title: Recomandarea (UE) 2017/146 a Comisiei din 21 decembrie 2016 privind statul de drept în Polonia, care vine în completarea Recomandării (UE) 2016/1374

text:
               27.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 22/65

         RECOMANDAREA (UE) 2017/146 A COMISIEI
   din 21 decembrie 2016
   privind statul de drept în Polonia, care vine în completarea Recomandării (UE) 2016/1374
   COMISIA UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 292,
   întrucât:

               (1)

               La 27 iulie 2016, Comisia a adoptat o recomandare referitoare la statul de drept din Polonia (1), în care aceasta exprima o serie de îngrijorări cu privire la situația Curții Constituționale și recomanda modul în care acestea ar trebui abordate.

               (2)

               Recomandarea Comisiei a fost adoptată conform Cadrului privind statul de drept (2). Acest Cadru privind statul de drept prezintă felul în care Comisia va reacționa în cazul apariției într-un stat membru al Uniunii a unor indicii clare de amenințări la adresa statului de drept și explică principiile pe care le presupune statul de drept. Cadrul privind statul de drept include orientări pentru un dialog între Comisie și statul membru în cauză, pentru a preveni apariția unei amenințări sistemice la adresa statului de drept, care s-ar putea transforma într-un „risc clar de încălcare gravă”, ce ar putea necesita aplicarea „procedurii prevăzute la articolul 7 din Tratatul UE”. În cazul în care există indicii clare de amenințare sistemică la adresa statului de drept într-un stat membru, Comisia poate iniția un dialog cu acel stat membru conform Cadrului privind statul de drept.

               (3)

               Uniunea Europeană este fondată pe un set de valori comune, consacrate în articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană, printre care se numără respectul față de statul de drept. Dincolo de sarcina sa de a asigura respectarea legislației UE, Comisia este responsabilă, împreună cu Parlamentul European, statele membre și Consiliu, și de garantarea valorilor comune ale Uniunii.

               (4)

               Jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene și a Curții Europene pentru Drepturile Omului, precum și toate documentele Consiliului Europei, bazate în mare parte pe expertiza Comisiei pentru democrație prin drept („Comisia de la Veneția”), furnizează o listă neexhaustivă a acestor principii, definind astfel sensul de bază al statului de drept ca valoare comună a Uniunii, în conformitate cu articolul 2 din Tratatul UE. Printre aceste principii se numără legalitatea, care implică un proces de adoptare a legislației transparent, desfășurat în condiții de responsabilizare, democratic și pluralist; securitatea juridică; interzicerea caracterului arbitrar al puterilor executive; instanțe independente și imparțiale; un control jurisdicțional eficace, care să includă respectul față de drepturile fundamentale; și egalitatea în fața legii (3). Pe lângă susținerea acestor principii și valori, instituțiile de stat mai au datoria de a coopera în mod loial.

               (5)

               În recomandarea sa din 27 iulie 2016, Comisia a explicat circumstanțele în care aceasta a decis, la 13 ianuarie 2016, să examineze situația în contextul Cadrului privind statul de drept și în care aceasta a adoptat, la 1 iunie 2016, un aviz cu privire la statul de drept din Polonia. În recomandare se explica și faptul că schimburile dintre Comisie și guvernul polonez nu au putut elimina îngrijorările Comisiei.

               (6)

               În recomandarea sa, Comisia a ajuns la concluzia că există o amenințare sistemică la adresa statului de drept în Polonia și aceasta a recomandat autorităților poloneze să ia măsurile corespunzătoare pentru a aborda această amenințare în regim de urgență.

               (7)

               În mod deosebit, Comisia a recomandat autorităților poloneze: (a) să execute integral hotărârile Curții Constituționale din 3 și 9 decembrie 2015, care cer ca cei trei judecători desemnați legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului să își poată prelua atribuțiile de judecători în cadrul Curții Constituționale și ca cei trei judecători desemnați de cea de a opta legislatură a Seimului fără un temei juridic valabil să nu își preia atribuțiile de judecători; (b) să publice și să execute hotărârile Curții Constituționale din 9 martie 2016 și să se asigure că publicarea hotărârilor viitoare se face automat și că nu depinde de vreo decizie a puterilor executive sau legislative; (c) să se asigure că orice reformă a Legii privind Curtea Constituțională respectă hotărârile acesteia, inclusiv hotărârile din 3 și 9 decembrie 2015 și pe cea din 9 martie 2016 și că ia pe deplin în considerare avizul Comisiei de la Veneția; și să se asigure că eficacitatea Curții Constituționale ca garant al Constituției nu este subminată de cerințe; (d) să se asigure că Curtea Constituțională poate controla compatibilitatea noii legi adoptate la 22 iulie 2016 privind Curtea Constituțională înainte de intrarea acesteia în vigoare și să publice și să execute pe deplin hotărârea Curții în acest sens; (e) să se abțină de la acțiuni sau declarații publice care ar putea submina legitimitatea sau eficiența Curții Constituționale.

               (8)

               Comisia a invitat guvernul polonez să rezolve problemele identificate în recomandare în decurs de trei luni și să informeze Comisia cu privire la măsurile întreprinse în acest sens. Comisia a menționat că este pregătită să continue dialogul constructiv cu guvernul polonez.

               (9)

               La 30 iulie 2016, președintele republicii a semnat Legea din 22 iulie 2016, care a fost publicată în Monitorul Oficial la 1 august 2016.

               (10)

               La 11 august 2016, Curtea Constituțională a pronunțat o hotărâre cu privire la Legea din 22 iulie 2016 (4). În respectiva hotărâre s-a susținut faptul că o serie de dispoziții din legea menționată, care au fost identificate ca fiind un motiv de îngrijorare și de către Comisie în recomandarea sa, au fost declarate neconstituționale. Motivele neconstituționalității au fost, în special, principiul separației și echilibrului puterilor (5), al independenței instanțelor judecătorești și a tribunalelor de celelalte ramuri ale puterii (5) și al independenței judecătorilor (6), precum și principiul integrității și al eficienței instituțiilor publice (7). Cu toate acestea, guvernul polonez nu a recunoscut valabilitatea acestei hotărâri și nu a publicat-o în Monitorul Oficial.

               (11)

               La 16 august 2016, guvernul polonez a publicat 21 de hotărâri ale Curții, care au fost pronunțate în perioada cuprinsă între 6 aprilie 2016 și 19 iulie 2016. Se pare că publicarea acestor hotărâri a fost întemeiată pe articolul 89 din Legea din 22 iulie 2016, care a prevăzut că „hotărârile Curții, care au fost pronunțate cu încălcarea dispozițiilor Legii privind Curtea Constituțională din 25 iunie 2015, înainte de 20 iulie 2016, se publică în termen de 30 de zile de la intrarea în vigoare a prezentei legi, cu excepția hotărârilor referitoare la acte normative care au încetat să mai producă efecte”. Această dispoziție a fost una dintre dispozițiile declarate neconstituționale de către Curtea Constituțională în hotărârea sa din 11 august 2016. Mai mult decât atât, nici hotărârile din 9 martie 2016 și din 11 august 2016, nici cele 16 hotărâri pronunțate începând de la 11 august 2016 nu au fost publicate de către guvern.

               (12)

               La 18 august 2016, Parchetul polonez a informat cu privire la lansarea unei anchete penale împotriva președintelui Curții Constituționale pentru faptul că acesta nu a permis celor trei judecători numiți de noua guvernare din decembrie 2015 să își preia atribuțiile.

               (13)

               La 14 septembrie 2016, Parlamentul European a adoptat o rezoluție referitoare la situația din Polonia (8), printre altele făcând apel la guvernul polonez să coopereze cu Comisia conform principiului cooperării loiale, astfel cum este prevăzut în tratat, și îndemnându-l să folosească termenul de trei luni acordat de către Comisie pentru a lua legătura cu toate partidele reprezentate în cadrul Seimului pentru a ajunge la un compromis prin care să se rezolve criza constituțională existentă, cu respectarea pe deplin a avizului Comisiei de la Veneția și a recomandării Comisiei.

               (14)

               La 30 septembrie 2016, un grup de membri ai Seimului au prezentat o nouă propunere legislativă cu privire la statutul judecătorilor din cadrul Curții Constituționale. Propunerea conține dispoziții cu privire la drepturile și obligațiile judecătorilor Curții, modalitățile de numire a judecătorilor din cadrul Curții, mandatul acestora și încetarea din funcție, precum și chestiuni legate de imunitate, integritatea personală și răspunderea disciplinară.

               (15)

               La 14 octombrie 2016, Curtea de la Veneția a adoptat propriul aviz cu privire la Legea din 22 iulie 2016 (9). În cadrul avizului s-a menționat faptul că Legea conține unele îmbunătățiri față de Legea din 22 decembrie 2015 care a făcut obiectul avizului Comisiei de la Veneția din martie 2016. Cu toate acestea, s-a considerat că domeniul de aplicare al acestor îmbunătățiri este prea limitat, datorită faptului că există alte dispoziții ale legii adoptate care ar întârzia și ar împiedica în mod considerabil activitatea Curții, putând determina ineficacitatea acestei activități, și ar submina independența acesteia prin exercitarea în mod excesiv a controlului legislativ și executiv asupra funcționării acesteia. Printre alte astfel de dispoziții se numără, spre exemplu, cele privind amânarea unei cauze pentru o perioadă de maximum șase luni, în urma cererii formulate de patru judecători, privind posibilitatea procurorului general de a bloca o audiere ca urmare a absenței sale sau de a suspenda toate cazurile instituționale pentru o perioadă de șase luni urmată de o nouă înregistrare. De asemenea, avizul a criticat sistemul prin care candidații la funcția de președinte al Curții Constituționale sunt propuși președintelui republicii, ceea ce ar putea duce la situația în care este desemnat un candidat care nu se bucură de sprijinul unui număr considerabil de judecători. În plus, fără niciun temei juridic sau constituțional, s-a pretins că, în cancelaria primului ministru, s-a exercitat un control asupra valabilității hotărârilor Curții prin refuzul de a publica hotărârile acesteia. În cadrul avizului s-a subliniat totodată că problema numirii judecătorilor nu a fost soluționată, astfel cum a fost recomandat, și că punerea în aplicare a dispoziției Legii din 22 iulie 2016, care impune președintelui Curții să atribuie cauzele judecătorilor din decembrie, ar fi contrară hotărârilor Curții, care sunt aplicabile în mod universal și, prin urmare, obligatorii pentru toate autoritățile de stat, inclusiv pentru Curte și președintele acesteia. În concluzia avizului s-a menționat că, prin adoptarea legii, Parlamentul polonez și-a asumat competențe de control al constituționalității, de care nu dispunea atunci când a acționat în calitate de legiuitor cu statut ordinar. În cadrul avizului, s-a considerat că Parlamentul polonez și guvernul au continuat să conteste poziția Curții de arbitru final în materie constituțională și și-au atribuit lor înșiși această autoritate: acestea au creat noi obstacole în calea funcționării eficiente a Curții și au continuat să submineze independența acesteia. Prin faptul că au prelungit criza constituțională, acestea au împiedicat Curtea Constituțională, care nu poate să își îndeplinească rolul constituțional de protector al democrației, al statului de drept și al drepturilor omului, conform celor menționate în aviz. Guvernul polonez a decis să nu participe la ședința Comisiei de la Veneția din 14 octombrie 2016, deoarece a considerat că avizul Comisiei de la Veneția este părtinitor și nu ia în considerare poziția guvernului.

               (16)

               La 26 octombrie 2016, un grup de membri ai Seimului au prezentat o nouă propunere legislativă cu privire la organizarea și desfășurarea procedurilor în cadrul Curții Constituționale. Propunerea conține dispoziții detaliate privind organizarea și desfășurarea procedurilor în cadrul Curții Constituționale, inclusiv reguli noi cu privire la alegerea președintelui și a vicepreședintelui Curții. Propunerea completează propunerea legislativă privind statutul judecătorilor Curții Constituționale, care a fost prezentată Seimului la 30 septembrie 2016 (a se vedea mai sus); ambele propuneri legislative sunt strâns legate între ele și intenționează să înlocuiască Legea din 22 iulie 2016.

               (17)

               La 27 octombrie 2016, în termenul de trei luni stabilit în recomandare, guvernul polonez a răspuns recomandării Comisiei. Răspunsul contestă din toate punctele de vedere poziția exprimată în recomandare și nu anunță nicio măsură nouă menită a elimina îngrijorările exprimate de Comisie cu privire la statul de drept.

               (18)

               La 31 octombrie 2016, Comitetul pentru Drepturile Omului al ONU a adoptat observațiile finale cu privire la cel de al șaptelea raport periodic al Poloniei. Acesta și-a exprimat îngrijorarea cu privire la impactul negativ al reformelor legislative, inclusiv al modificărilor aduse Legii privind Curtea Constituțională din noiembrie și decembrie 2015 și iulie 2016, precum și la nerespectarea hotărârilor Curții Constituționale; funcționarea și independența Curții și punerea în aplicare a Convenției. Comitetul și-a exprimat totodată îngrijorarea cu privire la refuzul primului ministru de a publica hotărârile din martie și august 2016 ale Curții, la eforturile guvernului de a schimba componența Curții prin mijloace pe care Curtea le-a considerat neconstituționale, precum și cu privire la acțiunile inițiate în justiție împotriva președintelui Curții pentru un presupus abuz de putere. Comitetul a concluzionat că Polonia ar trebui să asigure respectarea și protejarea integrității și independenței Curții Constituționale și a judecătorilor acesteia, precum și executarea tuturor hotărârilor acesteia. Comitetul a îndemnat Polonia să publice de îndată în mod oficial toate hotărârile Curții, să se abțină de la a introduce măsuri care împiedică funcționarea eficace a acesteia și să asigure un proces transparent și imparțial pentru numirea membrilor acesteia și securitatea mandatelor acestora, care să îndeplinească toate cerințele sub aspectul legalității în temeiul dreptului național și internațional.

               (19)

               La 7 noiembrie 2016, Curtea Constituțională a pronunțat o hotărâre privind constituționalitatea dispozițiilor Legii din 22 iulie 2016 privind alegerea președintelui și a vicepreședintelui Curții (10). Ar trebui precizat faptul că, din cauza refuzului a trei judecători ai Curții de a participa la judecarea cauzei (11) și având în vedere faptul că cei trei judecători desemnați legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului nu și-au preluat atribuțiile de judecători ai Curții, Curtea Constituțională a trebuit să își modifice componența, trecând de la un complet extins la un complet de cinci judecători. Curtea Constituțională nu a mai putut să pronunțe hotărâri în complet de judecată extins de la 11 august 2016. La 10 noiembrie 2016, a fost necesară suspendarea audierii unei cauze în complet extins, deoarece nu s-a putut întruni cvorumul pentru completul de judecată extins. În plus, la 30 noiembrie și la 8 decembrie 2016, Adunarea generală nu a reușit să adopte o rezoluție cu privire la prezentarea candidaților pentru funcția de președinte al Curții Constituționale, deoarece nu s-a putut întruni cvorumul prevăzut prin lege.

               (20)

               La 1 decembrie 2016, Senatul a adoptat Legea din 30 noiembrie 2016 privind statutul juridic al judecătorilor din cadrul Curții Constituționale (denumită în continuare „Legea privind statutul judecătorilor”).

               (21)

               La 2 decembrie 2016, Senatul a adoptat Legea din 30 noiembrie 2016 privind organizarea și desfășurarea procedurilor în cadrul Curții Constituționale (denumită în continuare „Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor”).

               (22)

               La 14 decembrie 2016, Parlamentul European a desfășurat o dezbatere privind situația statului de drept din Polonia. În cursul acestei dezbateri, Comisia a solicitat autorităților poloneze, în regim de urgență, să nu pună în aplicare noile legi înainte de examinarea constituționalității acestora de către Curtea Constituțională.

               (23)

               La 15 decembrie 2016, Senatul a adoptat Legea din 13 decembrie 2016 de punere în aplicare a Legii privind organizarea și desfășurarea procedurilor și a Legii privind statutul judecătorilor (denumită în continuare „Legea de punere în aplicare”).

               (24)

               La 19 decembrie 2016, președintele republicii a semnat cele trei acte legislative menționate mai sus, care au fost publicate în Monitorul Oficial. În aceeași zi, președintele republicii l-a numit pe judecătorul Julia Przyłębska, un judecător ales de noul Seim, în funcția de președinte în exercițiu al Curții Constituționale.

               (25)

               La 20 decembrie 2016, judecătoarea Julia Przyłębska i-a admis pe cei trei judecători desemnați de cea de a opta legislatură a Seimului fără un temei juridic valabil să își preia atribuțiile în cadrul Curții și a convocat o reuniune a Adunării generale pentru aceeași zi. Având în vedere termenul scurt, un judecător nu a putut să participe la reuniune și a solicitat amânarea reuniunii pentru ziua următoare. Judecătorul Julia Przyłębska a refuzat și încă alți șapte judecători nu au participat la reuniune. La reuniune au participat doar șase judecători, inclusiv cei trei judecători desemnați ilegal, precum și doi candidați aleși, Julia Przyłębska și Mariusz Muszyński, ale căror candidaturi au fost propuse președintelui republicii.

               (26)

               La 21 decembrie 2016, președintele republicii a numit-o pe judecătoarea Julia Przyłębska în funcția de președinte al Curții Constituționale,

         ADOPTĂ PREZENTA RECOMANDARE:

               1.

               Republica Polonă ar trebui să acorde atenția cuvenită analizei de mai jos a Comisiei și să ia măsurile prevăzute în secțiunea 7 a prezentei recomandări, astfel încât problemele identificate să fie soluționate în termenul indicat.

         1.   DOMENIUL DE APLICARE AL RECOMANDĂRII

               2.

               Prezenta recomandare completează Recomandarea din 27 iulie 2016. Aceasta examinează îngrijorările exprimate în recomandarea respectivă care au fost abordate, expune îngrijorările rămase și enumeră o serie de noi îngrijorări ale Comisiei cu privire la statul de drept din Polonia, care au apărut de la momentul respectiv. Pe această bază, aceasta formulează recomandări destinate autorităților Poloniei privind modul de rezolvare a problemelor respective. Aceste îngrijorări se referă la următoarele aspecte:

                           1.

                           desemnarea unor judecători ai Curții Constituționale și neexecutarea hotărârilor acesteia din 3 și 9 decembrie 2015, precum și din 11 august 2016, legate de aceste chestiuni;

                           2.

                           nepublicarea și neexecutarea unor hotărâri ale Curții Constituționale din martie 2016, inclusiv a hotărârilor din 9 martie și 11 august legate de acte legislative privind Curtea Constituțională;

                           3.

                           funcționarea eficace a Curții Constituționale și eficacitatea controlului constituționalității noii legislații, mai ales ținând cont de legislația recent adoptată cu privire la Curtea Constituțională, în special Legea privind statutul judecătorilor, Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor și Legea de punere în aplicare;

                           4.

                           normele aplicabile pentru selecția candidaților la posturile de președinte și vicepreședinte al Curții Constituționale și numirea unui președinte în exercițiu al Curții Constituționale prevăzute în Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor și Legea de punere în aplicare.

         2.   NUMIREA UNOR JUDECĂTORI AI CURȚII CONSTITUȚIONALE

               3.

               În Recomandarea sa din 27 iulie 2016 (12), Comisia a recomandat autorităților poloneze să execute integral hotărârile Curții Constituționale din 3 și 9 decembrie 2015, care cer ca cei trei judecători desemnați în mod legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului să își poată prelua atribuțiile de judecători la Curtea Constituțională și ca cei trei judecători desemnați de cea de a opta legislatură a Seimului fără un temei juridic valabil să nu își preia atribuțiile de judecători.

               4.

               În ceea ce privește legea din 22 iulie 2016 referitoare la Curtea Constituțională, Comisia a constatat că aceasta este contrară hotărârilor Curții Constituționale din 3 și 9 decembrie. Conform articolului 90 (13), președintele Curții Constituționale trebuie să atribuie cauze tuturor judecătorilor care au depus jurământul în fața președintelui republicii, chiar dacă nu și-au preluat încă atribuțiile de judecători. Această dispoziție pare să vizeze situația celor trei judecători care au fost desemnați ilegal de cea de a opta legislatură a Seimului, în decembrie 2015. Aceasta ar permite judecătorilor respectivi să își preia atribuțiile, ocupând locurile vacante pentru care vechiul Seim nominalizase deja în mod legal trei judecători, astfel cum s-a susținut în hotărârile din 3 și 9 decembrie 2015.

               5.

               În hotărârea sa din 11 august 2016, Curtea Constituțională a considerat că articolul 90 din Legea din 22 iulie 2016 este neconstituțional, iar Comisia de la Veneția a confirmat, în avizul său din 14 octombrie 2016, faptul că această dispoziție nu este o soluție conformă cu principiul statului de drept (14).

               6.

               Cu toate acestea, guvernul polonez refuză în continuare să recunoască valabilitatea hotărârii din 11 august 2016 și să o publice în Monitorul Oficial (a se vedea secțiunea 3 de mai jos).

               7.

               În plus, noua lege privind statutul judecătorilor reintroduce o dispoziție (15) similară celei de la articolul 90 din Legea din 22 iulie 2016, care a fost declarată neconstituțională prin hotărârea din 11 august 2016. De asemenea, dispoziții prevăzute a propaga un efect similar sunt cuprinse în Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor (16) și în Legea de punere în aplicare (17).

               8.

               În răspunsul său din 27 octombrie 2016, guvernul polonez consideră că hotărârile din 3 și 9 decembrie 2015 ale Curții nu au precizat care sunt judecătorii care urmau să își preia atribuțiile și consideră că noua guvernare a Seimului a numit în mod legal cei cinci judecători în decembrie 2015. Acest raționament dă naștere la îngrijorări serioase cu privire la statul de drept, deoarece neagă orice efect al hotărârilor din decembrie și contrazice raționamentul Curții, astfel cum a fost reluat în mod consecvent, inclusiv în hotărârea din 11 august 2016. Din răspuns se deduce faptul că, cu sau fără hotărârile Curții, situația ar rămâne aceeași.

               9.

               S-a recunoscut în răspuns că în dispozitivul hotărârii din 3 decembrie 2015, Curtea Constituțională s-a referit la obligația ca un judecător ales de Seim să depună imediat jurământ în fața președintelui republicii. Acesta este însă de părere că hotărârea respectivă nu poate obliga alte autorități să aplice dispoziții în modul prevăzut într-un anumit caz. Această interpretare limitează impactul hotărârilor din 3 și 9 decembrie 2015 doar la obligația guvernului de a le publica, însă ar nega orice alt efect juridic și operațional al acestora, în special în ceea ce privește obligația depunerii jurământului de către judecătorii în cauză în fața președintelui republicii. Această interpretare este contrară principiului cooperării loiale între organele de stat care este, astfel cum s-a subliniat în avizele Comisiei de la Veneția, o condiție constituțională prealabilă într-un stat democratic guvernat de principiul statului de drept.

               10.

               În plus, Comisia atrage atenția că și Comisia de la Veneția consideră că o soluție la conflictul actual asupra structurii Curții Constituționale „trebuie să se bazeze pe obligația de a respecta și pune în aplicare integral hotărârile Curții Constituționale” și „prin urmare solicită tuturor organelor de stat și mai ales Seimului să respecte integral și să execute hotărârile” (18).

               11.

               În concluzie, Comisia consideră că autoritățile poloneze ar trebui să respecte și să pună în aplicare integral hotărârile Curții Constituționale pronunțate în 3 și 9 decembrie 2015. Aceste hotărâri cer ca instituțiile statului să coopereze în mod loial pentru a se asigura, conform statului de drept, că cei trei judecători care au fost desemnați de cea de a șaptea legislatură a Seimului își preiau atribuțiile de judecători ai Curții Constituționale și că cei trei judecători desemnați de cea de a opta legislatură fără un temei juridic valabil nu își preiau atribuțiile respective. Dispozițiile relevante din Legea din 22 iulie 2016 privind Curtea Constituțională dau naștere la îngrijorări serioase cu privire la statul de drept și au fost declarate neconstituționale prin hotărârea din 11 august 2016 privind Curtea Constituțională. De asemenea, această hotărâre ar trebui să fie respectată, publicată și pusă în aplicare de autoritățile poloneze. În plus, dispozițiile (19) prevăzute a ajunge la un rezultat similar, care sunt incluse în Legea privind statutul judecătorilor, în Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor și în Legea de punere în aplicare, sunt, de asemenea, incompatibile cu aceste hotărâri și nu trebuie să fie aplicate.

         3.   NEPUBLICAREA ȘI NEAPLICAREA HOTĂRÂRII DIN 9 MARTIE 2016 A CURȚII CONSTITUȚIONALE ȘI A HOTĂRÂRILOR PRONUNȚATE DUPĂ 9 MARTIE 2016

               12.

               În recomandarea sa din 27 iulie 2016, Comisia a recomandat autorităților poloneze să publice și să pună în aplicare integral hotărârea Curții Constituționale din 9 martie 2016 și hotărârile ulterioare ale acesteia și să se asigure că publicarea hotărârilor viitoare se face automat și că nu depinde de vreo decizie a puterilor executive sau legislative.

               13.

               La 16 august 2016, guvernul polonez a publicat, în temeiul articolului 89 din Legea din 22 iulie 2016, 21 de hotărâri ale Curții Constituționale, care au fost pronunțate în perioada cuprinsă între 6 aprilie 2016 și 19 iulie 2016. Cu toate acestea, cele două hotărâri din 9 martie și din 11 august 2016 nu au fost încă publicate de guvernul polonez, contrar a ceea ce se solicitase în recomandarea Comisiei. Mai mult decât atât, niciuna din cele 16 hotărâri ale Curții Constituționale, pronunțate după data de 11 august 2016, nu au fost publicate până în prezent.

               14.

               Articolul 89 din Legea din 22 iulie 2016 a fost declarat neconstituțional de către Curtea Constituțională în hotărârea sa din 11 august 2016 din cauza incompatibilității acestuia cu principiile separației și echilibrului puterilor și independența instanțelor judecătorești și a tribunalelor față de alte ramuri ale puterii.

               15.

               Răspunsul guvernului polonez din 27 octombrie confirmă faptul că guvernul consideră în continuare că are competența de a verifica legalitatea hotărârilor Curții și că nu se poate asigura publicarea automată a hotărârilor.

               16.

               Articolul 114 alineatele (1) și (2) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor prevede că „Adjudecările sunt publicate în monitorul oficial corespunzător în conformitate cu principiile și astfel cum este prevăzut în Constituție și în actul din 20 iulie 2000 privind publicarea actelor normative și a altor acte juridice […]”. Mai mult decât atât, este prevăzut faptul că „Președintele Curții dispune publicarea adjudecărilor.” Această dispoziție este ca atare un pas în direcția potrivită.

               17.

               Cu toate acestea, articolul 19 din Legea de punere în aplicare prevede că „Hotărârile și deciziile Curții adoptate cu încălcarea Legii privind Curtea Constituțională din 25 iunie 2015 […] sau a Legii privind Curtea Constituțională din 22 iulie 2016 și emise înainte de data intrării în vigoare a legii menționate la articolul 1 sunt publicate în monitoarele oficiale relevante după ce președintele Curții a dispus publicarea acestora, cu excepția cazului în care acestea se referă la instrumente de reglementare care nu se mai aplică”. O dispoziție similară a fost declarată deja neconstituțională de către Curte în hotărârea sa din 11 august 2016. În recomandarea Comisiei s-a subliniat că menționarea faptului că hotărârile au fost pronunțate în mod ilegal este contrară principiului separației puterilor, deoarece nu este de competența Seimului să stabilească legalitatea hotărârilor (20). De asemenea, Comisia de la Veneția a confirmat această poziție în cele două avize ale sale (21). În plus, excluderea de la publicare a hotărârilor judecătorești referitoare la acte normative care nu mai sunt aplicabile, astfel cum se prevede la articolul 19 din Legea de punere în aplicare, exclude, în mod specific, hotărârile din 9 martie, 11 august și 7 noiembrie 2016. Atâta timp cât președintele Curții Constituționale nu a fost numit, această dispoziție împiedică publicarea completă a tuturor hotărârilor judecătorești. În plus, nu există nicio garanție că articolul 114 alineatul (2) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor va asigura publicarea de către viitorul președinte al Curții a tuturor hotărârilor adoptate anterior mandatului său.

               18.

               În concluzie, faptul că guvernul polonez a refuzat până acum să publice în Monitorul Oficial hotărârile din 9 martie și 11 august 2016 referitoare la acte legislative privind Curtea Constituțională, precum și toate celelalte hotărâri pronunțate de Curtea Constituțională după 11 august 2016, creează nesiguranță în ceea ce privește temeiul juridic al activității judiciare a Curții și efectele juridice ale deciziilor sale. Această nesiguranță subminează eficacitatea controlului constituționalității și dă naștere la îngrijorări serioase legate de respectarea statului de drept. Respectarea hotărârilor definitive este o cerință esențială, inerentă statului de drept. Refuzul de a publica o hotărâre definitivă cu caracter obligatoriu anulează efectul juridic și operațional automat al acesteia și încalcă principiile legalității și separației puterilor.

         4.   REVIZUIREA LEGII PRIVIND CURTEA CONSTITUȚIONALĂ ȘI EFICIENȚA CONTROLULUI CONSTITUȚIONALITĂȚII NOI LEGISLAȚII

               19.

               În recomandarea sa din 27 iulie 2016, Comisia a examinat în mod detaliat Legea din 22 iulie 2016 și impactul acesteia, ținând cont de efectul pe care îl au dispozițiile atât individual, cât și combinat, precum și de jurisprudența anterioară a Curții Constituționale și de avizul Comisiei de la Veneția. Comisia a recomandat autorităților poloneze să se asigure că orice reformă a Legii privind Curtea Constituțională respectă hotărârile acesteia, inclusiv pe cele din 3 și 9 decembrie 2015 și pe cea din 9 martie 2016, și ia pe deplin în considerare avizul Comisiei de la Veneția din 11 martie 2016. În mod specific, Comisia a recomandat autorităților poloneze să se asigure că cerințe precum cele referitoare la cvorumul de prezență, tratarea cauzelor în ordine cronologică, posibilitatea ca Procurorul General să prevină examinarea cauzelor, amânarea deliberărilor sau măsurile tranzitorii care afectează cauzele în așteptare și le amână, nu subminează, fie separat, fie prin efectul combinat, eficacitatea Curții Constituționale ca garant al Constituției.

               20.

               În răspunsul său din 27 octombrie 2016, guvernul polonez nu a recunoscut faptul că majoritatea îngrijorărilor exprimate de către Comisie și de către Comisia de la Veneția nu au fost luate în considerare în Legea din 22 iulie 2016. Răspunsul contestă faptul că Curtea este împiedicată să exercite un control eficace referindu-se la faptul că aceasta a putut să pronunțe hotărâri în timpul așa-numitei crize constituționale. Acest argument nu este însă relevant, deoarece Curtea a putut face acest lucru tocmai prin faptul că nu a aplicat cerințele procedurale în cauză (hotărârea din 11 august 2016), iar guvernul refuză să publice aceste hotărâri ale Curții în încercarea de a evita ca acestea să producă efecte juridice.

               21.

               De asemenea, răspunsul prezintă scurte explicații referitoare la conformitatea legislației menționate anterior cu drepturile fundamentale. Comisia observă că aceste explicații ale guvernului nu elimină necesitatea efectuării de către Curtea Constituțională a unui control cu adevărat eficace al constituționalității.

               22.

               Răspunsul contestă, de asemenea, rolul fundamental al Curții Constituționale în asigurarea statului de drept în Polonia. Comisia contestă această afirmație. Curtea Constituțională este, într-adevăr, unul dintre principalii garanți ai statului de drept din Polonia, în special întrucât i s-a conferit sarcina de a se pronunța asupra constituționalității legilor poloneze. Din Constituția poloneză reiese în mod clar că Curtea Constituțională este competentă să se pronunțe cu privire la conformitatea statutelor și a acordurilor internaționale cu constituția, la conformitatea unui statut cu acorduri internaționale ratificate, a căror ratificare a necesitat autorizarea prealabilă prin statut, la conformitatea dispozițiilor juridice emise de organele centrale ale statului cu constituția, acorduri internaționale ratificate și statute, la conformitatea cu constituția a obiectivelor sau a activităților partidelor politice, precum și la sesizări privind încălcări ale constituționalității (22). Curtea Constituțională soluționează, de asemenea, litigiile privind autoritatea în rândul organelor constituționale centrale ale statului (23). Faptul că, în conformitate cu constituția, rolul instanței de stat este de a soluționa cazurile de încălcare a constituției sau a unui statut de către anumite persoane (24), și că președintele republicii asigură respectarea Constituției (25), nu afectează acest rol fundamental al Curții.

               23.

               Comisia ia act de faptul că Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor nu mai conține următoarele dispoziții din Legea din 22 iulie 2016 identificate în recomandare ca fiind un motiv de îngrijorare: articolul 26 alineatul (1) punctul 11g cu privire la trimiterea cauzelor pentru a fi judecate în plen extins (26), articolul 38 alineatul (3) cu privire la tratarea cauzelor în ordine cronologică (27), articolul 68 alineatele (5)-(8) privind amânarea deliberărilor (28), articolul 61 alineatul (6) privind posibilitatea Procurorului General de a împiedica examinarea cauzelor (29) și articolele 83-86 privind dispoziții tranzitorii pentru cauzele în așteptare (30). Comisia ia act de faptul că simpla publicare a hotărârii din 11 august 2016 a Curții Constituționale, care a declarat deja neconstituționalitatea acestor dispoziții, ar fi fost suficientă pentru a aborda aceste probleme, fără a fi necesară o nouă lege.

               24.

               În pofida acestor îmbunătățiri, Comisia constată totuși că mai există anumite îngrijorări. În mod specific, numărul judecătorilor care trebuie să participe în complet de judecată extins rămâne unsprezece, deși prin Legea din 1997 privind Curtea Constituțională și Legea din 25 iunie 2015 acesta a fost stabilit la nouă judecători. Astfel cum s-a subliniat în recomandare (31), acest lucru constituie o constrângere în procesul de luare a deciziilor al Curții Constituționale, în special în împrejurările actuale în care Curtea Constituțională are doar 12 judecători (deoarece cei trei judecători desemnați legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului nu și-au preluat atribuțiile de judecători). Riscul identificat în recomandare, în sensul că uneori este posibil să nu se întrunească cvorumul de prezență pentru un complet de judecată extins, s-a materializat deja (32).

               25.

               În plus, Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor, Legea privind statutul judecătorilor și Legea de punere în aplicare conțin alte dispoziții care au agravat anumite preocupări identificate în recomandare (a se vedea secțiunea 2 privind numirea judecătorilor și secțiunea 3 privind publicarea hotărârilor judecătorești), sau au introdus noi îngrijorări legate de situația judecătorilor (a se vedea secțiunea 4.1) și de numirea președintelui, a vicepreședintelui și a președintelui în exercițiu al Curții (a se vedea secțiunea 5).

         4.1.   Îngrijorările legate de situația judecătorilor

   4.1.1.   Proceduri disciplinare

               26.

               Articolul 26 din Legea privind statutul judecătorilor prevede: „Comiterea de către un judecător al Curții a abaterii menționate la articolul 24 alineatul (1) poate fi sesizată președintelui Curții de către […] Președintele Republicii Polone la inițiativa Procurorului General, după consultarea Prim-președintelui Curții Supreme” (33). Articolul 27 alineatul (5) prevede:„Dacă responsabilul în materie disciplinară nu descoperă motive pentru inițierea unei proceduri disciplinare la solicitarea unei entități autorizate, acesta emite un ordin de neinițiere a unei astfel de proceduri. Autoritatea care a depus sesizarea prevăzută la articolul 26 poate depune o plângere în primă instanță în materie disciplinară în decurs de șapte zile de la transmiterea acestui ordin.” În temeiul articolului 27 alineatul (6), instanța respectivă examinează plângerea în termen de cel mult 14 zile de la data depunerii acesteia. Dacă se abrogă ordinul de neinițiere a unei proceduri disciplinare, dispozițiile instanței disciplinare cu privire la desfășurarea altor acțiuni sunt obligatorii pentru responsabilul disciplinar.

               27.

               În recomandarea sa privind statul de drept, Comisia a subliniat că, în ceea ce privește Legea din 22 decembrie 2015, că președintele republicii nu ar trebui să aibă puterea de a iniția proceduri disciplinare și a menționat că eliminarea unei astfel de dispoziții din Legea din 22 iulie 2016 este o îmbunătățire. Comisia reamintește totodată că dispoziția din Legea din 22 decembrie 2015, care a implicat și alte instituții ale statului în procedurile disciplinare privind judecătorii Curți, a fost declarată neconstituțională de către Curte în hotărârea sa din 9 martie 2016 și a fost criticată de Comisia de la Veneția în avizul său din 11 martie 2016. Prin urmare, Comisia își exprimă îngrijorarea cu privire la reintroducerea unei dispoziții care îi conferă președintelui republicii competența de a iniția proceduri disciplinare. Faptul că astfel de proceduri ar putea fi inițiate de instituții din afara sistemului judiciar, precum și faptul că astfel de instituții pot depune o plângere în primă instanță în materie disciplinară dacă responsabilul disciplinar nu descoperă motive pentru inițierea unei proceduri disciplinare, ar putea avea un impact asupra independenței Curții.

         4.1.2.   Posibilitatea pensionării anticipate

               28.

               Articolul 10 din Legea de punere în aplicare prevede: „1. Judecătorii Curții, al căror mandat a început înainte de data intrării în vigoare a [Legii privind statutul judecătorilor], pot, în termen de o lună de la data intrării în vigoare a acesteia, să prezinte președintelui Curții o declarație care să ateste că aceștia ies la pensie ca urmare a instituirii, în timpul mandatului lor, de noi norme de reglementare a exercitării atribuțiilor de judecător al Curții, prevăzute la articolele 11 alineatul (3), 13 și 14 din prezentul act (34). 2. Actul de pensionare a unui judecător în conformitate cu alineatul (1) intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează după luna în care a fost depusă declarația. Pensionarea se confirmă prin ordin al președintelui Curții.”

               29.

               Această dispoziție pare a fi un stimulent pentru pensionare anticipată, deoarece ar permite judecătorilor Curții – în mod excepțional – să beneficieze pe deplin de avantajele statutului de judecător pensionat, inclusiv de primirea unei pensii pentru limită de vârstă, fără a își fi încheiat mandatul. Pentru un judecător care nu mai dorește să își continue activitatea în condițiile noilor reguli, o astfel de posibilitate de pensionare anticipată ar fi mai avantajoasă decât simpla demisionare. Acordarea unui astfel de regim avantajos reprezintă o ingerință a puterii legislative în independența Curții, deoarece scopul acesteia este de a încuraja judecătorii actuali ai Curții de a demisiona înainte de încheierea mandatului lor și de a le influența decizia în acest sens.

         4.1.3.   Alte dispoziții

               30.

               Legea privind statutul judecătorilor introduce noi cerințe pentru judecătorii Curții cu privire la participarea financiară în societăți comerciale (35), declarațiile de avere (36) și declarațiile privind activitatea economică a soțiilor/soților acestora (37). În plus, Legea stipulează consecințe semnificative în caz de neconformitate: neîndeplinirea obligațiilor în cauză atrage după sine demisionarea din funcția de judecător al Curții. Aceste dispoziții ar putea aduce în discuție probleme legate de proporționalitate și, astfel cum s-a constatat de către Curtea Supremă, probleme de constituționalitate (38). Din aceste motive, un control eficace al constituționalității acestor dispoziții este deosebit de important.

               31.

               Comisia menționează totodată faptul că Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor modifică semnificativ organizarea internă a Curții Constituționale, înlocuind Biroul Curții Constituționale cu două organisme noi: o grefă și un birou de servicii juridice al Curții (39). Legea de punere în aplicare prevede faptul că Biroul Curții Constituționale va fi desființat până la 31 decembrie 2017 (40) și că nu se oferă garanții angajaților actuali că vor rămâne angajați ai Curții după această dată (41). În contextul actual al litigiilor în curs de soluționare cu privire la Curtea Constituțională, alături de îngrijorările exprimate în secțiunea 5 din prezenta recomandare cu privire la numirea unui nou președinte și a unui președinte în exercițiu al Curții, o astfel de reorganizare ar putea să perpetueze instabilitatea Curții și să afecteze eficacitatea controlului constituționalității.

         4.2.   Vacatio legis

               32.

               Principalele dispoziții din Legea de punere în aplicare va intra în vigoare fără vacatio legis (42), în ziua următoare datei publicării legii. Principalele dispoziții din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor și din cea cu privire la statutul judecătorilor vor intra de asemenea în vigoare fără vacatio legis, în ziua următoare datei publicării legilor, inclusiv dispozițiile care permit „judecătorilor din decembrie” numiți ilegal să își preia atribuțiile (43). Dispozițiile Legii din 22 iulie 2016 privind Curtea Constituțională vor înceta să se aplice în ziua următoare datei publicării Legii de punere în aplicare (44).

               33.

               În consecință, Curtea Constituțională nu va putea să controleze constituționalitatea acestor dispoziții esențiale înainte de intrarea lor în vigoare. Un control constituțional în astfel de împrejurări nu ar mai putea fi considerat eficace. În acest sens, reamintim că în avizul său din 11 martie 2016, Comisia de la Veneția a subliniat faptul că Curtea Constituțională trebuie să aibă posibilitatea de a revizui un statut ordinar care reglementează funcționarea Curții înainte ca acest statut să intre în vigoare.

         4.3.   Consecințele lipsei de eficiență a controlului constituționalității noii legislații

               34.

               Mai multe noi acte legislative deosebit de sensibile adoptate de Seim, adesea prin proceduri legislative accelerate, în special legea privind mass-media (45), o nouă lege a administrației publice (46), o lege care modifică legea Poliției și anumite alte legi (47), legile privind Parchetul (48) și o nouă lege privind Avocatul Poporului și de modificare a altor legi (49). Comisia a cerut explicații guvernului polonez privind situația și conținutul acestor acte legislative în scrisorile de la 1 februarie 2016 și 3 martie 2016, dar până acum nu a fost oferită nicio informație. Mai multe alte proiecte de legi sensibile au fost adoptate de către Seim, precum Legea Consiliului Național al Audiovizualului (50) și o nouă lege împotriva terorismului (51).

               35.

               Comisia consideră că, atâta vreme cât Curtea Constituțională este împiedicată să asigure un control al constituționalității eficient, nu va exista o examinare atentă a conformității cu Constituția, inclusiv în ceea ce privește drepturile fundamentale, a actelor legislative precum cele menționate mai sus.

               36.

               Comisia observă, de pildă, că noua legislație [mai cu seamă cea privind audiovizualul (52)] pune probleme legate de libertatea și pluralismul mass-media. Mai concret, noua lege a audiovizualului modifică regulile de numire a Consiliului de Administrație și a Consiliului Fiscal ale canalelor publice audiovizuale, supunându-le unui control din partea guvernului (a ministrului de finanțe), și nu din partea unui organism independent. Noua legislație mai prevede demiterea imediată a Consiliului de Administrație și a Consiliului Fiscal actuale. În acest sens, Comisia are dubii în ceea ce privește posibilitatea unor căi de atac în cazul persoanelor afectate de lege. La 13 decembrie 2016, Curtea Constituțională a pronunțat o hotărâre, statuând într-un complet de cinci judecători (53), în care a susținut că anumite dispoziții din legislație sunt neconstituționale.

               37.

               Legislația precum Legea privind administrația publică (54) este la fel de importantă din perspectiva statului de drept și din cea a drepturilor fundamentale. În acest sens, Comisia a cerut guvernului polonez explicații cu privire la posibilitatea unor căi de atac pentru persoanele afectate de lege, în scrisorile sale din 1 februarie și din 3 martie 2016 (55). Guvernul polonez încă nu a răspuns Comisiei în acest sens.

               38.

               Legea de modificare a legii Poliției și a altor legi (56) pot și ele să dea naștere la întrebări legate de respectarea drepturilor fundamentale, inclusiv drepturile la viața privată și la protecția datelor. La 28-29 aprilie 2016, o delegație a Comisiei de la Veneția a vizitat Varșovia pentru a discuta modificările aduse Legii Poliției și altor legi și a emis un aviz în sesiunea sa de lucru din 10-11 iunie 2016 (57). În aviz se afirmă, printre altele, că garanțiile procedurale și condițiile materiale stabilite de lege rămân insuficiente pentru a preveni abuzul și intervenția nejustificată în viața privată a indivizilor

               39.

               În plus, noua legislație împotriva terorismului poate da naștere la îngrijorări legate de conformitatea ei cu drepturile fundamentale (58) și face obiectul unui control al constituționalității.

               40.

               De asemenea, Legea din 13 decembrie de modificare a legii privind întrunirile (59) poate da naștere la întrebări legate de compatibilitatea sa cu drepturile fundamentale, în special libertatea de întrunire, astfel cum sunt consacrate în Convenția europeană a drepturilor omului (60).

               41.

               La 14 decembrie 2016, Biroul de presă al Cancelariei Seimului a emis o declarație cu privire la modificările aduse condițiilor în care mass-media poate lucra în Sejm și Senat, cu privire la care au fost exprimate îngrijorări în legătură cu respectarea libertății de exprimare și de informare. La 16 decembrie 2016, Seimul a votat Legea bugetară pentru 2017 în împrejurări controversate, în special întrucât s-a presupus că nu s-a întrunit cvorumul, un membru al Seimului a fost exclus de la vot și mass-media a fost împiedicată să înregistreze votul. Este nevoie de un control jurisdicțional eficace, inclusiv, acolo unde este cazul, de control al constituționalității acestor măsuri și a condițiilor în care acestea au fost adoptate.

               42.

               În concluzie, Comisia consideră că atâta vreme cât Curtea Constituțională este împiedicată să asigure un controlul al constituționalității eficient, nu va exista o examinare atentă a compatibilității actelor legislative cu drepturile fundamentale. Acest lucru dă naștere la îngrijorări serioase cu privire la statul de drept, mai cu seamă în condițiile în care mai multe noi acte legislative deosebit de sensibile au fost adoptate recent de Seim și ar trebui să existe un control al constituționalității acestora.

         5.   NUMIREA PREȘEDINTELUI, A VICEPREȘEDINTELUI ȘI A PREȘEDINTELUI ÎN EXERCIȚIU AL CURȚII

               43.

               Noua lege privind organizarea și desfășurarea procedurilor conține dispoziții noi referitoare la selecția candidaților pentru funcția de președinte și de vicepreședinte al Curții, care urmează să fie prezentate președintelui republicii de către Adunarea Generală. Noua Lege de punere în aplicare conține, de asemenea, dispoziții referitoare la selecția candidaților pentru funcția de președinte al Curții și dispoziții care permit președintelui republicii să atribuie sarcini unui judecător care va îndeplini temporar atribuțiile președintelui Curții („președinte în exercițiu al Curții”).

               44.

               Comisia reamintește că articolul 194 alineatul (2) din Constituție prevede că președintele și vicepreședintele Curții Constituționale sunt numiți de către președintele republicii „din rândul candidaților propuși de către Adunarea Generală a judecătorilor Curții Constituționale”. Mandatul președintelui Curții s-a încheiat la 19 decembrie 2016. Mandatul actualului vice-președinte al Curții se va încheia la 26 iunie 2017. Cele două legi menționate la alineatul precedent au fost deja adoptate și semnate de președintele republicii. În plus, acestea au fost adoptate cu celeritate (proiectul de lege de punere în aplicare a fost prezentat Seimului la 24 noiembrie 2016) fără vacatio legis, ceea ce ar permite un control eficace al constituționalității. La momentul adoptării acestora, Curtea începuse deja procesul de selecție a candidaților pentru funcția de președinte al Curții, care urmau să fie propuși de președintele republicii, astfel cum se prevede prin Legea din 22 iulie 2016 (61). Însă Adunarea Generală nu a reușit să adopte o rezoluție cu privire la prezentarea candidaților pentru postul de președinte al Curții Constituționale, deoarece nu s-a putut întruni cvorumul prevăzut prin lege (62).

         5.1.   Procedura de selecție a președintelui și a vicepreședintelui Curții

               45.

               Legea de punere în aplicare și Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor conține reguli noi privind procedura de prezentare a candidaților pentru funcția de președinte și vicepreședinte al Curții. Procedura din Legea de punere în aplicare (63) este concepută special pentru actuala procedură de alegere a președintelui Curții și se aplică în situațiile descrise la articolul 16 alineatul (1) (a se vedea secțiunea 5.3 de mai jos). Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor (64) prevede o procedură care se va aplica, în general, pentru viitoarele proceduri de alegeri pentru funcția de președinte și vicepreședinte al Curții și care este, în mare parte, similară cu procedura prevăzută în Legea de punere în aplicare.

               46.

               Noua procedură de selecție a candidaților pentru funcția de președinte al Curții impune celor trei „judecători din decembrie” desemnați în mod ilegal de noua legislatură a Seimului să participe la acest proces (65). Comisia consideră că o astfel de cerință determină neconstituționalitatea întregului proces de selecție (a se vedea secțiunea 2 de mai jos). În mod similar, faptul că „judecătorii din octombrie” aleși în mod legal nu pot participa la proces poate să aibă, de asemenea, un impact asupra rezultatelor și, prin urmare, să afecteze procesul.

               47.

               În plus, noua procedură nu garantează faptul că numai candidații care au primit sprijinul majorității Adunării generale a Curții sunt propuși președintelui republicii (66). Conform hotărârii Curții din 7 noiembrie 2016, articolul 194 alineatul (2) din Constituție trebuie înțeles în sensul că prevede că președintele Curții este numit de către președintele republicii din rândul candidaților care au obținut o majoritate a voturilor în cadrul Adunării generale a Curții. Aceasta determină incompatibilitatea noii proceduri cu hotărârea Curții Constituționale din 7 noiembrie 2016. În avizul său din 14 octombrie 2016, Comisia de la Veneția a subliniat, de asemenea, că este important ca procesul de selecție să garanteze faptul că numai candidații care beneficiază de sprijin semnificativ în cadrul Curții pot fi aleși drept candidați pentru a fi propuși președintelui republicii (67).

               48.

               Aceleași preocupări se referă la procedura de prezentare a candidaților pentru postul de vicepreședinte al Curții (68); această procedură este identică cu procedura de prezentare a candidaților pentru funcția de președinte prevăzută în Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor.

         5.2.   Alegerea vicepreședintelui Curții

               49.

               De asemenea, Comisia observă faptul că Legea de punere în aplicare și Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor conțin o serie de dispoziții care neagă funcția de vicepreședinte al Curții Constituționale. Articolul 12 alineatul (3) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor permite președintelui Curții Constituționale să autorizeze un alt judecător, pe lângă vicepreședinte, pentru a îndeplini anumite competențe privind gestionarea activității Curții. Articolul 37 prevede că președintele Curții poate desemna un alt judecător care să îl înlocuiască în audierile desfășurate în complet de judecată extins (vicepreședintele nu este menționat). În plus, în cazul în care mandatul președintelui Curții se încheie, anumite funcții-cheie sunt preluate de către judecătorul „cu cea mai mare vechime cumulată” [articolul 11 alineatul (2)], sau de către „cel mai novice” judecător [articolul 11 alineatul (4)] și nu de către vicepreședinte. În plus, articolul 8 alineatul (2) prevede că președintele Curții trebuie să fie prezent în cadrul Adunării generale pentru ca o decizie emisă de aceasta să fie legitimă (cu excepția cazului în care se alege un nou președinte al Curții, astfel cum s-a menționat anterior), în timp ce în conformitate cu Legea din 22 iulie 2016, președintele sau vicepreședintele Curții este cel care are obligația să se prezinte în cadrul Adunării Generale. De asemenea, Legea nu mai prevede că vicepreședintele poate prezida Adunarea Generală, contrar Legii din 22 iulie 2016. În plus, articolul 17 alineatul (1) din Legea de punere în aplicare prevede că, pentru perioada ulterioară publicării legii până la numirea oficială a noului președinte al Curții, Curtea este condusă de către judecătorul pe care președintele republicii l-a însărcinat cu îndeplinirea atribuțiilor președintelui Curții (a se vedea secțiunea 5.3. de mai jos).

               50.

               Efectul combinat al acestor dispoziții contestă funcția specifică a vicepreședintelui de adjunct al președintelui Curții Constituționale. Funcția de vicepreședinte al Curții este recunoscută în Constituție. Chiar și în cazul în care Constituția nu precizează rolul vicepreședintelui, dispozițiile menționate la alineatul anterior subminează funcția de vicepreședinte și probabil pun problema constituționalității, ceea ce presupune un control eficace al constituționalității.

         5.3.   Numirea unui „președinte în exercițiu al Curții”

               51.

               Articolul 17 alineatul (1) din Legea de punere în aplicare prevede: „În cazul în care este necesar să se pună în aplicare procedura de prezentare a candidaților pentru funcția de președinte al Curții, menționată la articolul 21, pentru perioada cuprinsă între ziua următoare datei la care se publică acest act și data numirii președintelui Curții, Curtea este condusă de către judecătorul Curții pe care președintele republicii l-a însărcinat, printr-o decizie, cu îndeplinirea sarcinilor de președinte al Curții.” Articolul 21 stabilește o procedură specifică de selecție a candidaților pentru funcția de președinte al Curții care urmează să fie propuși de către Adunarea Generală președintelui republicii (a se vedea mai sus).

               52.

               Articolul 17 alineatul (2) prevede: „Președintele republicii alege judecătorul din cadrul Curții însărcinat cu îndeplinirea atribuțiilor președintelui Curții din rândul judecătorilor Curții cu cea mai lungă perioadă de serviciu în instanțele ordinare sau în posturi ale administrației centrale care presupun aplicarea legii.” Articolul 17 alineatul (3) prevede ca noua procedură stabilită în Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor de selecție a candidaților pentru funcția de președinte al Curții să nu se aplice în acest caz.

               53.

               Articolul 16 alineatul (1) din Legea de punere în aplicare prevede: „În cazul în care, la data publicării prezentei legi, Adunarea Generală: 1) nu a fost convocată de președintele Curții, sau 2) a fost convocată de președintele Curții într-un mod incompatibil cu cerințele legii menționate la articolul 3, sau 3) nu a prezentat candidați pentru funcția de președinte al Curții președintelui republicii, sau 4) a prezentat candidați pentru funcția de președinte al Curții președintelui republicii, însă președintele republicii nu a numit președintele Curții, sau 5) a ales candidații pentru funcția de președinte al Curții cu încălcarea dispozițiilor legii menționate la articolul 3 – procedura de prezentare a candidaților pentru funcția de președinte al Curții se desfășoară în conformitate cu normele prevăzute la articolul 21 din prezenta lege.”

               54.

               Articolul 16 alineatul (2) prevede: „În cazurile menționate la punctul 1 alineatele (1)(5), toate acțiunile și instrumentele puse în aplicare în cadrul procedurii de prezentare a candidaților pentru funcția de președinte al Curții președintelui republicii se abrogă.”

               55.

               Președintelui în exercițiu al Curții i se conferă o gamă largă de competențe atâta timp cât nu există un președinte nou al Curții. În special, în conformitate cu articolul 18 din Legea de punere în aplicare, președintele în exercițiu permite „judecătorilor din decembrie” aleși în mod ilegal să își îndeplinească atribuțiile de judecători (a se vedea secțiunea 2 de mai sus) și conduce noul proces de selecție și exercită pe deplin competențele președintelui Curții, atâta timp cât nu există un președinte nou numit oficial (69).

               56.

               Aceste dispoziții care permit președintelui republicii să numească direct un președinte în exercițiu reprezintă un motiv serios de îngrijorare în ceea ce privește principiile separației puterilor și al independenței sistemului judiciar, astfel cum sunt protejate prin Constituția poloneză. Constituția nu prevede în mod specific funcția de președinte în exercițiu al Curții. Mai mult decât atât, competența acordată președintelui republicii de a numi un președinte în exercițiu al Curții pare să fie contrară articolului 194 alineatul (2) din Constituție, care prevede că președintele și vicepreședintele Curții sunt numiți de președintele republicii „din rândul candidaților propuși de către Adunarea Generală a judecătorilor Curții Constituționale”, în timp ce procedura prevăzută în Legea de punere în aplicare neagă existența unui astfel de rol al Adunării Generale. Hotărârea din 7 noiembrie 2016 a Curții confirmă faptul că persoanele candidate la funcția de președinte al Curții ar trebui să fie propuse de către Adunarea Generală.

               57.

               În plus, criteriile care urmează să fie utilizate de către președintele republicii în alegerea președintelui în exercițiu par să fie arbitrare. Alegerea ar trebui să se facă din rândul judecătorilor Curții cu cea mai lungă perioadă de activitate în instanțe ordinare sau în posturi ale administrației centrale. Aceste criterii par arbitrare, deoarece ar putea fi selectată o persoană fără experiență relevantă în sistemul judiciar, ci doar în administrația centrală, în timp ce o persoană care deține o experiență îndelungată în cadrul Curții însăși, dar nu în cadrul instanțelor judecătorești ordinare, nu ar putea fi selectată.
               De asemenea, aceste dispoziții ignoră orice măsuri anterioare luate în procesul de selecție de către Curte înainte de intrarea în vigoare a noii legi. Articolul 16 alineatul (3) din Legea din 22 iulie 2016 a solicitat Curții să inițieze procesul de selecție a candidatului între a 30-a și a 15-a zi înainte de încheierea mandatului președintelui în exercițiu. Articolul 16 alineatul (2) din Legea de punere în aplicare abrogă orice măsuri luate de către Curte pentru a îndeplini această obligație. O astfel de ingerință a puterii legislative în orice eventuală decizie luată anterior de către Curte dă naștere la îngrijorări în ceea ce privește independența sistemului judiciar și principiul cooperării loiale între organele de stat.

         5.4.   Numirea unui președinte al Curții la 21 decembrie 2016

               58.

               La 19 decembrie 2016, președintele republicii a numit-o pe judecătoarea Julia Przyłębska în funcția de președinte în exercițiu al Curții Constituționale. La 20 decembrie 2016, judecătoarea Julia Przyłębska le-a permis celor trei judecători desemnați de către a opta legislatură a Seimului fără un temei juridic valabil să își preia atribuțiile în cadrul Curții și a convocat o reuniune a Adunării Generale pentru aceeași zi. Având în vedere termenul scurt, un judecător nu a putut să participe la reuniune și a solicitat amânarea reuniunii pentru ziua următoare. Judecătoarea Julia Przyłębska a refuzat și încă alți șapte judecători nu au participat nici ei la reuniune. La reuniune au participat doar șase judecători, inclusiv cei trei judecători desemnați ilegal, precum și doi candidați aleși, Julia Przyłębska și Mariusz Muszyński, ale căror candidaturi au fost propuse președintelui republicii. La 21 decembrie 2016, președintele republicii a numit-o pe judecătoarea Julia Przyłębska în funcția de președinte al Curții Constituționale.

               59.

               Comisia consideră că această procedură, care a condus la numirea unui nou președinte al Curții, este, în esență, defectuoasă în ceea ce privește statul de drept. Așa cum s-a explicat anterior, procedura a fost condusă de un președinte în exercițiu, a cărui numire reprezintă un motiv serios de îngrijorare în ceea ce privește principiile separației puterilor și al independenței sistemului judiciar, astfel cum sunt protejate prin Constituția poloneză. În plus, faptul că procedura a permis celor trei „judecători din decembrie” desemnați ilegal de către noul Seim să participe la acest proces a determinat neconstituționalitatea întregului proces de selecție (a se vedea secțiunea 2 de mai jos). În mod similar, faptul că „judecătorii din octombrie” aleși în mod legal nu au putut participa la proces a avut, de asemenea, un impact asupra rezultatelor și, prin urmare, a afectat procesul. Mai mult decât atât, termenul foarte scurt pentru convocarea Adunării generale și refuzul de a amâna întâlnirea reprezintă motive serioase de îngrijorare. În cele din urmă, alegerea candidaților doar de către șase judecători este incompatibilă cu hotărârea Curții din 7 noiembrie 2016, conform căreia articolul 194 alineatul (2) din Constituție trebuie înțeles în sensul că prevede că președintele Curții este numit de către președintele republicii din rândul candidaților care au obținut o majoritate a voturilor în cadrul Adunării generale a Curții.

               60.

               Din aceste motive, Comisia consideră că aceste dispoziții privind numirea unui președinte în exercițiu al Curții și a unui președinte al Curții, precum și executarea acestora în data de 19, 20 și 21 decembrie 2016, amenință grav legitimitatea Curții Constituționale, afectând astfel eficacitatea controlului constituționalității.

         6.   CONCLUZII PRIVIND AMENINȚĂRI SISTEMICE LA ADRESA STATULUI DE DREPT

               61.

               Pentru motivele expuse anterior, Comisia consideră că, deși unele dintre aspectele prezentate în recomandarea sa din 27 iulie 2016 au fost abordate, rămân încă nerezolvate o serie de probleme importante și, între timp, au apărut noi motive de îngrijorare. Prin urmare, Comisia este de părere că se menține situația unei amenințări sistemice la adresa statului de drept în Polonia, care a fost prezentată în recomandarea sa din 27 iulie 2016. În mod specific:

                           1.

                           În ceea ce privește componența Curții Constituționale, hotărârile sale din 3 și 9 decembrie 2015 nu au fost încă puse în aplicare; prin urmare, cei trei judecători care au fost desemnați legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului nu își pot prelua atribuțiile de judecători la Curtea Constituțională. În curând apare o soluție, deoarece cele trei noi acte legislative adoptate în noiembrie și decembrie 2016 (70) prevăd ca cei trei judecători desemnați de cea de a opta legislatură a Seimului fără un temei juridic valabil să își preia atribuțiile de judecători. În plus, absența celor trei judecători desemnați legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului, coroborată cu cerințele de participare care rămân stricte, a amenințat, cu diferite ocazii, eficacitatea Curții din cauza unei lipse a cvorumului pentru adoptarea de rezoluții de către Adunarea Generală sau de hotărâri în complet de judecată extins.

                           2.

                           În ceea ce privește publicarea hotărârilor, hotărârea Curții Constituționale din 9 martie 2016 nu a fost încă publicată în Monitorul Oficial. În plus, guvernul polonez refuză să publice hotărârea din 11 august 2016 referitoare la Legea din 22 iulie 2016 privind Curtea Constituțională, precum și toate celelalte hotărâri pronunțate după această dată, inclusiv hotărârea din 7 noiembrie 2016 cu privire la dispozițiile din Legea din 22 iulie 2016 privind selectarea candidaților pentru funcția de președinte al Curții. Prin urmare, incertitudinile persistă cu privire la temeiul juridic pe care Curtea trebuie să acționeze și la efectele juridice ale hotărârilor pronunțate de aceasta. Comisia constată că Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor conține o dispoziție care conferă președintelui Curții competența de a dispune publicarea hotărârilor judecătorești (71). Cu toate acestea, Legea de punere în aplicare împiedică în continuare publicarea anumitor hotărâri pronunțate de Curte, inclusiv hotărârile menționate anterior (72).

                           3.

                           În ceea ce privește eficacitatea controlului constituționalității, Comisia consideră că, deși se pot observa anumite îmbunătățiri față de Legea din 22 iulie 2016, cele trei acte legislative noi adoptate în decembrie 2016 conțin o serie de dispoziții care nu respectă hotărârile anterioare ale Curții Constituționale și au adăugat noi motive de îngrijorare la cele identificate în recomandarea din 27 iulie 2016.

                           4.

                           Aceste motive noi de îngrijorare se referă, în special, la inițierea procedurii disciplinare, posibilitatea pensionării anticipate, noile cerințe pentru judecătorii Curții, modificările semnificative în ceea ce privește organizarea internă a Curții, procedura de selecție a candidaților la funcția de președinte și de vicepreședinte al Curții, rolul de vicepreședinte al Curții și numirea unui președinte în exercițiu al Curții.

                           5.

                           Comisia consideră, în special, că efectul combinat al dispozițiilor privind numirea unui președinte în exercițiu al Curții, procedura de selecție a candidaților la funcția de președinte și refuzul judecătorilor aleși de cea de a șaptea legislatură a Seimului de a depune jurământul, chiar dacă se prevede preluarea atribuțiilor celor trei judecători desemnați de cea de a opta legislatură a Seimului fără un temei juridic valabil, amenință grav legitimitatea Curții Constituționale, afectând astfel eficacitatea controlului constituționalității. În plus, atâta timp cât cei trei judecători desemnați în mod legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului nu își pot prelua atribuțiile de judecători la Curtea Constituțională, Comisia consideră că procesul de selecție a noului președinte al Curții rămâne în esență defectuos.

                           6.

                           De asemenea, Comisia menționează totodată că sincronizarea adoptării acestor trei acte legislative și lipsa unui vacatio legis corespunzător pentru o serie de dispoziții-cheie nu permit Curții Constituționale să revizuiască constituționalitatea acestora înainte de intrarea lor în vigoare.

                           7.

                           În plus, continuă să apară acțiuni și declarații publice din partea autorităților poloneze, care subminează legitimitatea și eficacitatea Curții Constituționale, inclusiv inițierea unei anchete penale împotriva președintelui Curții Constituționale. Comisia reamintește principiul cooperării loiale între organele de stat care este, astfel cum s-a subliniat în avizele Comisiei de la Veneția, o condiție constituțională prealabilă într-un stat democratic guvernat de principiul statului de drept.

               62.

               Comisia este preocupată, în mod deosebit, de consecințele acestei situații a unei amenințări sistemice la adresa statului de drept:

                           1.

                           Faptul că Curtea Constituțională este împiedicată să asigure un control al constituționalității eficient afectează integritatea, stabilitatea și buna funcționare a acesteia, care reprezintă garanții esențiale pentru funcționarea statului de drept în Polonia. În statele în care a fost instituit un sistem judiciar constituțional, eficiența acestuia este o componentă-cheie a statului de drept. În condițiile actuale, constituționalitatea legilor poloneze (73) nu mai poate fi garantată în mod efectiv.

                           2.

                           Încrederea în sistemul juridic polonez, în integritatea și coerența sa este grav afectat de refuzul guvernului polonez de a publica hotărârile Curții Constituționale. Acest lucru este confirmat de faptul că Curtea Supremă a considerat că este necesar să emită o rezoluție (74) în care declară că hotărârile Curții Constituționale prezintă un caracter obligatoriu chiar și în cazul în care acestea nu sunt publicate. Declarații similare au fost date de Consiliul Superior al Curții Administrative Supreme (75) și alte autorități, în special în Consiliul Național al Sistemului Judiciar din Polonia (76), Uniunea Națională a Barourilor (77) și Uniunea Națională a Avocaților (78).

                           3.

                           Respectul față de statul de drept este nu doar o premisă obligatorie pentru protecția tuturor valorilor fundamentale enumerate în articolul 2 din TUE. Acesta reprezintă și o premisă pentru respectarea tuturor drepturilor și obligațiilor prevăzute în tratate și în dreptul internațional și pentru stabilirea unei încrederi reciproce între cetățeni, mediul de afaceri și autoritățile naționale, pe de o parte, și sistemele juridice ale tuturor statelor membre, pe de altă parte.

               63.

               Comisia observă că, în decurs de un an, au fost adoptate șase acte legislative consecutive cu privire la Curtea Constituțională. Un astfel de activism legislativ fără consultarea adecvată a tuturor părților interesate și în absența unui spirit de cooperare loială care se impune între autoritățile de stat, este în detrimentul stabilității, al integrității și al funcționării corespunzătoare a Curții Constituționale.

         7.   MĂSURI RECOMANDATE

               64.

               Comisia recomandă ca autoritățile poloneze să acționeze în consecință și să rezolve urgent această amenințare la adresa statului de drept.

               65.

               În mod deosebit, Comisia recomandă autorităților poloneze să ia următoarele măsuri deja solicitate în recomandarea sa din 27 iulie 2016:

                           (a)

                           să pună în aplicare hotărârile Curții Constituționale din 3 și 9 decembrie 2015, care cer ca trei judecători desemnați legal în octombrie 2015 de către vechea guvernare să își preia atribuțiile de judecători ai Curții Constituționale și ca cei trei judecători desemnați de noua guvernare fără un temei juridic valabil să nu își preia atribuțiile de judecători fără a fi aleși în mod valabil; din acest motiv, președintele republicii este obligat să asigure depunerea în regim de urgență a jurământului de către cei trei judecători aleși în cadrul mandatului anterior de guvernare;

                           (b)

                           să publice și să pună în aplicare integral hotărârile Curții Constituționale din 9 martie 2016 și hotărârea din 11 august 2016 referitoare la Legea din 22 iulie 2016 privind Curtea Constituțională și alte hotărâri pronunțate după această dată, precum și hotărârile viitoare;

                           (c)

                           să se asigure că orice reformă a Legii privind Curtea Constituțională respectă hotărârile Curții Constituționale, ia în considerare pe deplin avizele Comisiei de la Veneția și se asigură de faptul că eficacitatea Curții Constituționale ca garant al Constituției nu este subminată;

                           (d)

                           să se abțină de la acțiuni sau declarații publice care ar putea submina legitimitatea sau eficiența Curții Constituționale.

               66.

               Pe lângă aceste măsuri, Comisia recomandă autorităților poloneze:

                           (e)

                           să se asigure că Curtea Constituțională poate să desfășoare, în regim de urgență, controlul constituționalității Legii privind statutul judecătorilor, a Legii privind organizarea și desfășurarea procedurilor, precum și a Legii de punere în aplicare, și că hotărârile în cauză se publică fără întârziere și execută integral;

                           (f)

                           să se asigure că nu are loc nicio numire a noului președinte al Curții Constituționale atâta timp cât hotărârile pronunțate de Curtea Constituțională cu privire la constituționalitatea noilor legi nu au fost publicate și puse în aplicare integral și atâta timp cât cei trei judecători care au fost desemnați legal în octombrie 2015 de cea de a șaptea legislatură a Seimului nu și-au preluat atribuțiile de judecători în cadrul Curții;

                           (g)

                           să se asigure că, atâta timp cât nu a fost numit legal un nou președinte al Curții Constituționale, acesta este înlocuit de către vicepreședintele Curții, și nu de un președinte în exercițiu ori de către persoana desemnată ca președinte al Curții la 21 decembrie 2016.

               67.

               Comisia subliniază că o cooperare loială între diferitele instituții de stat în ceea ce privește chestiunile legate de statul de drept este esențială pentru găsirea unei soluții la problemele actuale.

               68.

               Comisia invită guvernul polonez să rezolve problemele identificate în prezenta recomandare în decurs de trei luni de la primirea ei și să informeze Comisia cu privire la măsurile întreprinse în acest sens.

               69.

               Comisia reamintește, de asemenea, că recomandările adoptate în cadrul privind statul de drept nu împiedică activarea directă a mecanismelor prevăzute la articolul 7 din Tratatul UE, în cazul în care o deteriorare bruscă a situației într-un stat membru necesită o reacție mai puternică din partea UE (79).

               70.

               Pe baza prezentei recomandări, Comisia este pregătită să continue dialogul constructiv cu guvernul polonez.

      Adoptată la Bruxelles, 21 decembrie 2016.

            Pentru Comisie

         Frans TIMMERMANS

            Prim-vicepreședinte

      (1)  Recomandarea (UE) 2016/1374 a Comisiei din 27 iulie 2016 privind statul de drept în Polonia (JO L 217, 12.8.2016, p. 53).

      (2)  Comunicarea „Un nou cadru al UE pentru consolidarea statului de drept”, COM(2014) 158 final.

      (3)  A se vedea COM(2014) 158 final, secțiunea 2, anexa I.

      (4)  K 39/16.

      (5)  Articolele 38 alineatele (3)-(6), 61 alineatul (6), 83 alineatul (2), 84-87 și 89 din Legea din 22 iulie 2016.

      (6)  Articolele 26 alineatul (1) punctul (1) litera (g) și 68 alineatele (5)-(7) din Legea din 22 iulie 2016.

      (7)  Articolele 38 alineatele (3)-(6), 61 alineatul (3), 61 alineatul (6), 68 alineatele (5)-(7), 83 alineatul (2) din Legea din 22 iulie 2016.

      (8)  Rezoluția Parlamentului European din 14 septembrie 2016 referitoare la evoluțiile recente din Polonia și la impactul acestora asupra drepturilor fundamentale prevăzute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene [2016/2774 (RSP)].

      (9)  Avizul nr. 860/2016, CDL-AD(2016)026.

      (10)  K 44/16.

      (11)  A se vedea Ordonanța din 7 noiembrie 2016 a președintelui Curții Constituționale.

      (12)  Secțiunea 2.

      (13)  A se vedea, de asemenea, articolul 6 alineatul (7).

      (14)  Avizul nr. 860/2016, CDL-AD(2016)026, paragraful 106.

      (15)  A se vedea articolul 5.

      (16)  A se vedea articolele 6 alineatul (1) și 11 alineatul (5).

      (17)  A se vedea articolele 18 alineatul (2) și 21 alineatul (2).

      (18)  Avizul nr. 833/2015, CDL-AD(2016)001, paragraful 136.

      (19)  A se vedea notele de subsol de la paragraful 7.

      (20)  A se vedea paragraful 23 din recomandare.

      (21)  Avizul nr. 860/2016, paragraful 101; Avizul nr. 833/2015, punctele 43, 142 și 143.

      (22)  Articolul 188 din Constituție.

      (23)  Articolul 189 din Constituție.

      (24)  Articolul 198 din Constituție se referă la președintele republicii, prim-ministru și membri ai Consiliului de Miniștri, președintele Băncii Naționale a Poloniei, președintele Camerei Supreme de Control, membri ai Consiliului Național de Radiodifuziune și Televiziune, persoane cărora prim-ministrul le-a acordat competențe de conducere la nivelul unui minister, precum și la comandantul suprem al forțelor armate.

      (25)  Articolul 126 din Constituție.

      (26)  A se vedea secțiunea 4.2.1 din recomandare.

      (27)  A se vedea secțiunea 4.2.3 din recomandare.

      (28)  A se vedea secțiunea 4.2.7 din recomandare.

      (29)  A se vedea secțiunea 4.2.6 din recomandare.

      (30)  A se vedea secțiunea 4.2.8 din recomandare.

      (31)  A se vedea paragraful 43 din recomandare.

      (32)  A se vedea considerentul 19 de mai sus.

      (33)  Articolul 24 alineatul (1) prevede: Judecătorii Curții se supun procedurilor disciplinare desfășurate de către Curte pentru încălcarea legii, compromiterea demnității funcției de judecător al Curții, încălcarea codului de etică al judecătorilor Curții Constituționale sau manifestarea unui alt comportament neetic care ar putea submina încrederea în imparțialitatea sau independența acestora.

      (34)  Articolul 11 alineatul (3) din Legea privind statutul judecătorilor se referă la normele privind participarea financiară a judecătorilor Curții în societăți comerciale; articolul 13 se referă la obligația judecătorilor Curții de a prezenta o declarație cu privire la activitatea soților/soțiilor lor; articolul 14 se referă la obligația judecătorilor Curții de a prezenta o declarație de avere.

      (35)  Articolul 11 alineatul (3).

      (36)  Articolul 14.

      (37)  Articolul 13.

      (38)  A se vedea avizul Curții Supreme cu privire la proiectul de lege din 12 octombrie 2016 privind statutul judecătorilor.

      (39)  Articolele 16-32 prevăd dispoziții detaliate privind grefa și biroul de servicii juridice al Curții.

      (40)  Articolul 11.

      (41)  Articolul 13.

      (42)  Articolul 23 specifică următoarele articole care intră în vigoare în ziua următoare datei publicării: articolele 13, 12 și 16-22. Următoarele articole intră în vigoare la 1 ianuarie 2018: articolele 4-5 și 8. Celelalte articole din proiectul de lege intră în vigoare la 14 de zile de la data publicării acestuia. Articolele care intră în vigoare în ziua următoare datei publicării se referă, printre altele, la numirea unui „președinte în exercițiu al Curții Constituționale”, integrarea celor trei „judecători din decembrie” aleși în mod ilegal și la noua procedură de desemnare a candidaților pentru funcția de Președinte al Curții Constituționale.

      (43)  A se vedea articolele 1 și 2 din Legea de punere în aplicare. Alte dispoziții din cele două legi intră în vigoare la 14 de zile de la data publicării acestora. Doar articolele 16-32 din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor vor intra în vigoare la 1 ianuarie 2018.

      (44)  A se vedea articolele 3 și 23. Doar articolul 18 alineatele (1), (4) și (5) din Legea din 22 iulie privind condițiile de activitate administrativă și organizațională de la Curtea Constituțională și Biroul Curții Constituționale rămâne în vigoare până la 1 ianuarie 2018.

      (45)  Legea de la 30 decembrie 2015 de modificare a Legii televiziunii și radiodifuziunii, publicată în Monitorul Oficial la 7 ianuarie 2016, actul 25.

      (46)  Legea din 30 decembrie 2015 de modificare a Legii privind administrația publică și a altor acte, publicată în Monitorul Oficial la 8 ianuarie 2016, actul 34.

      (47)  Legea din 15 ianuarie 2016 de modificare a Legii Poliției și a altor legi, publicată în Monitorul Oficial la 4 februarie 2016, actul 147.

      (48)  Legea din 28 ianuarie 2016 privind Parchetul, publicată în Monitorul Oficial la 15 februarie 2016, actul 177; Legea din 28 ianuarie 2016 – Norme de punere în aplicare a legii – Legea privind Parchetul, publicată în Monitorul Oficial la 15 februarie 2016, actul 178.

      (49)  Legea din 18 martie 2016 privind Avocatul Poporului și de modificare a altor legi. Legea a fost semnată de președintele republicii la miercuri, 4 mai 2016.

      (50)  Legea din 22 iunie 2016 privind Consiliul Național al Audiovizualului. Legea a fost semnată de președintele republicii la 27 iunie 2016.

      (51)  Legea din 10 iunie 2016 împotriva terorismului. Legea a fost semnată de președintele republicii la miercuri, 22 iunie 2016. În plus, Comisia mai observă că noua lege de modificare a Legii privind Consiliul Național al Audiovizualului și alte câteva legi au fost supuse atenției Centrului Național Legislativ, la 5 mai 2016, de către ministrul justiției.

      (52)  Legea din 30 decembrie 2015 de completare a legii televiziunii și radiodifuziunii, publicată în Monitorul Oficial la 7 ianuarie 2016, actul 25, și Legea din 22 iunie 2016 privind Consiliul Național al Audiovizualului. Legea a fost semnată de președintele republicii la 27 iunie 2016.

      (53)  K13/16.

      (54)  Legea din 30 decembrie 2015 de modificare a Legii privind administrația publică și a altor acte, publicată în Monitorul Oficial la 8 ianuarie 2016, actul 34.

      (55)  Scrisoarea din 1 februarie 2016, din partea prim-vicepreședintelui Timmermans către ministrul justiției, domnul Ziobro; Scrisoarea din 3 martie 2016, din partea prim-vicepreședintelui Timmermans către ministrul afacerilor externe, domnul Waszczykowski.

      (56)  Legea din 15 ianuarie 2016 de modificare a Legii Poliției și a altor legi, publicată în Monitorul Oficial la 4 februarie 2016, actul 147.

      (57)  Avizul nr. 839/2016. CDL-AD(2016)012.

      (58)  Legea din 10 iunie 2016 împotriva terorismului. Legea a fost semnată de președintele republicii la miercuri, 22 iunie 2016.

      (59)  Legea din 13 decembrie 2016 de modificare a legii privind întrunirile nu a fost încă semnată de președintele republicii.

      (60)  Articolul 11.

      (61)  În hotărârea sa din 7 noiembrie 2016, Curtea a examinat constituționalitatea dispozițiilor Legii din 22 iulie 2016 referitoare la procesul de selecție a candidaților pentru funcția de președinte al Curții. A se vedea paragraful 46.

      (62)  A se vedea considerentul 19.

      (63)  Articolul 21.

      (64)  Articolul 11.

      (65)  Articolul 21 alineatul (2) din Legea de punere în aplicare; articolul 11 alineatul (5) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor.

      (66)  Articolul 21 alineatele (7)-(12) și articolul 22 din Legea de punere în aplicare; articolul 11 alineatele (7)-(15) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor.

      (67)  Avizul nr. CDL-AD(2016)026, paragrafele 30 și 124.

      (68)  Articolul 11 alineatul (15) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor.

      (69)  Articolul 18 din Legea de punere în aplicare prevede că președintele în exercițiu al Curții conduce lucrările Curții Constituționale, reprezintă Curtea Constituțională pe plan extern, atribuie cauze judecătorilor Curții care au depus jurământul, desfășoară acțiuni în cazuri legate de legislația muncii care implică angajați ai Biroului Curții și exercită alte competențe și atribuții ale președintelui sau președintelui în exercițiu al Curții prevăzute prin Legea de punere în aplicare.

      (70)  Articolul 5 din Legea privind statutul judecătorilor, articolele 6 alineatul (1) și 11 alineatul (5) din Legea privind organizarea și desfășurarea procedurilor și articolele 18 alineatul (2) și 21 alineatul (2) din Legea de punere în aplicare.

      (71)  Articolul 114 alineatul (2).

      (72)  Articolul 19.

      (73)  Conform articolului 188 din Constituție, Curtea Constituțională urmează să se pronunțe cu privire la conformitatea statutelor și a acordurilor internaționale cu constituția, la conformitatea unui statut cu acorduri internaționale ratificate, a căror ratificare a necesitat autorizarea prealabilă prin statut, la conformitatea dispozițiilor juridice emise de organele centrale ale statului cu constituția, acorduri internaționale ratificate și statute, la conformitatea cu constituția a obiectivelor sau a activităților partidelor politice, precum și la sesizări privind încălcări ale constituționalității. Conform articolului 189 din Constituție, Curtea Constituțională soluționează, de asemenea, litigiile privind autoritatea în rândul organelor constituționale centrale ale statului.

      (74)  Rezoluția din 26 aprilie 2016 a Adunării Generale a Curții Supreme din Polonia.

      (75)  Rezoluția din 27 aprilie 2016 a Consiliului Superior al Curții Administrative Supreme.

      (76)  Declarația din 7 aprilie 2016 a Consiliului Național al Sistemului Judiciar din Polonia.

      (77)  Rezoluția din 12 martie 2016 a Uniunii Naționale a Barourilor.

      (78)  Rezoluția din 12 martie 2016 a Uniunii Naționale a Avocaților.

      (79)  Secțiunea 4.1. din Comunicarea „Un nou cadru al UE pentru consolidarea statului de drept,” COM(2014) 158 final.


title: Recomandare de Decizie a Consiliului privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia privind înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Convenţia Europol), încheiată la 26 iulie 1995, întemeiată pe dispoziţiile articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană

text:
                   COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE

                                                   Bruxelles, 25.4.2007
                                                   COM(2007) 215 final

                                                   2007/0076 (CNS)

                                      Recomandare de

                               DECIZIE A CONSILIULUI

     privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia privind înfiinţarea Biroului
     European de Poliţie (Convenţia Europol), încheiată la 26 iulie 1995, întemeiată pe
            dispoziţiile articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană

                                  (prezentată de Comisie)

RO                                                                                RO
 ---pagebreak---                                        EXPUNERE DE MOTIVE

     Actul de aderare a Bulgariei şi a României din 20051 a introdus un sistem simplificat pentru
     aderarea Bulgariei şi a României la convenţiile (şi protocoalele) încheiate de statele membre
     în temeiul articolului 34 din TUE (anterior articolul K.3 TUE) sau al articolului 293 CE. Într-
     adevăr nu mai este necesar, aşa cum era în trecut, să se negocieze şi să se încheie protocoale
     de aderare specifice la aceste convenţii (care ar fi implicat ratificarea de către cele 27 de
     state): articolul 3 alineatul (3) din act prevede că Bulgaria şi România aderă la aceste
     convenţii şi protocoale în temeiul Actului de aderare.

     Articolul 3 alineatele (3) şi (4) din Actul de aderare prevede că, în acest scop, Consiliul
     adoptă o decizie în vederea stabilirii datei la care aceste convenţii intră în vigoare pentru
     Bulgaria şi România şi a efectuării tuturor modificărilor necesare la aceste convenţii,
     modificări impuse de aderarea celor două noi state membre (care ar include, în orice situaţie,
     adoptarea convenţiilor în limbile bulgară şi română, astfel încât aceste versiuni să poată fi, „în
     mod egal autentice”). Consiliul acţionează la recomandarea Comisiei, după consultarea
     Parlamentului European.

     Anexa I la Actul de aderare prezintă lista celor şapte convenţii şi protocoale în cauză în
     domeniul justiţiei şi afacerilor interne.

     Lista include Convenţia privind înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Convenţia Europol),
     încheiată la 26 iulie 1995, întemeiată pe dispoziţiile articolului K.3 din Tratatul privind
     Uniunea Europeană, Protocolul din 24 iulie 1996, întemeiat pe dispoziţiile articolului K 3 din
     Tratatul privind Uniunea Europeană privind interpretarea cu titlu preliminar de către Curtea
     de Justiţie a Comunităţilor Europene a Convenţiei privind înfiinţarea Biroului European de
     Poliţie, Protocolul cu privire la privilegiile şi imunităţile Europol, ale membrilor organelor
     sale, ale directorilor adjuncţi şi ale angajaţilor Europol, încheiat la 19 iunie 1997 în temeiul
     articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană şi al articolului 41 alineatul (3) din
     Convenţia Europol, Protocolul de modificare a articolului 2 şi a anexei la Convenţia privind
     înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Convenţia Europol), încheiat la 30 noiembrie 2000 în
     temeiul articolului 43 alineatul (1) din respectiva convenţie, Protocolul de modificare a
     Convenţiei privind înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Convenţia Europol) şi a
     Protocolului cu privire la privilegiile şi la imunităţile Europol, ale membrilor organelor sale,
     ale directorilor adjuncţi şi ale angajaţilor Europol, încheiat la 28 noiembrie 2002 şi Protocolul
     de modificare a Convenţiei privind înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Convenţia
     Europol), încheiat la 27 noiembrie 2003 în temeiul articolului 43 alineatul (1) din respectiva
     convenţie.

     Prezenta recomandare a Comisiei pentru o decizie a Consiliului intenţionează să realizeze
     modificările necesare ca urmare a aderării Bulgariei şi a României la convenţiile şi
     protocoalele menţionate anterior, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din Actul de
     aderare.

     1
            JO 2005, L 157, p. 203.

RO                                                   2                                                    RO
 ---pagebreak---                                                                       2007/0076 (CNS)

                                                    Recomandare de

                                            DECIZIE A CONSILIULUI

           privind aderarea Bulgariei şi a României la Convenţia privind înfiinţarea Biroului
           European de Poliţie (Convenţia Europol), încheiată la 26 iulie 1995, întemeiată pe
                  dispoziţiile articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană,

     având în vedere Tratatul de aderare a Republicii Bulgaria şi a României,

     având în vedere Actul de aderare a Bulgariei şi a României (denumit în continuare „Actul de
     aderare”), în special articolul 3 alineatul (4),

     având în vedere recomandarea Comisiei2,

     având în vedere avizul Parlamentului European3,

     întrucât:

     (1)      Convenţia privind înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Convenţia Europol)
              (denumită în continuare „Convenţia Europol”) a fost semnată la Bruxelles la 26 iulie
              1995 şi a intrat în vigoare la 1 octombrie 1998;

     (2)      Convenţia Europol a fost completată cu două Protocoale semnate la 24 iulie 1996 şi 19
              iunie 1997 care au intrat în vigoare la 29 decembrie 1998 şi, respectiv la 1 iulie 19994.

     (3)      Convenţia Europol a fost modificată prin alte trei Protocoale semnate la 30 noiembrie
              20005, 28 noiembrie 20026 şi 27 noiembrie 20037, care vor intra în vigoare în termen
              de 90 de zile de la notificarea din partea statului membru care, fiind membru al

     2
              JO C […], […], p. […].
     3
              JO C […], […], p. […].
     4
              Protocolul cu privire la interpretarea cu titlu preliminar de către Curtea de Justiţie a Comunităţilor
              Europene a Convenţiei privind înfiinţarea Biroului European de Poliţie (Europol), încheiat la 24 iulie
              1996 în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană (JO C 299, 9.10.1996, p. 2);
              Protocolul cu privire la privilegiile şi imunităţile Europol, ale membrilor organelor sale, ale directorilor
              adjuncţi şi ale angajaţilor Europol, încheiat la 19 iunie 1997 în temeiul articolului K.3 din Tratatul
              privind Uniunea Europeană şi al articolului 41 alineatul (3) din Convenţia Europol (JO C 221,
              19.7.1997, p. 2)
     5
              JO C 358, 13.12.2000, p. 2.
     6
              JO C 312, 16.12.2002, p. 2.
     7
              JO C 2, 6.1.2004, p. 3.

RO                                                            3                                                              RO
 ---pagebreak---             Uniunii Europene la data adoptării de către Consiliu a actului de încheiere a
            prezentului protocol, va fi ultimul care va îndeplini această formalitate;

     (4)    Convenţia Europol a intrat în vigoare în Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia,
            Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia şi Slovacia ca urmare a aderării acestora la
            Uniunea Europeană;

     (5)    Articolul 3 alineatul (3) din Actul de aderare prevede că Bulgaria şi România aderă la
            convenţiile şi protocoalele încheiate între statele membre, enumerate în anexa I la
            Actul de aderare, care include, printre altele, Convenţia Europol şi Protocoalele din 24
            iulie 1996, 19 iunie 1997, 30 noiembrie 2000, 28 noiembrie 2002 şi 27 noiembrie
            2003. Acestea urmează să intre în vigoare pentru Bulgaria şi România la o dată
            stabilită de Consiliu;

     (6)    În conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din Actul de aderare Consiliul urmează să
            efectueze toate modificările necesare ca urmare a aderării la aceste convenţii şi
            protocoale,

     DECIDE:

                                               Articolul 1

     Convenţia Europol şi Protocoalele din 24 iulie 1996 şi din 19 iunie 1997 intră în vigoare
     pentru Bulgaria şi România în prima zi din prima lună care urmează datei de adoptare a
     prezentei decizii.

                                               Articolul 2

     Protocoalele din 30 noiembrie 2000, 28 noiembrie 2002 şi 27 noiembrie 2003 intră în vigoare
     pentru Bulgaria şi România la data intrării în vigoare a acestor protocoale.

                                               Articolul 3

     Versiunile lingvistice ale Convenţiei Europol şi ale Protocoalelor din 24 iulie 1996, 19 iunie
     1997, 30 noiembrie 2000, 28 noiembrie 2002 şi 27 noiembrie 2003, redactate în limbile
     bulgară şi română şi anexate la prezenta decizie, sunt autentice în aceleaşi condiţii ca şi
     celelalte texte ale Convenţiei Europol şi ale Protocoalelor din 24 iulie 1996, 19 iunie 1997, 30
     noiembrie 2000, 28 noiembrie 2002 şi 27 noiembrie 2003.

RO                                                  4                                                   RO
 ---pagebreak---                                               Articolul 4

     Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
     Europene.

     Adoptată la Bruxelles,

                                                Pentru Consiliu
                                                Preşedintele

RO                                                5                                                  RO
 ---pagebreak---                                                  ANEXĂ

         Versiunea lingvistică a Convenţiei Europol şi a Protocoalelor din 24 iulie 1996, 19 iunie
         1997, 30 noiembrie 2000, 28 noiembrie 2002 şi 27 noiembrie 2003 în limbile bulgară şi
                                                română.

     .

RO                                                  6                                                RO