
Comisiei, se desprind următoarele concluzii:
–
Obiectivele bugetare au fost în mod constant
depășite în perioada de după anul de deficit excesiv. Deficitul public general
a fost redus la 3,1 % din PIB în 2010 și a scăzut și mai mult în 2011,
până la 2,1 % din PIB, față de țintele stabilite inițial de 3,8 % și,
respectiv, 2,5 %. Corectarea deficitului a fost determinată în principal
de un control strict al creșterii cheltuielilor, inclusiv prin înghețarea
salariilor din sectorul public și a pensiilor, din care a rezultat o scădere a
raportului cheltuieli-PIB cu 5,5 puncte procentuale între 2009 și 2011. În
programul de convergență pentru 2012, se estimează că deficitul va continua să
scadă la 1,6 % din PIB în 2012 și la 1,3 % din PIB în 2013. În
previziunile din primăvara 2012 ale serviciilor Comisiei, se estimează că
deficitul public general se va îmbunătăți, ajungând la 1,9 % din PIB în
2012 și la 1,7 % din PIB în 2013, sprijinit de menținerea înghețării
salariilor din sectorul public, precum și de o ameliorare ciclică a
veniturilor.
–
În previziunile din primăvara 2012 ale serviciilor
Comisiei, se estimează un sold ajustat ciclic, excluzând măsurile unice și pe
cele temporare, de 0,7 % din PIB în 2012 și de 0,8 % din PIB în 2013,
pe baza ipotezei de statu-quo. Între timp, în 2012 și 2013, se estimează că
rata de creștere a cheltuielilor publice excluzând măsurile discreționare
referitoare la venituri va rămâne sub rata de referință pe termen mediu a
creșterii potențiale a PIB-ului, prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din
Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind
consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea
politicilor economice.
–
În previziunile din primăvara 2012 ale serviciilor
Comisiei, se estimează că datoria publică brută generală va crește moderat de
la 16,3 % din PIB în 2011 la 18,5 % din PIB în 2013. Această datorie
estimată nu include datoria externă care ar putea fi creată în 2012 pentru a
prefinanța rambursarea obligațiunilor în euro, de aproximativ 2 % din PIB
în ianuarie 2013. În mod similar, cele mai recente previziuni din programul de
convergență prevăd o creștere a ratei datoriei la 18,4 % până în 2013.
(6)       În conformitate cu articolul
126 alineatul (12) din tratat, o decizie a Consiliului privind existența unui
deficit excesiv se abrogă atunci când deficitul excesiv din statul membru în
cauză a fost, în opinia Consiliului, corectat.
(7)       În opinia Consiliului,
deficitul excesiv din Bulgaria a fost corectat, iar Decizia 2010/422/UE
trebuie, prin urmare, abrogată,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Dintr-o evaluare globală rezultă că situația
deficitului excesiv din Bulgaria a fost corectată.
Articolul 2
Decizia 2010/422/UE se abrogă.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Republicii
Bulgaria.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 199, 31.7.2010, p. 26.
[2]               Deficitul și datoria publice generale pentru 2009 au
fost ulterior revizuite, fiind în prezent de 4,3 % din PIB și, respectiv,
de 14,6 % din PIB.
[3]               JO L 209, 2.8.1997, p. 6.
[4]               JO L 145, 10.6.2009, p. 1.
[5]               În
conformitate cu „Specificațiile privind punerea în aplicare a Pactului de
stabilitate și de creștere și orientările referitoare la forma și conținutul
programelor de stabilitate și de convergență”, astfel cum au fost convenite de
Consiliu la 24 ianuarie 2012. A se vedea:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Recomandarea Consiliului din 10 iulie 2012 privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2015

text:
               24.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/54

         RECOMANDAREA CONSILIULUI
   din 10 iulie 2012
   privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2012 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al Lituaniei pentru perioada 2012-2015
   2012/C 219/16
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 121 alineatul (2) și articolul 148 alineatul (4),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 9 alineatul (2),
   având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
   având în vedere concluziile Consiliului European,
   având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă,
   după consultarea Comitetului economic și financiar,
   întrucât:

               (1)

               La 26 martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei de a lansa o nouă strategie pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică, Europa 2020, bazată pe coordonarea sporită a politicilor economice, care se concentrează pe domeniile-cheie în care sunt necesare acțiuni în vederea stimulării potențialului de creștere durabilă și de competitivitate al Europei.

               (2)

               La 13 iulie 2010, Consiliul a adoptat o recomandare privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (2010-2014) și, la 21 octombrie 2010, a adoptat o decizie privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (2), care formează împreună „orientările integrate”. Statele membre au fost invitate să țină seama de orientările integrate în cadrul politicilor economice și de ocupare a forței de muncă aplicate la nivel național.

               (3)

               La 12 iulie 2011, Consiliul a adoptat o recomandare privind Programul național de reformă al Lituaniei pentru 2011 (3) și a emis un aviz cu privire la Programul actualizat de convergență al Lituaniei pentru perioada 2011-2014.

               (4)

               La 23 noiembrie 2011, Comisia a adoptat cea de a doua analiză anuală a creșterii, marcând debutul celui de al doilea Semestru european de coordonare ex ante și integrată a politicilor, care se înscrie în Strategia Europa 2020. La 14 februarie 2012, Comisia a adoptat, în baza Regulamentului (UE) nr. 1176/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice (4), Raportul privind mecanismul de alertă, în care nu a identificat Lituania ca fiind unul dintre statele membre pentru care urma să fie efectuată o analiză aprofundată.

               (5)

               La 1 decembrie 2011, Consiliul a adoptat concluzii prin care Comitetul pentru protecție socială este invitat, în cooperare cu Comitetul pentru ocuparea forței de muncă și alte comitete, să prezinte opinii privind acțiunile recomandate în cadrul ciclului de politici Europa 2020. Respectivele opinii au fost incluse în avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă.

               (6)

               Parlamentul European s-a implicat în mod adecvat în derularea Semestrului european, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și, la 15 februarie 2012, a adoptat o rezoluție privind ocuparea forței de muncă și aspecte sociale în Analiza anuală a creșterii pentru 2012 și o rezoluție referitoare la contribuția la Analiza anuală a creșterii pentru 2012.

               (7)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a aprobat prioritățile pentru asigurarea stabilității financiare, a consolidării fiscale și a acțiunilor de promovare a creșterii economice. Consiliul European a evidențiat că este necesar să se continue consolidarea fiscală diferențiată favorabilă creșterii, să se restabilească condițiile normale de creditare a economiei, să se promoveze creșterea și competitivitatea, să se abordeze șomajul și consecințele sociale ale crizei și să se modernizeze administrația publică. Acesta a invitat statele membre să pună în aplicare recomandările Consiliului pentru 2011 specifice fiecărei țări și să transpună aceste priorități în măsuri concrete care să fie incluse în programele de stabilitate sau de convergență și în programele naționale de reformă.

               (8)

               La 2 martie 2012, Consiliul European a invitat, de asemenea, statele membre care participă la Pactul Euro Plus să își prezinte angajamentele în timp util pentru ca acestea să fie incluse în programele de stabilitate sau de convergență și în programele naționale de reformă.

               (9)

               Lituania a prezentat, la 27 aprilie 2012, Programul de convergență pentru perioada 2012-2015 și, la 30 aprilie 2012, Programul național de reformă pentru 2012. Pentru a se ține seama de legăturile dintre cele două programe, acestea au fost evaluate în același timp.

               (10)

               Pe baza evaluării programului de convergență, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1466/97, Consiliul consideră că scenariul macroeconomic care stă la baza previziunilor bugetare din program este plauzibil, corespunzând în general previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2012 pentru 2012 și 2013. Obiectivul strategiei bugetare conturate în programul de convergență constă în corectarea deficitului excesiv până în 2012, astfel cum a recomandat Consiliul, și în realizarea de progrese în direcția îndeplinirii ulterioare a obiectivului bugetar pe termen mediu (OTM). În programul de convergență se confirmă precedentul OTM, și anume un surplus public structural de 0,5 % din PIB, care reflectă în mod corespunzător cerințele cuprinse în Pactul de stabilitate și de creștere, și se prevede o consolidare de cel puțin un punct procentual pe an, în vederea realizării unui buget echilibrat până în 2015. Deși planurile bugetare corespund unei corectări la timp a deficitului excesiv, se estimează că efortul fiscal anual mediu în perioada 2010-2012, calculat pe baza soldului bugetar structural (recalculat) (5), se va situa sub valoarea de 2,25 % din PIB, recomandată de Consiliu la 16 februarie 2010. Progresele anuale planificate în direcția îndeplinirii OTM în anii care urmează corectării deficitului excesiv depășește cu puțin 0,5 % din PIB din punct de vedere structural, aceasta fiind valoarea de referință prevăzută în Pactul de stabilitate și de creștere.
               Luându-se în considerare anumite măsuri discreționare pe partea veniturilor, rata planificată de creștere a cheltuielilor publice va respecta criteriul de referință privind cheltuielile, prevăzut în Pactul de stabilitate și de creștere, în perioada 2013-2014, însă nu și în 2015. Conform previziunilor, datoria publică brută se va menține sub 60 % din PIB în perioada acoperită de programul de convergență, urmând să crească până la aproape 41 % din PIB în 2013 conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2012, în același timp programul de convergență prevede o scădere a datoriei la aproximativ 35 % până în 2015. Reforma planificării și execuției bugetare avansează, însă propunerile legislative necesită încă aprobarea guvernului. Aceste dispoziții legislative ar trebui să îmbunătățească aspectul responsabilității în cadrul bugetar, prin instituirea unui organism independent, și să înăsprească normele aplicabile rezervelor de trezorerie.

               (11)

               În cadrul unei strategii globale menite să asigure respectarea obligațiilor fiscale, în 2011 au fost puse în aplicare măsuri care au consolidat disciplina fiscală și au generat venituri suplimentare. Realizarea unor progrese semnificative în direcția combaterii evaziunii fiscale va necesita însă continuarea punerii în aplicare a acestei strategii.

               (12)

               Date fiind evoluțiile demografice, există îndoieli serioase în ceea ce privește viabilitatea sistemului de pensii. Lituania a adoptat o creștere treptată la 65 de ani a vârstei de pensionare până în 2026, însă această măsură nu este suficientă pentru a asigura un venit din pensii durabil și adecvat în viitor, fiind necesare măsuri complementare. Măsurile respective ar putea consta în stabilirea unei legături între vârsta legală de pensionare și beneficiile viitoare, pe de o parte, și factorii demografici, pe de altă parte, în fixarea unor norme clare de indexare, în crearea unei legături mai strânse între contribuții și beneficii, și prin eliminarea măsurilor de stimulare a pensionării anticipate. De asemenea, Lituania ar putea utiliza într-un mod mai eficient sistemul de pensii facultative suplimentare. Economiile suplimentare pentru pensii prin intermediul sistemelor de pensii private individuale finanțate prin capitalizare anticipată și/sau introducerea sistemelor de pensii ocupaționale ar putea conduce la reducerea presiunii asupra sistemului de asigurări sociale și, în același timp, la asigurarea unor venituri adecvate din pensii în viitor. Au fost eliminate măsurile prin care se descuraja continuarea ocupării unui loc de muncă după împlinirea vârstei de pensionare.

               (13)

               La 1 decembrie 2011 a intrat în vigoare Legea privind agențiile de muncă temporară, prin care se vizează facilitarea încadrării în muncă pe termen scurt. Cu toate acestea, este posibil ca impactul acesteia să nu fie semnificativ, dat fiind că în Lituania funcționau deja agenții de muncă temporară. Printr-o revizuire cuprinzătoare a dreptului muncii s-ar putea identifica restricțiile și obstacolele administrative inutile, care limitează flexibilitatea contractelor de muncă, a prevederilor referitoare la concediere și a orarelor de lucru. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru îmbunătățirea participării, în special a tinerilor, a persoanelor necalificate și a lucrătorilor în vârstă, la piața forței de muncă și pentru sporirea flexibilității acesteia.

               (14)

               Șomajul în rândul tinerilor (peste 30 %) și în rândul persoanelor slab calificate reprezintă o provocare, devenind deosebit de pregnant în timpul crizei. Guvernul pune în aplicare mai multe măsuri menite să promoveze ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor, cum ar fi acordarea de subvenții pentru primul loc de muncă și reducerea contribuțiilor la sistemul de asigurări sociale. Cu toate acestea, ratele de activare rămân prea scăzute, iar alocațiile financiare pentru politicile active în domeniul pieței forței de muncă ar putea fi utilizate mai eficient prin orientarea lucrărilor publice spre grupurile cele mai vulnerabile. Pentru înlesnirea trecerii de la educație la piața forței de muncă ar putea fi sporită atractivitatea uceniciilor și a stagiilor și ar putea fi introdus un sistem de previzionare a cererii de calificări. Măsurile întreprinse ar trebui să fie în concordanță cu constatările echipei de acțiune comună Lituania-Comisia privind șomajul în rândul tinerilor.

               (15)

               Aproximativ o treime din populația lituaniană se confruntă cu riscul sărăciei și cu cel al excluziunii pe termen lung. Aceasta este a patra cea mai mare valoare din Uniune. În anul 2011, Lituania a modificat Legea privind ajutorul social în numerar, în vederea reformării sistemului de asistență socială, începând cu ianuarie 2012. Aceasta a lansat un model-pilot de distribuire a ajutoarelor sociale, a schimbat metoda de calculare a sumei, a introdus anumite măsuri de stimulare a încadrării în muncă și a extins domeniul de aplicare. Reforma sistemului de asistență socială constituie un pas înainte către reducerea măsurilor care descurajează încadrarea în muncă. Pentru evaluarea eficienței reformei și a impactului acesteia asupra reducerii sărăciei, este necesar să se introducă un sistem de monitorizare. De asemenea, reforma ar trebui combinată cu măsuri de activare, prin care să se sporească participarea persoanelor care beneficiază de asistență socială, în special de asistență pe termen lung.

               (16)

               Începând din 2010, guvernul a întreprins o reformă ambițioasă a întreprinderilor deținute de stat, prin care se vizează restructurarea guvernanței corporative, sporirea transparenței, separarea funcțiilor de proprietate de cele de reglementare, precum și creșterea concurenței și a eficienței. Reforma este relevantă, implicând schimbări de ordin atât legislativ, cât și organizațional. Au fost realizate progrese majore în ceea ce privește transparența și responsabilitatea, publicarea de rapoarte având acum loc trimestrial și anual. Au fost stabilite obiective clare pentru întreprinderi. Cu toate acestea, guvernul a amânat anumite părți ale reformei, în special separarea activităților comerciale de cele necomerciale în cazul întreprinderilor deținute de stat, intenționând să le pună în aplicare în 2012.

               (17)

               Lituania a înregistrat anumite progrese în ceea ce privește îmbunătățirea eficienței energetice a clădirilor. În decembrie 2011, guvernul a adoptat un program de modernizare a blocurilor de locuințe, însă eficacitatea acestuia este slăbită de unele subvenții cu efect de contracarare în alte domenii de politică, a căror existență determină o lipsă de interes din partea cetățenilor în ceea ce privește îmbunătățirea eficienței energetice a clădirilor în care locuiesc. Sunt necesare noi eforturi substanțiale și accelerate pentru îmbunătățirea eficienței energetice a clădirilor.

               (18)

               Există posibilități de deplasare a fiscalității către consumul de energie, dat fiind că veniturile din taxele de mediu prezintă a treia cea mai slabă valoare în Uniune, în timp ce impozitele în domeniul transporturilor sunt cele mai scăzute din Uniune. Cotele de impozitare implicită a consumului de energie au prezentat a șaptea cea mai slabă valoare din Uniune în 2010, taxele pe energie exprimate în procente din PIB situându-se puțin sub media Uniunii.

               (19)

               Infrastructura sistemului energetic al țării este caracterizată de lipsa concurenței și a legăturilor între rețele, ceea ce împiedică creșterea economică. Insuficiența legăturilor între rețele împiedică apariția concurenței pe piețele energiei. Nivelul de concentrare rămâne ridicat (peste 90 %) atât pe piața gazelor naturale, cât și pe cea a energiei electrice.

               (20)

               Lituania și-a asumat o serie de angajamente în cadrul Pactului Euro Plus. Aceste angajamente, precum și punerea în aplicare a angajamentelor prezentate în 2011, vizează stimularea competitivității și a ocupării forței de muncă, consolidarea sustenabilității finanțelor publice și întărirea stabilității financiare. Comisia a evaluat punerea în aplicare a angajamentelor din cadrul Pactului Euro Plus. Rezultatele acestei evaluări au fost luate în considerare la elaborarea recomandărilor de mai jos.

               (21)

               În contextul Semestrului european, Comisia a efectuat o analiză cuprinzătoare a politicii economice a Lituaniei și a evaluat programul de convergență și programul național de reformă. Comisia a ținut seama nu numai de relevanța acestora pentru o politică fiscală și socioeconomică sustenabilă în Lituania, ci și de conformitatea acestora cu normele și orientările Uniunii, având în vedere necesitatea de a consolida guvernanța economică globală a Uniunii prin oferirea unei contribuții la nivelul Uniunii la deciziile naționale viitoare. Recomandările sale emise în cadrul Semestrului european se reflectă în recomandările de la punctele 1-6 de mai jos.

               (22)

               În lumina acestei evaluări, Consiliul a examinat programul de convergență, iar avizul său (6) se reflectă îndeosebi în recomandarea de la punctul 1 de mai jos,

         RECOMANDĂ ca Lituania să întreprindă acțiuni în perioada 2012-2013, astfel încât:

               1.

               Să asigure realizarea progreselor prevăzute în direcția corectării la timp a deficitului excesiv; în acest scop, să execute integral bugetul pe 2012 și să facă efortul de ajustare structurală inclus în recomandările Consiliului din cadrul procedurii aplicabile deficitelor excesive; apoi, să precizeze măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a strategiei bugetare pe 2013 și ulterior, conform previziunilor, depunând eforturi adecvate de ajustare structurală pentru a înregistra progrese suficiente în vederea atingerii OTM, inclusiv pentru a respecta criteriul de referință privind cheltuielile, și, în același timp, limitând la minimum reducerea cheltuielilor care favorizează creșterea economică. În acest sens, să examineze și să ia în considerare posibilitatea de a mări acele impozite care sunt cel mai puțin dăunătoare creșterii economice, cum ar fi impozitele pe locuințe și taxele de mediu, inclusiv introducerea taxelor pe autovehicule, consolidând, în același timp, respectarea obligațiilor fiscale; să consolideze cadrul bugetar, în special prin introducerea unor plafoane de cheltuieli executorii și obligatorii în cadrul bugetar pe termen mediu.

               2.

               Să adopte acte legislative referitoare la o reformă globală a sistemului de pensii; să alinieze vârsta legală de pensionare cu speranța de viață, să stabilească norme clare de indexare a pensiilor și să îmbunătățească sistemele complementare de economii; să susțină reforma sistemului de pensii cu măsuri de promovare a îmbătrânirii active.

               3.

               Să combată rata ridicată a șomajului, în special în rândul tinerilor și al persoanelor slab calificate, precum și șomajul de lungă durată, prin concentrarea resurselor asupra politicilor active pe piața forței de muncă și, în același timp, prin îmbunătățirea eficienței acestora; să sporească eficacitatea programelor de ucenicie; să modifice legislația în domeniul forței de muncă, în vederea flexibilizării contractelor de muncă, a prevederilor referitoare la concediere și a orarelor de lucru.

               4.

               Să sporească măsurile de stimulare a încadrării în muncă și să consolideze legăturile dintre reforma sistemului de asistență socială și măsurile de activare, în special în cazul grupurilor celor mai vulnerabile, în vederea reducerii sărăciei și a excluziunii sociale.

               5.

               Să pună în aplicare toate aspectele pachetului de reforme privind întreprinderile deținute de stat și mai ales să asigure separarea funcțiilor de proprietate de cele de reglementare și a activităților comerciale de cele necomerciale; să stabilească instrumente adecvate de monitorizare, în scopul de a evalua eficacitatea reformelor și de a asigura respectarea cerințelor reformei de către toate întreprinderile deținute de stat.

               6.

               Să intensifice măsurile de îmbunătățire a eficienței energetice a clădirilor, inclusiv prin eliminarea măsurilor de descurajare și prin punerea în aplicare rapidă a fondului de participare; să promoveze concurența în rețelele energetice prin îmbunătățirea legăturilor cu rețelele din statele membre atât pentru energia electrică, cât și pentru gazele naturale.

      Adoptată la Bruxelles, 10 iulie 2012.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. SHIARLY

      (1)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (2)  Menținută pentru 2012 prin Decizia 2012/238/UE a Consiliului din 26 aprilie 2012 privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 119, 4.5.2012, p. 47).

      (3)  JO C 210, 16.7.2011, p. 1.

      (4)  JO L 306, 23.11.2011, p. 25.

      (5)  Soldul ajustat ciclic, din care se deduc măsurile cu caracter excepțional și cele temporare, recalculat de către serviciile Comisiei pe baza informațiilor din program, folosind metodologia stabilită de comun acord.

      (6)  Emis în temeiul articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97.


title: Recomandarea Comisiei din 23 iunie 2009 privind metadatele de referință pentru Sistemul Statistic European (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               30.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 168/50

      RECOMANDAREA COMISIEI

   din 23 iunie 2009
   privind metadatele de referință pentru Sistemul Statistic European
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2009/498/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 211,
   întrucât:

               (1)

               Codul de bune practici al statisticilor europene (1), destinat autorităților statistice naționale și comunitare, enumeră 15 principii referitoare la mediul instituțional, procesele statistice și rezultatele statistice.

               (2)

               Principiul 15 din Codul de bune practici al statisticilor europene se referă la accesibilitatea și claritatea statisticilor europene, accentuând, de asemenea, faptul că metadatele însoțitoare ar trebui documentate conform unui sistem standardizat de metadate.

               (3)

               Metadatele de referință sunt parte integrantă a sistemului de metadate a fiecărei autorități statistice.

               (4)

               Odată cu adoptarea Codului de bune practici al statisticilor europene, autoritățile statistice naționale și comunitare s-au angajat să elaboreze statistici de înaltă calitate, ceea ce necesită, de asemenea, o raportare mai transparentă și mai armonizată privind calitatea datelor.

               (5)

               În cadrul inițiativei SDMX privind standardele tehnice și statistice comune pentru schimbul de date și metadate, lansat de Banca pentru Reglementări Internaționale, Banca Centrală Europeană, Autoritatea statistică europeană (Eurostat), Fondul Monetar Internațional, Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică, Organizația Națiunilor Unite și Banca Mondială, au fost stabilite orientări bazate pe conținutul SDMX care susțin crearea și implementarea metadatelor de referință armonizate în Sistemul Statistic European.

               (6)

               În cazul în care metadatele de referință sunt produse pe baza unei liste armonizate de concepte statistice din cadrul Sistemului Statistic European, se pot realiza îmbunătățiri considerabile ale eficienței, permițând, în același timp, autorităților statistice naționale și comunitare să adauge concepte statistice suplimentare în anumite domenii statistice, după caz.

               (7)

               Regulamentul (CE) nr. 223/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2009 privind statisticile europene (2) prevede un cadru de referință pentru prezenta recomandare,

         RECOMANDĂ STATELOR MEMBRE:

               1.

               Autoritățile statistice naționale sunt invitate să aplice conceptele și subconceptele statistice enumerate în anexă, în cazul în care metadatele de referință sunt compilate în domenii statistice diferite și în cazul în care metadatele de referință sunt schimbate în cadrul Sistemului Statistic European sau cu alte sisteme.

               2.

               Autoritățile statistice naționale adaugă la lista de concepte și subconcepte de mai sus concepte statistice adiționale, în cazul în care acest lucru este necesar pentru anumite domenii statistice.

               3.

               Autoritățile statistice naționale sunt invitate să informeze periodic Comisia (Eurostat) cu privire la aplicarea de către acestea a conceptelor și subconceptelor statistice enumerate în anexă.

      Adoptată la Bruxelles, 23 iunie 2009.

            Pentru Comisie

         Joaquín ALMUNIA

            Membru al Comisiei

      (1)  Recomandarea Comisiei din 25 mai 2005 privind independența, integritatea și responsabilitatea autorităților statistice naționale și comunitare, COM(2005) 217 final.

      (2)  JO L 87, 31.3.2009, p. 164.

      ANEXĂ

         Lista conceptelor și subconceptelor statistice (inclusiv definițiile conceptelor și subconceptelor)

                  Număr

                  Concepte

                  Subconcepte

                  Descriere

                  1.

                  Contact

                  Puncte de contact individuale sau organizaționale pentru date sau metadate, inclusiv informații referitoare la modul de contactare a punctelor de contact.

                  1.1.

                  Organizația de contact

                  Denumirea organizației punctelor de contact pentru date sau metadate.

                  1.2.

                  Unitatea organizației de contact

                  O subdivizie a unei organizații care poate fi contactată.

                  1.3.

                  Numele punctului de contact

                  Numele punctelor de contact pentru date sau metadate.

                  1.4.

                  Funcția persoanei de contact

                  Domeniul de responsabilitate tehnică a persoanei de contact, de exemplu „metodologie”, „gestionare a bazelor de date” sau „diseminare”.

                  1.5.

                  Adresa poștală de contact

                  Adresa poștală a punctelor de contact pentru date sau metadate.

                  1.6.

                  Adresa de e-mail de contact

                  Adresa de e-mail a punctelor de contact pentru date sau metadate.

                  1.7.

                  Telefonul de contact

                  Numărul de telefon al punctelor de contact pentru date sau metadate.

                  1.8.

                  Numărul de fax de contact

                  Numărul de fax al punctelor de contact pentru date sau metadate.

                  2.

                  Actualizarea metadatelor

                  Data la care elementul metadatelor a fost introdus sau modificat în baza de date.

                  2.1.

                  Ultima certificare a metadatelor

                  Data ultimei certificări efectuate de gestionarul domeniului pentru a confirma faptul că metadatele sunt actualizate, chiar dacă nu au fost aduse modificări conținutului.

                  2.2.

                  Ultima trimitere a metadatelor

                  Data ultimei diseminări a metadatelor.

                  2.3.

                  Ultima actualizare a metadatelor

                  Data ultimei actualizări a conținutului metadatelor.

                  3.

                  Prezentare statistică

                  3.1.

                  Descrierea datelor

                  Principalele caracteristici ale setului de date, descris într-un mod ușor de înțeles, cu referire la datele și indicatorii diseminați.

                  3.2.

                  Sistemul de clasificare

                  Aranjarea sau divizarea obiectelor în grupuri, în funcție de caracteristicile pe care acestea le au în comun.

                  3.3.

                  Acoperire sectorială

                  Principalele sectoare economice sau alte sectoare acoperite de statistici.

                  3.4.

                  Concepte și definiții statistice

                  Caracteristicile statistice ale observațiilor statistice.

                  3.5.

                  Unitatea statistică

                  Entitatea pentru care sunt cerute informațiile și care este beneficiarul final al statisticilor compilate.

                  3.6.

                  Populația statistică

                  Totalul membrilor sau populația, sau „universul” unei clase definite de persoane, obiecte sau evenimente.

                  3.7.

                  Suprafața de referință

                  Țara sau teritoriul geografic la care se referă fenomenul statistic măsurat.

                  3.8.

                  Perioada acoperită

                  Perioada de timp pentru care sunt disponibile datele.

                  3.9.

                  Perioada de bază

                  Perioada de timp utilizată ca bază pentru un indice sau la care se referă o serie de constante.

                  4.

                  Unitate de măsură

                  Unitatea în care se măsoară valorile datelor.

                  5.

                  Perioada de referință

                  Perioada de timp sau momentul la care trebuie să se refere observația măsurată.

                  6.

                  Mandat instituțional

                  Un set de norme sau un set formal de alte instrucțiuni care atribuie responsabilități și împuterniciri unei organizații pentru colectarea, prelucrarea și diseminarea statisticilor.

                  6.1.

                  Acte legislative și alte acorduri

                  Acte legislative sau alte acorduri formale sau informale care atribuie responsabilități și împuterniciri unei agenții pentru colectarea, prelucrarea și diseminarea statisticilor.

                  6.2.

                  Partajarea datelor

                  Regimuri sau proceduri pentru partajarea și coordonarea datelor între agențiile care le produc.

                  7.

                  Confidențialitate

                  O proprietate a datelor care indică măsura în care divulgarea neautorizată a acestora ar putea prejudicia sau dăuna interesului sursei sau al altor părți relevante.

                  7.1.

                  Confidențialitate – politica

                  Măsuri legislative sau alte proceduri formale care previn divulgarea neautorizată a datelor care identifică, direct sau indirect, o persoană sau o entitate economică.

                  7.2.

                  Confidențialitate – prelucrarea datelor

                  Norme aplicate în cazul prelucrării datelor pentru a asigura confidențialitatea statistică și pentru a preveni divulgarea neautorizată.

                  8.

                  Politica de publicare

                  Norme de diseminare a datelor statistice către părțile interesate.

                  8.1.

                  Calendar de publicare

                  Calendarul cu datele de publicare a statisticilor.

                  8.2.

                  Accesul la calendarul de publicare

                  Accesul la informațiile din calendarul de publicare.

                  8.3.

                  Accesul utilizatorilor

                  Politica de publicare a datelor către utilizatori, destinația diseminării (de exemplu către public, către utilizatori specifici), modul de informare a utilizatorilor în legătură cu disponibilitatea datelor, precum și dacă politica prevede diseminarea datelor statistice către toți utilizatorii.

                  9.

                  Frecvența diseminării

                  Intervalul de timp de diseminare a statisticilor de-a lungul unei perioade de timp determinate.

                  10.

                  Formatul de diseminare

                  Modalitatea de diseminare a datelor și metadatelor statistice.

                  10.1.

                  Comunicate de presă

                  Comunicate de presă periodice sau ad hoc referitoare la date.

                  10.2.

                  Publicații

                  Publicații periodice sau ad hoc prin care datele sunt puse la dispoziția publicului.

                  10.3.

                  Baze de date online

                  Informații referitoare la bazele de date online unde pot fi accesate datele diseminate.

                  10.4.

                  Acces la microdate

                  Informații care precizează dacă microdatele au fost diseminate.

                  10.5.

                  Altele

                  Precizări în legătură cu diseminări efectuate ale altor date importante.

                  11.

                  Accesul la documentație

                  11.1.

                  Documentația referitoare la metodologie

                  Texte descriptive și trimiteri la documente metodologice disponibile.

                  11.2.

                  Documentația referitoare la calitate

                  Documentația referitoare la procedurile aplicate pentru gestionarea și evaluarea calității.

                  12.

                  Gestionarea calității

                  Sisteme și cadre implementate într-o organizație pentru gestionarea calității produselor și a proceselor statistice.

                  12.1.

                  Asigurarea calității

                  Toate activitățile sistematice implementate pentru care se poate demonstra faptul că acestea oferă siguranța că procesele vor îndeplini cerințele aplicabile rezultatelor statistice.

                  12.2.

                  Evaluarea calității

                  Evaluarea globală a calității datelor, pe baza unor criterii de calitate standard.

                  13.

                  Pertinență

                  Măsura în care informațiile statistice răspund nevoilor actuale și potențiale ale utilizatorilor.

                  13.1.

                  Nevoile utilizatorilor

                  Descrierea utilizatorilor și a nevoilor acestora în materie de date statistice.

                  13.2.

                  Satisfacția utilizatorilor

                  Măsurători care determină satisfacția utilizatorilor.

                  13.3.

                  Exhaustivitate

                  Măsura în care toate statisticile necesare sunt disponibile.

                  14.

                  Precizie și fiabilitate

                  Precizie: apropierea calculelor sau estimărilor de valorile exacte sau reale pe care statisticile trebuie să le măsoare.
                  Fiabilitate: apropierea valorii estimate inițial de valoarea estimată ulterior.

                  14.1.

                  Precizie globală

                  Estimarea preciziei legată de un anume set de date sau domeniu, care rezumă diverse componente.

                  14.2.

                  Eroare de eșantionare

                  Acea parte a diferenței dintre valoarea reală a unei populații și valoarea estimată pentru acea populație, calculată pe un eșantion aleatoriu, care se datorează faptului că numai un subansamblu al populației a fost inclus.

                  14.3.

                  Erori care nu sunt cauzate de eșantionare

                  Erori de estimare a studiilor care nu pot fi atribuite diferențelor de eșantionare.

                  15.

                  Actualitate și punctualitate

                  15.1.

                  Actualitate

                  Perioada dintre disponibilitatea datelor și evenimentul sau fenomenul descris de acestea.

                  15.2.

                  Punctualitate

                  Perioada dintre data furnizării datelor și data prevăzută la care acestea ar fi trebuit să fie furnizate.

                  16.

                  Comparabilitate

                  Măsurarea impactului diferențelor dintre conceptele statistice, instrumentele de măsură și procedurile aplicate, atunci când statisticile sunt comparate în funcție de zone geografice sau perioade de timp.

                  16.1.

                  Comparabilitate – geografică

                  Măsura în care statisticile sunt comparabile între zone geografice.

                  16.2.

                  Comparabilitate în timp

                  Măsura în care statisticile sunt comparabile sau reconciliabile în timp.

                  17.

                  Coerență

                  Capacitatea statisticilor de a fi combinate în mod fiabil în moduri diferite și pentru utilizări diverse.

                  17.1.

                  Coerență – domenii diferite

                  Măsura în care statisticile sunt reconciliabile cu cele obținute din alte surse de date sau din alte domenii statistice.

                  17.2.

                  Coerență – internă

                  Măsura în care statisticile sunt coerente în cadrul aceluiași set de date.

                  18.

                  Costuri și obligații

                  Costuri asociate cu colectarea și producerea unui produs statistic și obligațiile respondenților.

                  19.

                  Revizuirea datelor

                  Orice schimbare a unei valori pentru statistici puse la dispoziția publicului.

                  19.1.

                  Revizuirea datelor – politică

                  Politică care are ca scop asigurarea transparenței datelor diseminate, prin care sunt compilate date provizorii care vor fi ulterior revizuite.

                  19.2.

                  Revizuirea datelor – practică

                  Informații referitoare la practicile de revizuire a datelor.

                  20.

                  Prelucrare statistică

                  20.1.

                  Date sursă

                  Caracteristici și componente ale datelor statistice brute utilizate pentru compilarea agregatelor statistice.

                  20.2.

                  Frecvența colectării datelor

                  Frecvența de colectare a datelor sursă.

                  20.3.

                  Colectarea datelor

                  Procesul sistematic de colectare a datelor pentru statisticile oficiale.

                  20.4.

                  Validarea datelor

                  Procesul de monitorizare a rezultatelor compilării datelor și asigurarea calității rezultatelor statistice.

                  20.5.

                  Compilarea datelor

                  Operațiuni efectuate prin utilizarea de date pentru a obține informații noi conform unui set de norme predeterminate.

                  20.6.

                  Ajustări

                  Un set de proceduri utilizate pentru modificarea datelor statistice pentru a le adapta standardelor naționale sau internaționale sau pentru a ține cont de diferențele de calitate la compilarea anumitor seturi de date.

                  21.

                  Observații

                  Text descriptiv suplimentar care poate fi anexat datelor sau metadatelor.